У Х В А Л А

іменем України

04 листопада 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого – судді Тішко
Д.А., при секретарі – Тихонюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
заяву ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову по справі 2-1382/03 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу, накладеного ухвалою
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 04 квітня 2003 року, –

встановив:

В вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою про скасування заходів
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу, накладеного
ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 04 квітня 2003 року,
посилаючись на те, що такий арешт було
накладено помилково.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12.05.2003 року позов було
задоволено.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не
з’явилася, просила розглядати заяву
без її участі, її доводи підтримала.

Вивчивши доводи заяви та дослідивши
письмові докази, суд встановив
наступне.

В квітні 2003 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1, в якому
просила стягнути з останньої на її
користь суму боргу в розмірі 13375 грн. 00
коп. та судові витрати в розмірі 154 грн.
Ухвалою суду від 04.04.2003 року з метою
забезпечення позову було накладено
арешт на квартиру №27, що розташована за
адресою: м. Миколаїв, просп. Корабелів, 8,
що належить на праві власності за
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 01.10.1998 РП
№2-1906.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12.05.2003 року позовні
вимоги ОСОБА_2 були задоволені та
стягнуто з відповідача на користь
позивача суму боргу в розмірі 13375 грн. 00
коп. та судові витрати в розмірі 154 грн.

Так, з посилань ОСОБА_1 вбачається, що
судом при накладенні арешту було
помилково визнано її, як власника
спірної квартири на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
01.10.1998 РП №2-1906. Проте, як зазначала
заявник, нерухоме майно за адресою:
АДРЕСА_1 належить її матері – ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 27.12.2002
року, посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та на
момент накладення арешту зазначена
квартира ОСОБА_1 не належала, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами: копією витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №2880535 від 24.04.2013 року, копією
договору дарування квартири №10244 від
27.12.2002 року.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

На підставі вищевикладеного, приймаючи
до уваги, що ОСОБА_1 не є відповідачем по
вказаній справі, у відповідності до ч. 3
ст. 154 ЦПК України, суд дійшов висновку,
що арешт накладений постановою
Центрального районного суду від 04.04.2003
року у справі №2-1382/03 за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення боргу було
накладено помилково, а тому його слід
скасувати.

Таким чином, вимоги заяви підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 154, 208-210 ЦПК України,
суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів
забезпечення позову – задовольнити.

Скасувати захід забезпечення позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
накладеного ухвалою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 04
квітня 2003 року, та зняти арешт з
квартири №27, що розташована за адресою:
м. Миколаїв, просп. Корабелів, 8.

Копію ухвали направити до Державної
реєстраційної служби речових прав на
нерухоме майно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя

Д.А. Тішко