Великоолександрівський районний суд
Справа № 650/1566/13-ц
Провадження № 2/650/448/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 року
Великоолександрівський районний суд
Херсонської області

в складі: головуючого -
судді Хомик І.І.

при секретарі -
Петровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
В.Олександрівка справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

третя особа ПАТ ЕК «Херсонобленерго» в
особі В.Олександрівського РЕЗ і ЕМ,

про визнання майна об'єктом сумісної
власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2,

третя особа ПАТ ЕК «Херсонобленерго» в
особі Великоолександрівського РЕЗ і
ЕМ, про визнання майна об'єктом
спільної сумісної власності, вказуючи,
що з 04.06.1999 р. перебувала з відповідачем
у зареєстрованому шлюбі, який 16.08.10 р.
розірвано у судовому порядку. 25.06.02 р.
вони придбали у спільну сумісну
власність будівлю магазину у АДРЕСА_1,
який було зареєстровано на
відповідача. В придбаному приміщенні
нею було відкрито магазин, який 24.09.13 р.
за заявою відповідача до
В.Олександрівського РЕЗ і ЕМ ПАТ
«Херсонобленерго» було відключено від
електромережі, таким чином відповідач
одноособово розпорядився зазначеним
майном, в зв'язку з чим вона змушена
звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач,
представник позивача позовні вимоги
підтримали і пояснили, що позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 04.06.99 р. по 16.08.2010 р.

25.06.2002 р. вони придбали приміщення
магазину по АДРЕСА_1 з метою відкрити
свій магазин. Оскільки відповідач на
той час займався землею, позивач
займалася магазином, зареєструвавши
підприємницьку діяльність. Приміщення
магазину було придбано на спільні
кошти подружжя. Здійснити ремонт
приміщення їм допомагали її батьки.

Після розірвання шлюбу сторони
добровільно поділили спільно нажите
майно, на що відповідач надав розписку,
власноруч зазначивши в ній, що
приміщення магазину за адресою по
АДРЕСА_1 залишається їй разом з іншим
майном. Оскільки у подальшому
відповідач відмовився виконувати
грошові зобов'язання за даною
розпискою позивач вимушена була
звернутися до суду про розподіл майна,
не включивши до переліку майна, що
підлягає розподілу спірну будівлю
магазину. Відповідач відразу ж подав
заяву до В.Олександрівського РЕЗ і ЕМ
ПАТ «Херсонобленерго» про відключення
приміщення магазину від електромережі.
При її звернення до третьої особи їй
було повідомлено, що споживачем
електроенергії є ОСОБА_2, з ним же
укладено відповідний договір на
енергопостачання. Таким чином
відповідач порушив її право на спільну
сумісну власність, фактично не
визнавши за нею таке право. Просить
позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, представник відповідача
позовні вимоги у судовому засіданні не
визнали і пояснили, що позовні вимоги є
необґрунтовані, оскільки спірне майно
було придбано за кошти відповідача,
однак, по спливу часу у нього немає
доказів на підтвердження даної
обставини.

Але, відповідно до вимог ст. 72 СК
України до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу
застосовується позовна давність 3 роки.
Оскільки шлюб між сторонами розірвано
16.08.2013 р., а позивач звернулася з даним
позовом 4.11.2013 р. нею пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом. На підставі цього
просять застосувати строк позовної
давності та відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому
засіданні пояснила, що
енергопідприємство уклало договір на
енергопостачання з ОСОБА_2 Тому, коли
він надав заяву про відключення об'єкта
- приміщення магазина у с. Нова Калуга
від електромережі, було здійснено
відключення. Задоволення позовних
вимог залишає на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
пояснив, що є батьком позивачки і
надавав разом з дружиною посильну
допомогу доньці та зятю в ремонті
придбаного приміщення магазину, який
сторони придбали спільно. Після
ремонту донька відкрила магазин, який
до цього часу утримує.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні
пояснила, що працює у магазині ОСОБА_1
продавцем. На роботу її запрошували
обидва господарі. У магазині керувала
ОСОБА_1, однак, ОСОБА_2 також брав товар
для працівників, які працювали у нього.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні
пояснила, що приятелює з батьками
позивачки з 1992 р. Знає, що у 2002 р.
останні продали 3-кімнатну квартиру у м.
Кривий Ріг і, зі слів матері позивачки,
віддали доньці кошти для придбання
магазину у с.Нова Калуга.

Заслухавши сторони, свідків,
дослідивши та проаналізувавши всі
обставини справи суд приймає до уваги
слідуюче.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 4.06.1999 р.
(свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1)
по 16.08.2010 р. згідно рішення
Великоолександрівського районного
суду, а 30.11.2010 р. проведена реєстрація
розірвання шлюбу між сторонами.

25.06.2002 р. сторони придбали будівлю
магазину, розташованому за адресою
АДРЕСА_1, зареєстрованому 4.09.2002 р. у
Херсонському ДБТІ на ОСОБА_2. Суд
встановив, що зазначене майно придбане
подружжям за спільні сумісні кошти.

Суд приймає до уваги на підтвердження
даної обставини пояснення свідка
ОСОБА_4, однак, не приймає до уваги
показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
оскільки та обставина, за які кошти
подружжя придбало спірне майно їм
невідомо. Посилання відповідача, що
свідок ОСОБА_4 підтвердив ту обставину,
що відповідач надавав кошти на ремонт
будівлі, суд не приймає до уваги,
оскільки свідку невідомо чи це були
особисті кошти відповідача, та джерело
їх отримання.

Відповідачем не надано суду доказів
того, що спірне майно придбане на його
особисті кошти, на що він посилається у
своїх поясненнях наданих у судовому
засіданні.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС України,
що діяв на час придбання сторонами
спірного майна передбачено, що майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно.
Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.

Як встановлено у судовому засіданні
спірним майном подружжя
розпоряджалося за спільною згодою.

Після розірвання шлюбу за взаємної
згоди спірне майно залишилося у
користуванні позивачки, що
підтверджується розпискою, наданою
відповідачем, яку, як він пояснив у
судовому засіданні, написав особисто,
без будь-якого примусу. Про порушення
свого права спільної сумісної
власності на спірне майно позивачка
дізналася після відключення будівлі
магазину від електромережі 24.09.2013 р.,
яке здійснив В.Олександрівський РЕЗ і
ЕМ за заявою відповідача.

Тому вирішуючи питання перебігу
строків позовної давності суд виходить
не з часу, коли сторони припинили шлюб,
а з часу коли позивач дізналася, або
повинна була дізнатися про порушення
свого майнового права, оскільки саме по
собі припинення шлюбу не є свідченням
порушення права власності когось із
подружжя. Позивачем не пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом, тому посилання
відповідача на дану обставину є хибним.

Таким чином позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 6, 10, 11 ЦПК
України, в силу ст. 60, 63, 65, 68, 72 СК
України, суд

в и р і ш и в :

Визнати нежитлове приміщення -
будівлю магазину, розташованого за
адресою АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано
апеляцію до Херсонського апеляційного
суду через місцевий суд протягом 10 днів
з дня його проголошення.

СУДДЯ
І.І. ХОМИК