Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0622/1489/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Кочетова Л.Г., Косигіної Л.М.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 25 грудня 2012 року, -

встановила:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося з вказаним
позовом, в якому просило звернути
стягнення на будинок та земельну
ділянку, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_3 та інших осіб,
які зареєстровані та проживають в
даному будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Зазначало, що 10 жовтня 2007 року між ним
та ОСОБА_4 було укладено кредитний
договір №ZRFWGA00000106, за умовами якого
банк надав позичальнику ОСОБА_4
кредитні кошти у розмірі 53 000 грн. 00 коп.
з розрахунку 15,00% річних за весь час
фактичного користування кредитом на
строк з 10.10.2007 року по 09.10.2025 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_3 10.10.2007 року
уклали договір іпотеки, згідно якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, яке розташовано за адресою:
АДРЕСА_1.

Позичальник умови кредитного договору
тривалий час не виконував і виникла
заборгованість.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 25 грудня 2012
року позов задоволено частково. В
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №ZRFWGA00000106 від
10.10.2007 року в сумі 124 005,30 гривень
звернуто стягнення на предмет іпотеки:
будинок загальною площею 52,40 кв.м.,
житлова площа - 17,40 кв.м., та земельну
ділянку загальною площею 0,25 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки, на
підставі договору іпотеки від 10.10.2007
року, Публічним акціонерним
товариством комерційний Банк
«Приватбанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, за ціною визначеною договором
іпотеки в розмірі 75750 грн..

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий
збір в сумі 1240,05 грн. та суму судових
витрат (витрати за публікацію
оголошення в газеті) в сумі 420 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 27.02.2013 року за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 25.12.2012 року в частині визначення
початкової ціни, за якою має бути
реалізовано предмет іпотеки, змінено з
75750 грн. на 37875 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права. Зазначає, що судом було введено в
оману ОСОБА_4, користуючись її поганим
зором та незнанням законодавства, не
надано можливості надати докази щодо
поважності тимчасового невиконання
вимог договору, не витребувано у неї
документи про погашення
заборгованості протягом 2007-2011 років.
Суд не звернув увагу на надання
неповної і нечіткої інформації банком
споживачу щодо умов кредитного
договору, не врахував строк позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення пені та відсутність
повідомлення його і ОСОБА_4 про
усунення порушень за договором.

В судовому засіданні представник банку
заперечує у задоволенні скарги.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № ZRFWGA00000106
на суму 53000 грн. (а.с. 6-8).

На забезпечення виконання зобов'язань
за цим кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_3 10 жовтня 2007 року
укладено договір іпотеки, предметом
якого є житловий будинок та земельна
ділянка площею 0,25 га за адресою :
АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 11.06.2007
року (а.с. 8-10).

ОСОБА_4 порушено взяті на себе
зобов'язання і станом на 10.07.2012 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 124005,30 грн., з них : заборгованість
за кредитом - 54858,03 грн., заборгованість
по процентам за користування кредитом -
34449,02 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 2934,55 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 25620,59 грн.,
штрафи - 6143,11 грн. (а.с.17-18).

30.11.2011 року позивач надіслав боржнику
та іпотекодавцю повідомлення про
порушення умов кредитного договору та
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки (а.с.16, 22).

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

За змістом ст.35 Закону у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В
цьому документі зазначається стислий
зміст порушених зобов'язань, вимога
про виконання порушеного зобов'язання
у не менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

У п. 37 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

З урахуванням викладеного, доводи
відповідача про відсутність даних щодо
вручення вказаної письмової вимоги
йому та ОСОБА_4, не є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Відповідачем також не наведено доказів
про не співмірність суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна.

Посилання у апеляційній скарзі на інші
обставини, які стосуються причин
невиконання умов кредитного договору
ОСОБА_4, уведення в оману при укладенні
кредитного договору, не стосуються
предмету спору і судом до уваги не
приймаються, оскільки боржник ОСОБА_4
та іпотекодавець ОСОБА_3
ознайомлювалися з умовами кредитного
договору і погодилися з ними про, що
свідчать їх підписи на зазначених
договорах (а.с.8, 11) та п.6 договору
іпотеки. (а.с.9). Умови кредитного
договору відповідачі не оскаржували, а
обставини, на які посилається апелянт,
стосуються дій боржника ОСОБА_4, яка не
надавала повноважень ОСОБА_3 діяти від
її імені.

Прийнявши до уваги наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку, щодо необхідності
задоволення позову в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують вказаних висновків,
викладених у рішенні.

Однак, судом не було враховано вимоги
п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та відповідні
роз'яснення постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», про те, що
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі (п.31).

Строки позовної давності визначені у
ст.ст.257, 258 ЦК України і становлять : 3
роки - загальна позовна давність , 1 рік -
спеціальна позовна давність до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Верховним Судом України викладено
правову позицію з питань обчислення
строків позовної давності та
встановлення різних видів
цивільно-правової відповідальності у
справі № 6-116цс13, де зазначено, що
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст.61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Боржником періодично проводилося
погашення за кредитним договором і
останній платіж здійснено у червні 2010
року (а.с.18), що свідчить про вчинення
ОСОБА_4 дій про визнання нею свого
боргу, який утворився до останнього
частково погашення заборгованості, а
тому строк позовної давності по
прострочених платежах переривався і
розпочався заново з дати останнього
платежу (ст.264 ЦК України).

На час звернення до суду у вересні 2012
року загальний строк позовної давності
не минув, а по вимозі про стягнення
пені, нарахованої за період з 10.10.2007
року по 20.09.2011 року сплив. Суд
зазначеної обставини не врахував і
включив її до загальної суми
заборгованості.

Згідно наданого апеляційному суду
розрахунку розмір пені з вересня 2011
року по липень 2012 року (період,
заявлений у позовній заяві) становить
15151,35 грн. і останній слід було
врахувати при визначенні розміру
заборгованості.

Не можуть бути враховані доводи
відповідача про сплив строку позовної
давності відносно розміру штрафу,
оскільки за умовами п.5.4 Кредитного
договору від 10.10.2007 року штраф
нараховується при порушенні строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених Кредитним
договором більше ніж на 30 днів.

Пеня нараховується за порушення
будь-якого зобов'язання, передбаченого
п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору (п.4.1
Договору), а саме несплати відсотків за
користування кредитом та винагороди
банку, тобто є відмінним від підстав
відповідальності за порушення строків
платежів (в т.ч. і основних) і може
застосовуватися одночасно із штрафом.

ОСОБА_4 порушує строки платежів і в
межах річного строку до звернення
позивача з позовом, а тому підлягає
врахуванню штраф (фіксована частина) в
сумі 250 грн. та штраф (процентна
складова) у розмірі 5% від суми
заборгованості, що становить станом на
липень 2012 року: 54858,03+34449,02+2934,55+15151,35=107392,95
грн.х5%=5369,65 грн..

Загальний розмір заборгованості при
зверненні на предмет іпотеки повинен
становити 113012,60 грн..

За вказаних обставин, рішення суду
підлягає зміні в межах розміру
заборгованості за Договором, за яким
проводиться звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В частині відмовлених вимог рішення
суду не оскаржується і апеляційним
судом не переглядається.

З урахуванням зменшення розміру
заборгованості, судовий збір, що
підлягає стягненню з відповідачів,
буде становити 1130,13 грн..

Вирішуючи питання про стягнення
судових витрат в солідарному порядку
суд не обгрунтував таке рішення і не
врахував, що нормами цивільного
законодавства встановлено вичерпний
перелік обставин для солідарної
відповідальності боржників і судові
витрати не віднесені до такого
переліку, а тому підлягають стягненню у
відповідності до ст.88 ЦПК України,
пропорційно до задоволених вимог щодо
кожного відповідачів, тобто із
зазначенням відповідної суми.

Позов задоволено відносно обох
відповідачів і оголошення у пресі про
виклик до суду стосувалося також
кожного із відповідачів, тому з
останніх підлягає стягненню судовий
збір в рівних частках по 775,07 грн. (1/2
частина від суми 113012,60 грн. та витрат,
пов'язаних з публікацією в пресі
оголошення, в сумі 420 грн.).

За наведених обставин підлягає
скасуванню рішення суду в частині
розподілу судових з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 25 грудня 2012
року змінити в частині визначення
розміру заборгованості за кредитним
договором, виклавши абзац 2
резолютивної частини рішення в
наступній редакції :

"В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №ZRFWGA00000106 від
10.10.2007 року в розмірі 113012,60 коп., з яких
54858,03 грн. заборгованості за кредитом,
34449,02 грн. заборгованості по процентам
за користування кредитом, 2934,55 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 15151,35 грн. пені
за несвоєчасне виконання зобов'язання,
250 грн. штрафу (фіксована частина), 5369,65
грн. штрафу (процентна складова),
звернути стягнення на предмет іпотеки :
житловий будинок загальною площею 52,4
кв.м (житлова площа 17,4 кв.м) та земельну
ділянку площею 0,25 га, які розташовані
за адресою : АДРЕСА_1, та належать на
праві приватної власності ОСОБА_3,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки на підставі договору іпотеки
від 10.10.2007 року Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» з укладанням від імені
власника договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
та організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, за початковою ціною
визначеною договором іпотеки в розмірі
37875 грн..

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 25.12.2012 року
скасувати в частині стягнення судових
витрат і ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати в сумі 775,07 грн., з кожного.

Рішення в частині відмови у
задоволенні позову про виселення та
зняття з реєстраційного обліку
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді