1305/489/12 2/441/38/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2013 р. Городоцький районний суд
Львівської області в складі:

головуючої - судді
Перетятько О.В.

з участю секретаря Карапінка
І.Р.

адвоката ОСОБА_1

представників ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Городку цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
стягнення коштів, вкладених у
будівництво, суд, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_6 про стягнення коштів,
вкладених у будівництво, вимоги в
основному мотивує тим, що 22.11.1997 р. між
ним та дочкою відповідачки ОСОБА_4
укладено шлюб, який рішенням суду від
04.03.2008 року розірвано. За час
перебування в шлюбі вони проживали в
будинку АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_7 -
чоловікові відповідачки. Під час
проживання в будинку вони з дружиною
зробили капітальний ремонт, провели
газ, автономне опалення, замінили
вікна, двері, добудували господарські
будівлі, внаслідок чого збільшилась
вартість будинковолодіння. Вважає, що
має право на відшкодування коштів,
вкладених у будівництво житлового
будинку АДРЕСА_1 та господарські
споруди, на даний час він за рішенням
суду позбавлений права користуватись
будинком, просить позовні вимоги
задоволити, та стягнути з відповідачки
кошти, вкладені у будівництво та
судові витрати, в сумі, яку в суді
уточнив, 196184,91 грн.

В суді позивач ОСОБА_5, його
представник ОСОБА_2 та в своїй промові
його адвокат ОСОБА_1 уточнену позовну
заяву підтримали, з мотивів, викладених
в ній, просять про її задоволення.

Відповідачка ОСОБА_6 в суд не
з'явилась, про дату час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином (а.с 68, 71,185,193).

Представник відповідачки ОСОБА_4
в суді проти позову заперечила, крім
того, пояснила, що вона з позивачем
проживали в будинку АДРЕСА_1, будинок
її мати - відповідачка у власність
набула на підставі свідоцтва про право
на спадщину. Вона з позивачем, в певній
мірі, допомагали з ремонтом будинку, а
кошти для цього надавала її мати
відповідачка ОСОБА_6. 04.03.2008 року шлюб
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Я розірвано, а за
рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 27 січня 2010 року
позивача ОСОБА_5 виселено з
вищевказаного будинку через порушення
останнім правил співжиття, вважає
позовні вимоги безпідставними, та
такими, що не ґрунтуються на законі і є
недоведеними, оскільки будинок
належить її матері, договору про
створення спільної часткової
власності не було укладено, а надані
позивачем докази придбання
будівельних матеріалів не
підтверджують, що саме він їх придбавав
і що вони були використані на
будівництво її будинку, просить в
задоволені позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді
висловився в підтримку тверджень
представника ОСОБА_6 ОСОБА_4, крім цього
вказав, що роботи, спрямовані на
покращення житлових умов у будинку
проводились за кошти відповідачки, яка
виїжджала на заробітки за кордон,
посилання позивача на те, що кошти для
будівництва надавались ним, на його
думку, є недоведеними, вважає що
останній лише брав участь у витратах по
утриманню будинку, крім того у даному
будинку проживають його діти, на
утримання яких він коштів не надає,
просить в задоволені позовних вимог
відмовити.

Заслухавши сторони, представників,
адвоката, свідків, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до переконання
про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до суд
за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Із наданих в суді пояснень сторін, їх
представників та матеріалів справи,
вбачається що позивач ОСОБА_5
перебував у шлюбі з ОСОБА_4, який
рішенням суду від 04.03.2008 року розірвано
( а.с. 77), від такого мають двох дочок
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Під час перебування в
шлюбі ОСОБА_5 разом з сімє'ю проживав в
будинку АДРЕСА_1, а головою двору
значилась ОСОБА_6, що підтверджується
копією будинкової книги (а.с. 21-25).

Згідно долученого до матеріалів справи
Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно серії ССГ №689152 ( а.с. 16)
власником житлового будинку АДРЕСА_1
значиться ОСОБА_6, відповідачка по
справі.

Згідно з ч.3 та 4 ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
житлового будинку. Повнолітні члени
сім'ї власника зобов'язані брати участь
у витратах по утриманню будинку і
прибудинкової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та членами
його сім'ї про розмір участі у витратах
вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК
України до членів сім'ї наймача
належать його дружина, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Як підтверджується матеріалами
справи, та наданими в суді поясненями
сторін та свідків протягом 1998 - 2008 р.р.
проводились роботи спрямовані на
покращення житлових умов у будинку
АДРЕСА_1, були добудовані господарські
будівлі.

Як вбачається з висновку №050/13 від
17.09.2013 року будівельно - технічної
експертизи по цивільній справі №
1305/489/12 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (137-188)
, вартість покращень, здійснених в
будинковолодінні, та матеріалів,
затрачених при спорудження
господарських будівель за адресою
АДРЕСА_1 становить - 188722 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.367 ЦК України
майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Договору з підрядним будівельним
підприємством (організацією) на
проведення капітального ремонту
будинку АДРЕСА_1, тобто на проведення
комплексу ремонтно - будівельних робіт,
який передбачає зміну, відновлювання
та модернізацію конструкцій і
обладнання будівель в зв'язку з їх
фізичною зношеністю та руйнуванням,
поліпшення експлуатаційних
показників, а також покращення
планування будівлі і благоустрою
території без змін будівельних
габаритів об'єкта, позивачем не
представлено та в суді не здобуто.

Разом з тим, як роз'яснено
Пленумом Верховного Суду України в п.4
постанови №7 від 4 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» інші особи, які брали участь у
будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно.

Проте, з наданих в суді пояснень
представника відповідачки ОСОБА_4 ні
договору з підрядним будівельним
підприємством, ні іншої домовленості
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про надання
допомоги при здійсненні добудови до
будинку АДРЕСА_1, за оплату не було, що
не заперечив в судовому засіданні і
позивач по справі ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обгрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

Визначаючись з правовідносинами,
які виникли між сторонами та їх змістом
на підставі доказів наданих сторонами,
суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Надаючи оцінку наданим
сторонами доказам, суд має оцінювати
кожний доказ окремо, а потім надавати
оцінку сукупності доказів і їх
співвідношенню. При цьому, суд має
з'ясовувати як належність та
допустимість доказів та їх відношення
до правовідносин між сторонами так і за
їх змістом, рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні позивач
покликається про те, що перелічені ним
речі, а саме цегла, дошки та вікна, котел
тощо належали йому особисто, та що він
придбав такі та на підтвердження має
товарні чеки, гарантійний талон ( а.с. -
41).

Наявність у позивача товарних
чеків, гарантійного талону не свідчить
про наявність в нього цього майна, та
не може бути доказом, що дане майно було
використане для покращення житлових
умов чи будівлі господарських споруд
в будинковолодінні АДРЕСА_1, та в якій
сумі, інших переконливих доказів
вкладення позивачем коштів у
будівництво, позивачем не надано та в
суді не здобуто.

Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14
, суд до уваги бере, однак оцінює їх як
такі, що не підривають висновків суду
про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки такі є
суперечливими, а отже суд їх оцінює
критично.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів належність йому
коштів, витрачених на будівництво,
належного відповідачці будинку, а
надані позивачем докази придбання
будівельних матеріалі, за відсутності,
крім того, домовленості про здійснення
будівництва або договору з підрядною
організацією на проведення
будівельних робіт, не підтверджують,
що саме він їх придбавав та що вини були
використані для будівництва
вищевказаного будинку.

За наведеного, та з огляду на аналіз
вищезазначених доказів, суд приходить
до переконання, що позивачем не
доведено та в суді не здобуто доказів
вкладення позивачем коштів у
будівництво житлового будинку АДРЕСА_1,
а отже в задоволені позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 159, 213-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про стягнення коштів, вкладених у
будівництво житлового будинку та
господарської будівлі за адресою
АДРЕСА_1, та судових витрат, а всього в
сумі 196184,91 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Городоцький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.В.
Перетятько