САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/6736/13-ц
Провадження № 2/206/1471/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Поштаренко О.В.

при секретарі: Богатирьова Д.І.,

за участю представника позивача:
ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

треті особи: Восьма Дніпропетровська
нотаріальна контора, приватний
нотаріус ДМНО ОСОБА_10, комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації»

про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, частково договору дарування
та визнання недійсним договору
купівлі-продажу -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 (позивач)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 третя
особа: Восьма Дніпропетровська
нотаріальна контора, комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» (відповідач) про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
частково договору дарування та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

У своїй позовній заяві позивач
посилається на те, що позивачу на
підставі договору купівлі-продажу від
18.08.1981 року належало домоволодіння
АДРЕСА_1.

? частку цього домоволодіння ,
тобто кімнати № 5, 7, 9 подарував
батькові ОСОБА_11, а кімнати 4, 6, 8
залишилися власністю позивача. Батько
позивача помер 06.01.2004 року і після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді ?
частки буд. АДРЕСА_1, яка належала йому
на підставі угоди дарування від 10.06.1997
року. На час відкриття спадщини позивач
був зареєстрований за місцем
проживання спадкодавця, але знаходився
у місцях позбавлення волі, тому не
звернувся до восьмої державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини. 16 січня 2008 року
коли позивач знаходився в місцях
позбавлення волі, без відома та участі
позивача було складено договір
купівлі-продачу ? часки спірного
домоволодіння. Окрім того вважає, що
його частка в спадковому майні
становить 1/6 домоволодіння. З огляду на
викладене просить визнати свідоцтво
про право на спадщину за законом від
17.12.2004 року видане Восьмою державною
нотаріальною конторою за реєстром №
2-6257 га ім.»я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ? частку
домоволодіння АДРЕСА_1 кімнати № 5, 7, 9
частково недійсними. Визнати договір
дарування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 03.11.2005
року ? частин домоволодіння АДРЕСА_1
відповідачці ОСОБА_7 посвідчений
Восьмою державною нотаріальною
конторою м.Дніпропетровська частково
недійсним. Визнати посвідчений
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 за
реєстром № 77 договір купівлі продажу ?
частки домоволодіння АДРЕСА_1 кімнати
№ 4, 6, 8 згідно з яким власником є ОСОБА_8
недійсним.

Відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судове
засідання не з»явилися. Про час і місце
засідання суду повідомлялися
відповідно до вимог чинного
законодавства. Надіслали свої
заперечення в яким не погоджуються з
вимогами позовної заяви та просять
відмовити в її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судове засідання не з»явилися. Про час
і місце засідання суду повідомлені
належним чином.

Представник Восьмої Дніпропетровської
нотаріальної контори надіслав
пояснення. В судовому засіданні
зазначила, що правочині були здійснені
відповідно до вимог чинного
законодавства, підстави для визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 17.12.2004 року видане Восьмою
державною нотаріальною конторою за
реєстром № 2-6257 та договір дарування
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 03.11.2005 року
посвідчений Восьмою державною
нотаріальною конторою
м.Дніпропетровська відсутні.

Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_10 в
судовому засіданні просив відмовити
позивачу у визнанні недійсним договору
купівлі-продажу ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1 посвідчений
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10
вважаючи його таким, що укладений та
посвідчений згідно з вимогами чинного
законодавства.

Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» в судове
засідання для огляду надало
інвентаризаційну справу на
домоволодіння АДРЕСА_1, надало
відповідні пояснення. При розгляді
справи поклалося на розсуд суд.

Вивчивши матеріали суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі продажу від 18.08.1981
року ОСОБА_13 продала ОСОБА_4 ? частину
житлового шлакобетонного будинку, що
знаходиться за адресою в АДРЕСА_1,
розташованій на земельній ділянці
розміром 1000 кв.м. На присадибній
земельній ділянці розташований один
жилий шлакобетонний будинок, житловою
па слідуючі побудови: п»ять сараїв
шлакобетонних і цегляних; дві
вбиральні дощаті (а.с. 115).

Відповідно до акту конкретного
користування від 04.07.1977 року ОСОБА_13 на
підставі свідоцтва про право на
спадкування від 21.07.1949 року. В
користуванні ОСОБА_13 знаходиться: в
житловому будинку А-І кв 2, яка
складається з сіней 2-І, кухні 2-2,
житлової кімнати 2-3, ганку 5-І, кВ. 3 яка
складається з тамбура 3-І, кухні 3-2,
житлової кімнати 3-4, ганку 4а-І, сарай
Д-І, сарай В-І, уборна Ж, ? огородження №
1, 2.

ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право
на спадщину від 30.01.1968 року. В
користуванні ОСОБА_15 знаходиться в
житловому А-І кВ №І, яка складається з
сіней І-І, кухні І-2, житлових кімнат І-3,
І-4, І-5, самовільно вибудовиних сараїв,
Б-І, Г-І, тимчасово використовуваних під
житлове, сараї И, З, К, уборна Е1/2
огородження, № 1, 2, 3 (а.с. 30).

Відповідно до договору дарування
укладеному 10 червня 1997 року ОСОБА_4
подарував ОСОБА_11 ? частини житлового
будинку А-І з відповідною частиною
надвірних побудов, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та розташований на земельній
ділянці розміром 1000 кв.м. На
вищевказаній земельній ділянці
розташовані: житловий будинок А-І,
житловою площею 66,5 кв.м., сарай, літня
кухня Д, В, цегляні вбиральні, душ Е, Ж, Л,
дощаті, сараї З, К, М, 2/3 частини сарая И,
цегляні, дощаті, оголошення та прочі
споруди № І-9, І (а.с. 60). Відповідно до
заяви написаної ОСОБА_4 зазначено: «Я
ОСОБА_4 в браке не состою. Отчуждаемую
мной ? часть жилого дома, находящегося в
АДРЕСА_1, приобретена мной вне брака
(а.с.77).

Посилання позивача на той факт, що
батькові він подарував лишу ? частини
домоволодіння не відповідає
матеріалам справи та не узгоджується з
вищевказаними договорами.

Посилання ОСОБА_17 на той факт, що на час
відкриття спадщини, після померлого
батька ОСОБА_11 він був зареєстрований в
будинку АДРЕСА_1, але знаходився в
місцях позбавлення волі тому не
звернувся до нотаріальної контори про
прийняття спадщини не може бути
прийнято судом до уваги, з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог статті 1220
Цивільного кодексу України, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи.
Часом відкриття спадщини є день смерті
особи.

Згідно зі свідоцтва про смерть від
12.01.2004 року НОМЕР_1 (а.с. 12) ОСОБА_11 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто спадщина відкрилася
в цей день і на цей час позивач
знаходився в місцях позбавлення волі.

Вироком Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 травня 2004
року, позивача було засуджено за ч.2
статті 121 Кримінального кодексу
України до семи років позбавлення волі,
за умисне спричинення тяжких тілесних
ушкоджень, які спричинили смерть
своєму батькові ОСОБА_11 (а.с. 34,35).

Згідно зі ст. 1224 Цивільного кодексу
України, не мають право на спадкування
особи, які умисно позбавили життя
спадкодавця чи будь-кого з можливих
спадкоємців або вчинили замах на їхнє
життя.

Положення цієї статті поширюються на
всіх спадкоємців, у тому числі й на тих,
хто має право на обов»язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.
Оскільки , позивач навмисно позбавив
життя спадкодавця, то він не має права
на спадкування після його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.12.2004 року
засвідченим державним нотаріусом
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Хорошманенко Н.С.
на підставі ст.. 1261 Цивільного кодексу
України спадкоємцями майна
громадянина ОСОБА_11, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках стали:
дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 по ?
відповідно (а.с. 61).

На підставі довідки від 06.11.2013 року №
12822 наданої комунальним підприємством
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської області станом на
31.12.12 в інвентаризаційній справі
відсутні відомості про зареєстроване
право власності за адресою АДРЕСА_1 за
гр.. ОСОБА_4 (а.с.73).

Відповідно до договору дарування
житлового будинку 03.11.2005 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 подарували ОСОБА_7 належну їм
частину домоволодіння. Даний договір
посвідчено державним нотаріусом 8-ї
нотаріальної контори Хорошманенко Н.С.
від 03.11.2005 року № 2-4210 (а.с. 82-83).

Стосовно другої половини
домоволодіння слід зазначити наступне:

Свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 04.10.1995 року
зареєстрованим в реєстрі № 3-1380
державним нотаріусом Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Деревянко Е.К.
спадкоємцями ? частини житлового
шлакобетонного будинку А-1, житловою
площею 54 кв.м, літня кухня В, сарай Д,
уборна Е, сарай З, сарай К, душ Л,
огородження ті інші споруди № 1-8
розташованих на земельній ділянці 1000
кв.м. є ОСОБА_20 (а.с. 95).

Договором купівлі-продажу від 16.01.2008
року ОСОБА_20 продав свою частину
домоволодіння ОСОБА_8. Даний договір
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу від 16 січня 2008 року за
реєстровим № 77 (а.с. 93).

В свою чергу 21 жовтня 2008 року ОСОБА_8
продала свою частину домоволодіння
ОСОБА_9. Даний договір посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу від 21 жовтня 2008 року за
реєстровим № 2353 (а.с. 99,100).

Згідно з ч.1 ст.1301 Цивільного кодексу
України свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч.1 ст. 215. Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонено законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що обставини викладені в
позовній заяві не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 207, 215, 216, 1261, 1220,
1222, 1268, 1300, 1301 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209,
212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні
позовних вимог.

Судові витрати покласти на рахунок
Держави.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста Дніпропетровська протягом 10
днів після проголошення, а особами, які
не були присутніми при оголошені
рішення, в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Суддя:

О.В.Поштаренко