Справа № 708/1426/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2013 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Власова С.О.

суддів: Дроботя В.В., Фазикош Г.В.

при секретарі:ОСОБА_1

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судову засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перечинського районного суду від 03 квітня 2013 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 «Бенефіт» предявив до ОСОБА_2 позов про стягнення 8809,35 грн. матеріальної шкоди, завданої працівником підприємства.

Позивач зазначав, що відповідач 06.08.2010 р. був прийнятий на роботу на посаду шофера експедитора вантажного автомобіля, а 23.04.2012 р. по наказу (розпорядження) №62- звільнений по ч.2 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Під час передачі автомобіля «МАН» д/н АО 8927АН, механіку підприємства ОСОБА_5 останнім було виявлено відсутність на причепі запасного колеса з диском, балансовою вартістю 3555 грн., про що складено акт нестачі матеріальних цінностей від 23.12.2011 р.(а.с.20), який відповідач відмовився підписати.

21.04.2012 року було виявлено відсутність в баку вказаного автомобіля 265 л. дизельного пального , загальною вартістю 2620,85 грн., про що 27.04.2012 р. складено акт про нестачу пального, який відповідач відмовився підписати (а.с.21).

У суді в порядку ст..31 ЦПК України позивач зменшив суму матеріальної шкоди, просив таку стягнути з відповідача в розмірі 6175,85 грн.

Рішенням Перечинського районного суду від 3 квітня 2013 року змінений позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 «Бенефіт» 3555 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 123 грн. 52 коп. судового збору та 1482 грн. 29 коп. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю. Вказує, на те що позов не доведений, та що суд неправильно застосував матеріальний закон.

Позивач ОСОБА_4 «Бенефіт» про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74,75,76 ЦПК України належним чином повідомлявся, однак в судове засідання не зявився. Його неявку колегія вважає неповажною та вважає за можливе на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини які виникли між сторонами по справі по відшкодуванню матеріальної шкоди регулюється главою ІХ КЗпП України.

Пункт 1 ст.134 КЗпП України регулює матеріальну відповідальність працівників у повному розмірі за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей.

В матеріалах справи відсутні дані про передачу відповідачу по акту або іншому письмовому документу вантажного автомобіля з причепом в певній комплектації, та що при звільненні відповідач повернув автомобіль з причепом недоукомплектованим тобто без запасного колеса.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався в рішенні, як на доказ одержання відповідачем матеріальних цінностей укомплектованого вантажного автомобіля «МАН» д/н АО 8927АН з причепом на неналежні докази, а покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які показали лише те, що відповідач повернув автомобіль без запасного колеса.

Належними доказами про повну матеріальну відповідальність згідно ст. 135-1 КЗпП України є письмові договори про повну матеріальну відповідальність, а також документи.

Належними доказами, які б свідчили про передачу водію на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства автомобіля з причепом із зазначенням його комплектації могли б бути акти передачі матеріальних цінностей, однак таких актів матеріали справи не містять.

Є доведеним, що 6.08.2010 р. позивач уклав з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, однак всупереч положень ч.1 п.а (цього договору), позивач не надав суду доказів передачі відповідачу транспортного засобу із зазначенням його технічного стану та комплектації. Крім цього частиною 4 вказаного договору передбачено, що працівник ОСОБА_2 не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані підприємству не з його вини (а.с.7).

Показами допитаного судом першої інстанції свідка диспетчера ТОВ БВКТ «Бенефіт» ОСОБА_7, які перевірено судом апеляційної інстанції встановлено, що в грудні 2011 р. йому зателефонував водій ОСОБА_2 та повідомив, що у нього вкрали запасне колесо. По приїзду відповідача на підприємство, на його транспортному засобі на причепі було виявлено відсутність запасного колеса.

Отже, відповідач перебуваючи в рейсі повідомив диспетчера про крадіжку колеса. За таких обставин власник транспортного засобу мав би звернутися в правоохоронні органи із заявою про встановлення винних у крадіжці осіб.

Прямих доказів того, що матеріальні збитки крадіжкою колеса було завдано з вини відповідача матеріали справи не містять.

Отже, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України позивач у суді не довів ті обставини, на які він посилався предявляючи позов, а саме, що ним автомобіль з причепом передавався відповідачу по акту в певній конкретній комплектації, та що останній повернув його розукомплектованим (без колеса).

З огляду на наведене колегія суддів відмовляє позивачу у стягненні матеріальної шкоди за нестачу колеса з диском у сумі 3555 грн. та стягненні з відповідача судових витрат, а в решті рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 301,303,304,307, ч.1 п.3 ст. 309, ч.1 п.1 316,317,319 ЦПК України, судова колегія палати,-

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Перечинського районного суду від 03 квітня 2013 року змінити, у вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт» про стягнення з ОСОБА_2 3555 грн. матеріальної шкоди, 123 грн. 52 коп. судового збору та 1482 грн. 29 коп. витрат на правову допомогу відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: