Справа № 490/7133/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді - Тішко Д.А.,
при секретарі - Тихонюк В.В., за участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Миколаєві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

встановив:

В червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу в розмірі 38 199 грн., посилаючись на
порушення відповідачем грошових
зобов'язань за договором позики від
19.06.2013 року.

В обґрунтування позову зазначала, що
надала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 38 199
грн. для здійснення оплати
туристичного туру до Чехії. Після того,
як їй стало відомо, що грошові кошти
туроператору «Ньюз Тревел» не були
перераховані, відповідач зобов'язалася
повернути вищезазначені гроші
позивачу не пізніше 21.06.2013 року, про що
була складена відповідна розписка.
Посилаючись на заміну боргу на
позикове зобов'язання на підставі
ст.ст. 625, 1047, 1049, 1053 ЦК України просила
задовольнити позовні вимоги.

Позивач у судовому засіданні викладені
в позовній заяві вимоги підтримала,
додатково пояснила, що вищезазначені
грошові кошти були передані особисто
відповідачу як менеджеру туристичної
фірми «La Vita». Проте, вони не були
перераховані на рахунок фірми -
організатора туру "Ньюз Тревел", у
звязку з чим відповідач зобов'язалася
їх повернути, проте до теперішнього
часу сума боргу не погашена.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнала та пояснила суду, що нею
дійсно були заповнені та видані
договір про надання туристичних послуг
№080 від 17.05.2013 року, квитанція про
сплату позивачем обумовленої в
договорі грошової суми та прийнято від
позивача грошову суму в розмірі 38 199
грн. При цьому, зазначена грошова сума
була передана ОСОБА_3, а розписка про
наявність боргу перед позивачем була
складена нею під психологічним впливом
позивача. Також зазначала, що працювала
менеджером у туристичній фірмі, що
належала ОСОБА_3, при цьому не
перебуваючи з нею у трудових
відносинах. Гроші в сумі 38 199 грн.
отримані від позивача, вона передала
ОСОБА_3, що підтверджується розпискою,
яка була складена ОСОБА_3 від 19.06.2013
року. Відповідно до цієї розписки,
остання підтвердила, що просила
відповідача у її відсутність приймати
від туристів гроші, а також виписувати
прибуткові ордера на бланках
підприємства, крім того, зазначала, що
всі грошові суми були передані їй у
повному об'ємі. У зв'язку з чим просила
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Вислухавши думку сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та
визнається сторонами, позивачем в
офісі туристичної фірми "La Vita"було
підписано договір про надання
туристичних послуг №080 від 17.05.2013 року.
Відповідно до умов договору фізична
особа - підприємець ОСОБА_3 («турагент»)
та ОСОБА_1, яка також діяла від ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 («туристи») домовились про
надання турагентом комплексу
туристичних послуг відповідно до
заявки туристів на бронювання (листа
бронювання).

Відповідно до додатку №1 (листа
бронювання) до цього договору, вартість
туристичних послуг склала 38 199 грн.
Зазначений додаток було підписано
відповідачем в якості відповідального
менеджеру.

Вищезазначені договір, додаток № 1 були
складені відповідачем, після чого нею
особисто були отримані грошові кошти в
розмірі 38 199 грн. Взамін позивачу була
надана квитанція до прибуткового
касового ордера №080 від 30.05.2013 р., яка
була заповнена та підписана
відповідачем.

Як зазначає позивач, та не
заперечується відповідачем
вищезазначені гроші за туристичні
послуги не були перераховані на
розрахунковий рахунок фірми, яка
здійснювала організацію відповідного
туристичного туру, після чого вона
звернулася до відповідача з вимогою
повернути їй сплачену нею грошову суму.
Внаслідок цього, відповідач 19.06.2013 р.
склала письмову розписку, якою
підтвердила отримання від позивача
грошових коштів в розмірі 38 199 грн. для
оплати туру від туроператора «Ньюз
Тревел» (Чехія, ОСОБА_6) та зобов'язалася
повернути ці гроші позивачу в строк до
21.06.2013 р.

Відповідач не оспорювала написання
розписки від свого імені та факт
неповернення вищезазначених грошових
коштів позивачу, у зв'язку з чим на
підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
зазначені обставини не підлягають
доказуванню.

Щодо доводів відповідача про складення
розписки під психологічним впливом
позивача та про подальшу передачу
отриманої від позивача грошової суми
ОСОБА_3, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Таким чином, суд відхиляє доводи
відповідача щодо складення розписки
під психологічним впливом, так як є
встановленим та не заперечується
сторонами той факт, що розписка була
складена особисто відповідачем та її
видача була пов'язана з неможливістю
виконати умови договору про надання
туристичних послуг від 17.05.2013 року №080.
Іншого належними та допустимими
доказами відповідачем не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1051 ЦК України
передбачено, що позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

На підставі ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

З викладеного слідує, що укладений між
сторонами договір позики на
підтвердження якого була складена
розписка від 19.06.2013 року відповідачем,
укладено у встановленій законом формі
шляхом вільного волевиявлення сторін з
необхідним обсягом цивільної
дієздатності та було спрямовано на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що
цивільні обов'язки, відповідно до ст.14
ЦК України виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа може
бути звільнена від цивільного
обов'язку або його виконання у
випадках, встановлених договором або
актами цивільного законодавства.

За правилами ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, вимоги позову
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати в розмірі 381
грн. 99 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 38 199
(тридцять вісім тисяч сто дев'яносто
дев'ять) грн. 00 коп. боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код: НОМЕР_1) на користь держави судові
витрати в розмірі 381 (триста вісімдесят
одна) грн. 99 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Д.А. Тішко