МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2013 р.
Справа № 370/2368/13-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним,
укладеного внаслідок обману, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся із
позовом до ОСОБА_2, (далі - відповідача),
в якому з урахуванням заяви про зміну
предмету позову просив визнати
недійсним договір позики, укладений
між ним та відповідачем, що діяв від
імені та в інтересах свого батька, на
загальну суму 1520000 грн., як такий, що
укладений внаслідок обману, а також
просив застосувати наслідки
недійсності вказаного правочину та
стягнути з відповідача збитки у
подвійному розмірі за вказаним
договором у сумі 3040000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що він та відповідач, діючи на
підставі генеральної довіреності від
свого батька ОСОБА_3 та в його же
інтересах 20 жовтня 2008 року уклали
договір позики на суму 1520000 грн., які він
передав ОСОБА_2, до підписання договору.

Пізніше позивач дізнався, що
відповідач отримав від свого батька
ОСОБА_3, р.н. паспорт, знайшов людину, яка
схожа на його батька та у нотаріуса
ОСОБА_4, отримав довіреність начебто
від свого батька.

12.07.2013 року ухвалою Деснянського
районного суду м. Києва ОСОБА_2, було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ст. 358 ч. 4 КК
України за закінченням строків даності
притягнення до кримінальної
відповідальності, якою встановлено
підроблення довіреності батька
відповідача ОСОБА_3, на ім'я відповідача
та використання ОСОБА_2, підробленої
довіреності з 30.05.2008 року по 20.10.2008 року.

Посилаючись на ст. 230 ЦК України,
позивач вказує на обман відповідача
при укладенні оспорюваного ним
договору позики, який полягає у
оскільки відповідач обманув його щодо
сторони правочину, і якби позивачу було
відомо, що довіреність підроблена, то
оспорюваний договір з відповідачем він
би не уклав.

Вказуючи на наслідки для винної
сторони, передбачені ч. 2 ст. 230 ЦК
України, а саме на відшкодуваня другій
стороні правочину збитків у подвійному
розмірі, позивач і просив суд стягнути
з відповідача 3040000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив їх задовольнити із вказаних у
позові підстав.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, просив у його задоволенні
відмовити повністю.

В обґрунтування своїх заперечень проти
позову вказав, що дійсно, ним була
підроблена довіреність, за що його
судом було звільнено від кримінальної
відповідальності за строком давності.
Вказану довіреність ним було
використано при підписанні договору
позики, укладеного з позивачем.
Вказаний договір між ними укладався
фіктивно, так як метою його укладення
була передача у власність позивачу
земельної ділянки з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства, на
відчуження якої діяв мораторій,
встановлений Земельним Кодексом
України, а тому ніяких грошей за
вказаним договором відповідачу
фактично передано не було.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторін, суд встановив
наступне.

Між позивачем та відповідачем, який
діяв на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від імені
свого батька ОСОБА_3 та в його інтересах
20 жовтня 2008 року був укладений договір
позики, за яким позивач передав
відповідачу 1520000 грн., до підписання
договору.

Зазначена довіреність від імені ОСОБА_3
на ім'я відповідача, яка була
використана для укладення договору
позики, була підроблена, що встановлено
ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 12.07.2013 року, а також даний факт
визнав відповідач у судовому
засіданні.

Вказаною вище ухвалою Деснянського
районного суду м. Києва від 12.07.2013 року
ОСОБА_2, було звільнено від
кримінальної відповідальності за ст. 358
ч. 4 КК України за закінченням строків
даності притягнення до кримінальної
відповідальності, якою встановлено
підроблення довіреності батька
відповідача ОСОБА_3, на ім'я відповідача
та використання ОСОБА_2, підробленої
довіреності з 30.05.2008 року по 20.10.2008 року.
Дана ухвала набрала законної сили.

Доказів того, що зазначена вище
довіреність від імені ОСОБА_3 на ім'я
відповідача, на підставі якої був
укладений оспорюваний договір,
скасована, чи визнана недійсною
сторонами не надано.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202
ЦК України).

Правові наслідки вчинення правочину
представником передбачені ст. 239 ЦК
України, а саме правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Статтею 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Як передбачено ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

За змістом вказаної норми, а також ч. 1
ст. 229 ЦК України Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням, тобто
помилка чи обман щодо сторони
правочину не може бути підставою для
визнання його недійсним на підставі
вказаних норм.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
довіреність не визнана судом
недійсною, її недійсність прямо не
встановлена законом, всі правові
наслідки укладеного договору позики
від 20.10.2008 року між ОСОБА_1, та ОСОБА_2,
який представляв на підставі
довіреності інтереси свого батька
ОСОБА_3, мають наставати саме для
ОСОБА_3, як сторони правочину, а тому з
вимогами щодо визнання недійсним
укладеного правочину на підставі ст. 230
ЦК України позивач мав би звертатися до
сторони цього правочину, а саме до
ОСОБА_3. Клопотань про заміну
неналежного відповідача належним у
порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК
України позивач не заявляв.

Таким чином, з огляду на те, що суд
розглядає справу на підставі та в межах
заявлених позивачем вимог, а позов
заявлено до неналежного відповідача, а
підстави, на які посилається позивач
для визнання недійсним договору,
укладеного внаслідок обману, а саме
обман щодо сторони правочину, не є
такими, у розумінні ст.ст. 229, 230 ЦК
України, у задоволенні вимог щодо
визнання недійсним правочину слід
відмовити.

Також слід відмовити і у задоволенні
вимог про стягнення збитків, як
наслідку недійсності правочину,
оскільки ці вимоги є похідними від
визнання недійсним оспорюваного
позивачем правочину.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати у разі відмови у позові
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним,
укладеного внаслідок обману - залишити
без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий О.В. Тандир