Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/297/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Олевського
районного суду Житомирської області
від 23 жовтня 2013 року,-

встановила:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором від 21.05.2007 року в сумі 42660,64
грн.. Зазначало, що 21 травня 2007 року між
ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір № k3XRRX5000052 і відповідач отримав
кошти в сумі 3055,19 грн.. Позичальник
умови кредитного договору тривалий час
не виконував і станом на 29.04.2013 року
виникла заборгованість в сумі 42660,64
грн..

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 23 жовтня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 24030,75 грн. та
судовий збір в сумі 240,30 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове - про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
судом було взято до уваги Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам,
які затверджені після укладення
кредитного договору, та не враховано
пропуск строку позовної давності. Суд
помилково вказав про визнання ним
позову, коли він визнавав тільки факт
отримання кредиту.

В судовому засіданні представник банку
заперечив у задоволенні скарги і надав
суду Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам
(«Розстрочка»)(Стандарт), які існували
на день укладення договору. Просить
врахувати, що боржник не заявляв у суді
першої інстанції клопотання про
застосування строку позовної давності.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № k3XRRX5000052,
за яким відповідач отримав кошти в сумі
3050,19 грн. зі сплатою відсотків у розмірі
12 % річних на суму залишку
заборгованості (а.с.5).

Умови кредитного договору ОСОБА_3 не
виконав і станом на 29.04.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 42660,64
грн., з яких : 3055,20 грн. заборгованість за
кредитом, 17097 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом,
823,35 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом, 19177,44 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. штраф
(фіксована частина), 2007,65 грн. штраф
(процентна складова) (а.с.4).

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини,
що виникли між сторонами.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач не сплатив
заборгованість за кредитом та визнав
позов. При цьому, було враховано
майновий стан боржника та зменшено
розмір пені до 3055,20 грн. і звільнено
останнього від сплати штрафу, з
посиланням на ст.ст.551, 616 ЦК України.

Із зазначеними висновками суду
погодитися неможливо, виходячи з
наступного.

Статтею 616 ЦК України визначено правові
підстави порушення зобов'язання з вини
кредитора, який своїми діями сприяв
збільшенню розміру збитків.

Будь-яких обгрунтувань з приводу
застосування судом зазначеної норми у
рішенні не зазначено.

Також, суд звільнив відповідача від
сплати штрафу, що не передбачено нормою
ст.551 ЦК України.

Вирішуючи спір суд не звернув увагу і
на інші обставини, що мають значення
для вирішення справи.

Банком приєднано до заяви Умови та
правила надання банківських послуг,
які затверджені після укладеного
договору і не стосуються спірних
правовідносин, оскільки в Умовах
міститься посилання на ліцензію банку,
видану у 2009 році, а тому ці Умови не є
належним доказом.

Згідно заяви позичальника від 21.05.2007
року кредит видано на строк по 21.05.2008
року. Ця заява із запропонованими
Приватбанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), тарифами
складає між сторонами
кредитно-заставний договір.

Під час апеляційного розгляду справи
суду надано відповідні Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5
якого визначена договірна позовна
давність тривалістю у 5 років, що не
суперечить вимогам ст.259 ЦК України.

П'ятирічний строк позовної давності
сплив 22.05.2013 року, а позов подано до суду
не раніше 25.05.2013 року, що вбачається із
супровідної (а.с.23).

Судом не було враховано вимоги п.7 ч.13
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та відповідні роз'яснення
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», про те, що
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі (п.31).

Верховним Судом України викладено
правову позицію з питань обчислення
строків позовної давності та
встановлення різних видів
цивільно-правової відповідальності у
справі № 6-116цс13, де зазначено, що
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Доказів про вчинення боржником в межах
позовної давності будь-яких дій, що
свідчать про визнання ним свого боргу
(сплата будь-якого платежу, надання
банку письмової заяви про визнання
боргу тощо), як і доказів на
підтвердження поважності пропущення
строку позовної давності, позивачем не
надано, а тому відсутні підстави для
переривання перебігу позовної
давності та визнання поважними причин
її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267
ЦК України.

Оскільки на час звернення до суду строк
позовної давності, визначений за
домовленістю сторін, сплив, рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення - про відмову у
задоволенні позову у зв'язку із спливом
строку позовної давності..

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 23 жовтня 2013
року скасувати, з ухваленням нового -
про відмову у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за спливом строку
позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді