Справа № 2-7/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" червня 2013 р. Калинівський районний
суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко
Ю.О.

при секретарі
Матвійчук К.В.

адвоката ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Калинівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, складеного особою, не
здатною розуміти значення своїх дій,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2009 року позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, складеного особою, не здатною
розуміти значення своїх дій.

В позовній заяві позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їх мати
ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_2. В
установлений ст. ст. 1269, 1270 ЦК України
порядок та строк вони звернулись до
Калинівської державної нотаріальної
контори для оформлення спадщини, де їм
повідомили, що їхня мати заповіла
належну їй частку майна ОСОБА_3 -
їхньому брату відповідачу по справі.

Як їм тоді стало відомо, що в червні
2006 року їх мати, ОСОБА_4, залишила
заповіт, яким свою частку в
приватизованій квартирі за АДРЕСА_2
заповіла ОСОБА_3, що є відповідачем по
справі. Заповіт посвідчено в
Калинівській нотаріальній конторі.

Позивачі вважають заповіт,
складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 -
недійсним.

Відповідно до ст.225 ЦК України
угода, укладена громадянином хоч і
дієздатним, але який перебував на
момент її укладення у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною.

У 2008 році ОСОБА_4 виповнилось 74
роки, на цей час її стан здоров'я різко
погіршився, розвився віковий склероз.
Почастішали випадки неприйняття нею
дійсних подій, правильної життєвої
орієнтації, їй було поставлено діагноз
судинна деменція з психічними
проявами.

Неадекватна поведінка ОСОБА_4 ще
за рік до її смерті викликала
необхідність обстеження її
невропатологом та психіатром. Спроби
покращити її стан здоров'я не мали
успіху. На час посвідчення заповіту на
користь ОСОБА_2 у ОСОБА_4 спостерігався
процес психічного розладу, що
підтверджується повідомленням
Калинівської центральної районної
лікарні про стан її здоров'я, де діагноз
ОСОБА_4 29.05.2006 року був встановлений
лікарем-психіатром, як судинна
деменція з психотичними проявами.

Тому позивачі звернулись до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні
вимоги, просять визнати недійсним
заповіт, який був складений ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 29.06.2006 року.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення
позову заперечує.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 пояснила, що після смерті матері
вона разом з братом ОСОБА_2 подали
заяви до Калинівської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Коли в нотаріальній конторі
повідомили, що є заповіт матері на
їхнього брата ОСОБА_3, вона з братом
ОСОБА_2 були вкрай здивовані, оскільки
мати перебувала в такому стані, що вона
не могла йти до нотаріальної контори
для складання заповіту.

Після смерті батька, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дуже сумувала,
перебувала в депресії, дуже боялась
залишитись одна. Перед святом Пасхи
вона помітила, що з матір'ю щось
коїться, так як вона ніяк не
відреагувала на звістку, про те, що її
син ОСОБА_2 мав лягати в лікарню на
обстеження, оскільки була підозра на
онкологічне захворювання. Вона
хвилювалась лише за одне, щоб її не
вигнали з квартири.

Коли вона з братом ОСОБА_2 приїхала в
день річниці після смерті батька,
ІНФОРМАЦІЯ_3, то побачили, що мати
взагалі була в неадекватному стані.
Брат ОСОБА_3 сказав, що це з матір'ю вже
давно, тоді вони порадили звернутись в
лікарню до фахівця, щоб вивести матір з
того стану, в якому вона перебувала.
Коли через місяць вони знову приїхали,
то побачили матір, яка вела себе дуже
дивно, їй щось ввижалось. Тоді вона
завезла матір до лікарні, де їй
прописали ліки, які вона купила для неї,
однак чи приймала мати ліки їй не
відомо, так як вона проживає в м.
Вінниці, а мати в м.Калинівка, переїхати
жити до неї мати не погодилась. Тому
вважає, що під час складення заповіту
їх мати ОСОБА_4 не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Позивач ОСОБА_2 пояснив, він із
сестрою після смерті матері, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, десь на початку 2009
року звернулись до Калинівської
державної нотаріальної контори для
оформлення спадщини, то дізнались про
існування заповіту, від чого були вкрай
здивовані, поскільки мати перебувала в
такому стані, що вона не могла йти до
нотаріальної контори для складання
заповіту. Після смерті батька, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дуже сумувала,
перебувала в депресії, дуже боялась
залишитись одна. Перед святом Пасхи він
помітив, що з матір'ю щось коїться, так
як вона ніяк не відреагувала на
звістку, про те, що він мав лягати в
лікарню на обстеження, оскільки була
підозра на онкологічне захворювання.
Коли він лежав в лікарні мати його не
відвідувала. Вона хвилювалась лише за
одне, щоб її не вигнали з квартири.

Коли він з сестрою приїхав в день
річниці після смерті батька,
ІНФОРМАЦІЯ_3, то побачив, що мати
взагалі була в неадекватному стані.
Брат ОСОБА_3 сказав, що це з матір'ю вже
давно. Матір була в важкому стані,
брат ОСОБА_3 був дуже розгублений, він
не знав як себе поводити. Мати нікого не
впізнавала, ніяких розмов не вела, вона
взагалі не розуміла що відбувається.
Говорила лише про якісь навіювання,
гіпнози. Тоді він з сестрою порадили
звернутись в лікарню до фахівця, щоб
вивести матір з того стану, в якому вона
перебувала. Коли через місяць вони
знову приїхали, то побачили матір, яка
вела себе дуже дивно, її щось ввижалось.
Тоді сестра завезла матір до лікарні,
де їй прописали ліки, які сестра купила
для неї, однак чи приймала мати ліки
йому не відомо, так як він з сестрою
проживає в м. Вінниці, а мати в
м.Калинівка, переїхати жити до сестри
мати не погодилась. В подальшому
запропонували пройти обстеження в
м.Вінниці, щоб брат її завіз, на що була
категорична відмова. В подальшому брат
став обмежувати спілкування з матір'ю.

Стан здоров'я матері погіршився після
смерті батька, вона дуже за ним
сумувала, душевна хвороба
прогресувала, з цього приводу
звертались до лікаря, який констатував,
що в неї була судинна деменція з
психотичними проявами. Це все
відмічено в медичній карті.

Тому вважає, що під час складення
заповіту їх мати ОСОБА_4 не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснив, що мати після смерті батька
почала дуже сумувати. Вона була
ветераном праці та дитиною війни. Після
смерті батька, після 6 місяців з дня
його смерті, почались проблеми з братом
та сестрою. Брат забрав його
проконсультуватись до приватного
нотаріуса ОСОБА_5 і сказав, що це самий
кращий нотаріус. Коли він прийшов до
неї на прийом, вона запитала які
документи в нього є і повідомила, що
потрібно заяву подати, а потім прийти
до неї і написати заяву про відмову від
прийняття спадщини батька. Спочатку
він думав, що це дійсно такий порядок,
пізніше він дізнався, що приватний
нотаріус взагалі не має права надавати
клієнтам інформацію стосовно спадщини.
Спадщину оформляють лише державні
нотаріуси. Мама сказала, що взагалі не
потрібно ніяких документів подавати, а
чекати 6 місяців після смерті батька.
Після смерті батька протягом 6 місяців
мати не мала проблем з пам'яттю, вона
сама, коли прийшов час сказала, що
потрібно звертатись до нотаріуса для
оформлення спадщини після смерті
батька. Тоді вони пішли до державного
нотаріуса, де консультант сказав, що
він з матір'ю вважаються такими, що
фактично прийняли спадщину, оскільки
проживали з померлим постійно до дня
його смерті в квартирі, брат з сестрою в
квартирі не проживають і пропустили
строк, від них потрібно взяти заяви про
відмову від прийняття спадщини.

Після смерті батька, спадщина була
оформлена на матір 50%, а решта на усіх
трьох.

Брат з сестрою після того як
пропустили строк подачі заяв про
прийняття спадщини приїхали до них
додому і стали вимагати щоб їх
поновили в праві на спадщину. Тоді він з
матір'ю вирішив, оскільки брат з
сестрою пропустили строк для прийняття
спадщини, тоді вони краще виплатять їм
їх частку, щоб не ходити по конторах і
не втратити час.

В письмових запереченнях відповідач
ОСОБА_3 вказує, що в лікарні мати
обстежувалась, її водили до психіатра
для того щоб дати щось заспокійливе,
так як після першого судового
засідання, за позовом брата і сестри до
нього та матері про продовження строку
на прийняття спадщини після смерті
батька, в травні 2006 року в неї почалась
депресія. 29 травня 2006 року він привів
матір в Калинівську центральну
районну лікарню до лікаря-психіатра
ОСОБА_6 Який вислухав його і визначивши,
що це з матір'ю в перший раз, призначив
амбулаторне лікування. 30 травня 2006 року
він поїхав в Калинівський районний суд
і відклав справу в зв'язку з хворобою
матері. Після лікування матері стало
краще. На день складання заповіту, 29
червня 2006 року, вона була адекватною.
Весь час він жив з матір'ю до самої
смерті. Ініціатором складання
заповіту була матір, вона сама ходила
до нотаріуса і сама все оформляла.
Амбулаторну картку на ім'я матері
ОСОБА_4, без номера, виписану і надану в
судовому засіданні лікарем ОСОБА_6
вважає підробленою. Тому вважає,що в
позові про визнання заповіту недійсним
необхідно відмовити.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що влітку
років 5 тому назад до неї прийшла ОСОБА_4
і дуже плакала, що її діти подали на суд
її та ОСОБА_3, після смерті батька
ділять спадщину. Вона її порадила
найняти адвоката, на що вона відповіла,
що на послуги адвоката в неї немає
грошей. Розказувала, що їй соромно
ходити по судах, адже чоловік все життя
пропрацював суддею. Пізніше ОСОБА_4
приїхала до неї в м.Вінницю і сказала,
що хоче скласти заповіт на ОСОБА_3 і
дуже плакала. Коли вона запитала чому
саме на ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповіла, що
коли батько був лежачий ніхто не
допомагав їй. Тоді вона
порекомендувала звернутись до
Калинівських нотаріусів. Пізніше вона
приїхала в м. Вінницю і сказала, що
склала заповіт і показала його, заповіт
був посвідчений нотаріусом ОСОБА_8.
Пізніше ОСОБА_4 ще раз приїздила, однак
не застала вдома, залишила записку, в
якій розповідала про своє життя. Через
деякий час вона приїхала до неї в
м.Калинівку і розповідала, що діти не
провідують, лише на день народження,
ніякої допомоги не надають.. Потрібно
проводити опалення, однак немає кому,
лише ОСОБА_3 і вона. Після смерті ОСОБА_4
вона віддала лист ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що працював в
ОСОБА_3, як монтажник опалення. В 2006 році
він проводив у них опалення, на той час
він купував різні запчастини, а потім
надавав накладні з цінами. ОСОБА_4
повністю перевіряла накладні, у
накладних знайшла похибку у 3 грн., хоч
матеріалу було на кілька тисяч. На той
час коли він робив опалення, ОСОБА_4
була адекватною.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що дуже добре знала ОСОБА_3 та
його матір ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
бачила лише на похороні. ОСОБА_4 була
дуже хорошою людиною. Вони разом
працювали вчителями в 3 школі,
спілкувались постійно. Вона страждала
від тиску та трохи недочувала. Після
смерті чоловіка ОСОБА_4, ОСОБА_11, діти
які не проживали з нею, подали її на суд.
Вона розповідала, що їй було дуже важко.
Коли її чоловік хворів, то діти
приїздили дуже рідко, лише на день
народження та на день Перемоги. Вона
розповіла, що написала заповіт і свою
частку заповіла ОСОБА_3, так як він
допомагав доглядати батька, допоміг
похоронити його. Вона дуже часто на
дачі зустрічалась з ОСОБА_4, їх дачі
межують. Як розпочались судові
засідання, вона дуже хвилювалась,
плакала. Неадекватних дій в її
поведінці не було.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що знав ОСОБА_4 з 1985 року, з
того часу як прийшов працювати
директором 3-ї школи. Вона працювала
вчителем географії, а її чоловік
працював суддею. Вона була зразковим
вчителем, на її уроках завжди була
зразкова поведінка. В неї було троє
дітей, вона постійно їздила до
м.Вінниці, щоб відвезти дітям щось
смачного. На садовому участку в неї
були приязні стосунки з усіма сусідами,
вона була доброзичливою та подільчивою
людиною, ніколи і нічого не жаліла,
завжди ділилась. Він спілкувався з
ОСОБА_4 до її смерті, вона була
адекватною, розпитувала, що посадив на
участку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, хвора ОСОБА_4 з'явилась до
нього на прийом не сама, а в супроводі
сина, вона була в важкому стані. Розмова
відбувалась між її сином ОСОБА_3 та
лікарем. Син пояснював, що в неї
неправильна поведінка. Під час
консультації було виявлено, що хвора
дезорієнтується в часі і місці
перебування, вона не могла назвати
дату, погано орієнтувалась, не
відповідала правильно на запитання,
безпричинно плакала. В загальному її
поведінка була не зовсім правильною.
Хворій був поставлений діагноз, який
відповідав її стану, інтелектуальна
зниженість - судинна деменція.
Теоретично вона не могла керувати
своїми діями, але її дієздатність
підтверджує суд. При даному діагнозі в
людини знижується пам'ять,
розсудливість, мислення, судження,
невідповідність критики до тих чи
інших обставин - це головні моменти, які
говорять про те, що в людини є
дементивний синдром. Проявляється в
поганій пам'яті, людина забуває про
події, які відбуваються в теперішньому
часі і які відбувались раніше, або
частково забуває. Людина не може дати
пояснення деяким фактам. Хвора
з'являлась відповідно до записів у
медичній карті. Відповідно до записів
жінку приводили 3 рази, на той час
працівників психіатричного кабінету
зобов'язували заводити свої картки для
свого кабінету, була своя реєстратура.

Також він пояснив, що в 2006 році їх
зобов'язали в загальні медичні картки
не робити записи, а заводити свої
картки, які зберігались в кабінеті. В
кабінеті є своя картотека, свої
журнали. Кабінет працює автономно,
заводяться свої картки хворих. З даною
хворобою ОСОБА_4 не могла розуміти
значення своїх дій, на той момент коли
вона обстежувалась, з 29.05.2006 року по
09.08.2006 року вона не могла в повному
обсязі відповідати за свої дії.
Амбулаторну картку на ім'я ОСОБА_4, без
номера заводив він і записи в ній
виконані ним. Це була картка виключно
психіатричного кабінету. Ніякої
підробки він не робив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, в кожної людини є
амбулаторна картка, яка береться в
загальній реєстратурі. В кабінеті
психіатра заводиться особиста картка
хворого, лікар робить відповідні
записи, дані записи не можуть бути
внесені до картки амбулаторного
хворого, куди вносять записи усі
лікарі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показав, що на момент вчинення даної
нотаріальної дії працювала приватним
нотаріусом Калинівського
нотаріального округу. 29.06.2006 року вона
посвідчила заповіт ОСОБА_4 в якому вона
частину своєї квартири, яка
розташована в АДРЕСА_2. заповіла ОСОБА_3.
Коли ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса, то
було встановлено, що особа має повну
цивільну дієздатність та
правоздатність. Вона вела себе
нормально, принесла всі необхідні
документи для оформлення заповіту,
принесла копії документів сина на
якого мала робити заповіт, щоб не було
допущено помилки в написанні прізвища.
Розповіла, що помер її чоловік,
квартира повністю їй не належала, а
належала лише частка. Заповідачу було
пояснено, якщо є інші спадкоємці, то
вони будуть позбавлені права
спадкування за законом, однак вона
наполягала на тому, що хоче частку
квартири, яка їй належить заповісти
ОСОБА_3. Коли складався заповіт людина
вела себе адекватно, при написанні
заповіту заповідач пише - зміст цього
документу відповідає дійсно моїм
намірам. Якби на заповідача чинився
якийсь тиск, то це було б очевидно,
старі люди могли пожалітись на того хто
чинить тиск. Заповіт ОСОБА_4 особисто
прочитала і поставила підпис.

Як нотаріус вона розпочала свою
роботу в 2004 році, людей було не багато,
тому могла надати досить часу для
клієнта. В своїй роботі керувалась
інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій. Нічого підозрілого в
поведінці жінки не було, вона сама
сиділа в кабінеті, син її чекав внизу.

Заслухавши пояснення сторін, свідків
в судовому засіданні, дослідивши та
оцінивши матеріали справи, медичну
документацію та висновок посмертної
судово-психіатричної експертизи, суд
вважає,що позов підлягає до
задоволення по слідуючим підставам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Калинівка Вінницької
області, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть від 10.10.2008 року
(а.с.4). Також встановлено,що померла
ОСОБА_4 є матір'ю позивачів ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3.
Встановлено, що після смерті ОСОБА_4
відкрилась спадщина на нерухоме майно
квартиру, розташовану в АДРЕСА_2.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

З матеріалів справи видно, що
спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є
позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як спадкоємці
за законом та відповідач ОСОБА_2, як
спадкоємець за заповітом.

Встановлено, що за своє життя ОСОБА_4
склала заповіт на користь свого сина
ОСОБА_3 на належну їй частину квартири
АДРЕСА_2, який був посвідчений
приватним нотаріусом Калинівського
нотаріального округу Вінницької
області ОСОБА_8 29 червня 2006 року та
зареєстрований в реєстрі за №765 (а.с.98).

В судовому засіданні позивачі
посилались на те, що вказаний вище
заповіт слід визнати недійсним з тих
підстав, що померла під час складання
заповіту не розуміла значення своїх
дій та не могла ними керувати.

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла ними керувати, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дізналися про
заповіт на початку 2009 року, коли
звернулися до нотаріальної контори в
встановлений законом шестимісячний
термін для оформлення спадщини.
Відповідно до ст.261 ч.1 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа дізналась про
порушення свого права.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила ст..225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала у такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та не могла ними
керувати. Для визначення наявності
такого стану на момент укладення
правочину, суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання недійсним
правочину із цих підстав вирішуються
із урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України. При розгляді справ за позовами
про визнання недійсним заповітів на
підставі ст. 225 ЦК України, ч.2ст. 1257 ЦК
України суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України за клопотанням хоча б однієї із
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Оцінюючи матеріали справи у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що на момент складання заповіту, 29.06.2006
року, ОСОБА_4 не розуміла значення своїх
дій та не могла керувати ними, виходячи
з наступного.

З відповіді головного лікаря
Калинівської ЦРЛ (а.с.5) слідує, що
діагноз «Судинна деменція з
психотичними проявами» був
встановлений лікарем-психіатром 29.05.2006
року. Згідно запису лікаря психіатра в
картці ф.025/о№3993 померлої ОСОБА_4 від
29.05.2006 року на огляд хвору
супроводжував син. При огляді хвора
скарг не «висловлювала», відхилення в
стані здоров'я записані зі слів сина. На
момент огляду дезорієнтована в часі і
місці перебування. Критика відсутня,
мовчазна. На запитання відповідає
коротко, не завжди по суті. Під час
бесіди безпричинно плаче. Емоційно
збіднена. Пам'ять значно знижена. За
результатами огляду лікар психіатр
встановив вищевказаний діагноз та
призначив лікування. Згідно даної
картки ОСОБА_4 повторно лікарем
психіатром не оглядалась і під
наглядом психіатра не перебувала.

Згідно з амбулаторною карткою ( без
номера та штампу лікувального закладу)
28.06.2006 року лікарем -психіатром ОСОБА_6
зроблений запис, що ОСОБА_4 з'явилась на
прийом у супроводі доньки. Зі слів
доньки матір поводила себе
неадекватно, плутала події. Був
поставлений діагноз - помірно виражена
деменція з психотичними проявами. В
подальшому ОСОБА_4 відвідувала
психіатра 24.07.2006 року і 09.08.2006 року.
Діагноз був поставлений, як і
попередній.

14 грудня 2009 року ухвалою Калинівського
районного суду, Вінницької області за
клопотанням позивачів була призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза.

Згідно акту №5 посмертної
судово-психіатричної експертизи від
17.04.2012 року ОСОБА_4, на момент укладення
заповіту від 29.06.2006 року, захворіла на
органічний афективний розлад. За своїм
психічним станом ОСОБА_4 на час
укладення заповіту від 29.06.2006 року не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Судом встановлено, що акт посмертної
судово-психіатричної експертизи №5 від
17.04.2012 року містить докладний опис
проведеного дослідження та
обґрунтовані чіткі висновки з
поставлених запитань.

Оцінивши акт судово-психіатричної
експертизи №5 від 17.04.2012 року за
правилами ст. 212 ЦПК України, суд не
знайшов жодних обставин, які б
дозволяли стверджувати про
необґрунтованість, неправильність
висновку чи суперечливість його іншим
матеріалам справи, а тому суд приймає
його до уваги при постановленні даного
рішення в справі.

Оцінивши покази свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 в
частині задовільного психічного стану
здоров'я ОСОБА_4, суд визнає такими, що
не узгоджуються з дослідженими в суді
медичними документами та матеріалами
справи та оцінюються критично.

Посилання відповідача ОСОБА_2 про те,
що амбулаторна медична картка (без
номера та штампу лікувального закладу),
виписана лікарем психіатром
Калинівської ЦРЛ ОСОБА_6 є підробленою,
суд не приймає до уваги по слідуючим
підставам.

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснили, що амбулаторна
картка без номера на ім'я ОСОБА_4 є
окремою карткою тільки для
психіатричного кабінету. В них своя
картотека, свої журнали реєстрації. На
карточці ОСОБА_4 стояв шифр Ф-01. Ці
картки зберігались тільки в кабінеті
психіатра. А загальні амбулаторні
картки зберігаються в реєстратурі.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтвердив, що картку на ім'я ОСОБА_4
заводив сам і всі записи вчиняв
особисто. Свідок ОСОБА_13 суду пояснила,
що не може пояснити чому ОСОБА_4 в
журналах обліку осіб з розладами
психіки по психіатричному кабінету за
2006 рік не значиться. В даному кабінеті
вона працює з 10.12.2009 року

Також відповідно до постанов
Калинівського РВ УМВС Вінницької
області від 30.12.2011 року та від 06.03.2013
року в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_6 по ст. 358 ч.1 КК України
(підробка документів) відмовлено за
відсутності в його діях складу злочину.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те,
що запис в амбулаторній картці без
номера від 28.06.2006 року не міг бути
вчинений, так як це був вихідний день -
день Конституції, спростовується
довідкою Калинівської ЦРЛ від 15.04.2013
року №05-606, де вказано, що лікар
психіатр ОСОБА_6 28.06.2006 року перебував
на ургентному чергуванні, згідно
наказу по Калинівській ЦРЛ від 21.06.2006
року №273, а також оглянутою в судовому
засіданні книги наказів за 2006 рік по
Калинівській ЦРЛ і копією наказу №273
від 21.06.2006 року.

Згідно довідки Калинівської ЦРЛ від
03.06.2013 року №12-876 оригінали форм 074/о -
Журнал реєстрації амбулаторних хворих
за 28.06.2006р., 24.07.2006р., 09.08.2006р. по
Калинівській ЦРЛ не можуть бути
наданими, так як згідно інструкції,
затвердженої наказом МОЗ України № 197
від 05.08.1999року та наказом МОЗ України
№110 від 14.02.2012року їх термін зберігання
закінчився в 2011 році.

Згідно акту комісії Калинівської ЦРЛ
від 04.01.2010 року було проведено знищення
первинної медичної документації, а
саме журналу реєстрації викликів за 2006
рік шляхом спалення.

Ухвалою Калинівського районного суду
Вінницької області від 23.01.2013 року за
клопотанням відповідача ОСОБА_2 була
призначена судова
техніко-криміналістична експертиза
документа, а саме медичної картки без
номера на ім'я ОСОБА_4.

З НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій
області від 4 лютого 2013 року надійшло
повідомлення про неможливість
проведення даної експертизи в зв'язку з
відсутністю науково-обгрунтованої
методики по встановленню часу
виконання документів, внесення
реквізитів в документ. Відповідач
ОСОБА_2 ознайомився з даним
повідомленням 03.04.2013 року і ніяких
клопотань по даній експертизі ним не
заявлялись.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року судом не залучався до участі у
справі нотаріус, який посвідчував
заповіт, поскільки позивачі не
обґрунтовували недійсність правочину
посиланням на неправомірні дії
нотаріуса. Тому приватний нотаріус
ОСОБА_8 була допитана, як свідок в
судовому засіданні.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що заповіт складений ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Калинівського районного нотаріального
округу, Вінницької області від 29.06.2006
року, зареєстрований за №765, підлягає
визнанню недійсним.

За відшкодування понесених судових
витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України
позивачі з вимогою не звертались.

З урахуванням вищевикладеного,
керуючись ст.ст.15, 208, 209 ч.3, 210, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, ст.30, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити. Визнати заповіт ОСОБА_4
від 29 червня 2006 року, посвідчений
приватним нотаріусом Калинівського
районного нотаріального округу
Вінницької області на ім'я ОСОБА_3 -
недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: