Справа № 454/553/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2013 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» в особі ВП
шахти "Лісова" та до ДВАТ шахта

"Надія" про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідачів, у позовній заяві вказав,
що 26.12.1962р. він був прийнятий на шахту №8
«Великомостівська» в/о
«Укрзахідвугілля» підземним
електрослюсарем 4-го розряду. 21.08.1969р.
переведений підземним машиністом
комплексу з повним підземним робочим
днем, 17.12.1976р. позивач переведений
гірничим майстром з повним підземним
робочим днем. 02.09.1977р. звільнений у
зв'язку із переведенням на шахту №9
«Великомостівську». 13.03.1977р. позивач
прийнятий гірничим робітником
очисного вибою 5-го розряду на шахту №9
«Великомостівська». 01.04.1978р. позивач
звільнений з роботи за власним
бажанням. У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці у позивача погіршився стан
здоров»я, внаслідок чого він
неодноразово був змушений звертатися
за медичною допомогою. 31.07.1998р.
висновком Сокальської районної МСЕК
позивачу встановлено другу групу
інвалідності та 50% втрати
профпрацездатності безтерміново.
Вважає, що внаслідок отриманого
професійного захворювання йому
завдано великої моральної шкоди у
вигляді фізичних та душевних
страждань, які виражаються у тому, що
він втратив працездатність, став
інвалідом, у нього з'явився кашель та
задишка, різко знизився слух, постійні
болі в кистях рук, стан здоров'я став
незадовільним. У зв'язку із отриманим
професійним захворюванням порушено
всі нормальні умови життя позивача, він
відчуває великі незручності при
веденні домашнього господарства, йому
стало важко займатись домашніми
справами, що потребують навіть
невеликих фізичних зусиль, змушений
докладати додаткових зусиль для
організації життя. Вважає, що у нього
наявний факт заподіяння моральної
шкоди, оскільки частково на 40% втратив
працездатність внаслідок професійного
захворювання, що значно посилює його
фізичні та моральні страждання. З
покликанням на ст. 23, 268 ЦК України,
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, постанову
Пленуму Верховного суду України № 6 від
27.03.1997 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ про
відшкодування шкоди», ст.9 ЗУ «Про
охорону праці», ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
просить суд стягнути з відповідача ДП
"Львіввугілля" в його користь 30000грн.
відшкодування моральної, спричиненої
ушкодженням здоров'я внаслідок
професійного захворювання.

Ухвалою судового засідання від 02.04.2013
року шахту «Лісова» та ДВАТ шахта
«Надія» залучено співвідповідачами у
справі.

В запереченні на позовну заяву
представник відповідача ДП
«Львівугілля» вказав, що оскільки
правонаступником шахти №9
«Великомостівська» є ДВАТ шахта
«Надія» та за свої боргові зобов'язання
вона має відповідальність ести
самостійно.

В запереченні на позовну заяву
представник відповідача шахти
«Лісова» вказав, що в п.5 Постанови
Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди зазначено,
що оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами введеними в дію в
різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вини
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду. В даному ж
випадку позивачем ОСОБА_1 в позовній
заяві невірно застосовані норми права,
які в даних правовідносинах
застосовуватися не можуть. Вважає
позов безпідставним та просить у його
задоволенні відмовити.

Крім цього, представником відповідача
шахти «Лісова» 16.05.2013р. подано заяву про
застосування до даних правовідносин
позовної давності.

Представник відповідача ДВАТ шахта
«Надія» в запереченні на позовну заяву
вказав, що позивач був звільнений з
роботи за власним бажанням 01.04.1978р., а
висновком МСЕК від 27.07.1996р. йому
встановлено другу групу інвалідності
та 40% втрати профпрацездатності,
причому на цей час позивачу вже
виповнилося 58 років. Також із записів
трудової книжки позивача вбачається,
що він продовжував свою трудову
діяльність на об»єднанні «Лєнзолото»,
що також може бути віднесено до
підприємств із шкідливими умовами
праці. Звертає увагу на те, що
позивачем при обґрунтуванні позову
невірно застосовано норми права, а саме
положення ЦК України 2003 року, в той час
як на момент виникнення спірних
правовідносин діяв ЦК УРСР 1963 року.
Також вважає, що позивачем в супереч
вимог ст. 71 ЦК УРСР 1963р. пропущено строк
позовної давності. На підставі
наведеного просить у задоволенні
позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просить
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просить задовольнити в повному обсязі,
в обґрунтування навів обставини,
викладені у позовній заяві, вважає, що
спричинення позивачу значної
моральної шкоди є повністю доведеним в
ході розгляду справи як наданими
поясненнями так і чисельними медичними
документами.

Представник відповідача шахти
«Лісова» Золочівський В.П. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
підтримав обґрунтування, надане у
письмовому запереченні на позовну
заяву.

Представник відповідача ДВАТ шахти
«Надія» Мокрій Р.З. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
підтримав обґрунтування, надане у
письмовому запереченні на позовну
заяву.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, оцінивши докази по
справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав.

Як встановлено із дослідженої в
судовому засіданні трудової книжки на
ім»я ОСОБА_1, з 26.12.1962р. по 02.09.1977р. він
працював на шахті №8
«Великомостівська» та виконував
роботу підземного електрослюсара,
підземного машиніста та підземного
гірничого майстра. З 13.03.1977р. по 01.04.1978р.
працював на шахті №9
«Великомостівська» виконуючи роботу
підземного гірничого робітника
очисного вибою.

Також із запису трудової книжки
позивача встановлено, що з 15.04.1978р. він
прийнятий на роботу в об»єднання
«Лєнзолото», згідно відбитка штампа
місцевість прирівняна до районів
крайньої півночі.

Із копії довідки обласної МСЕК №004597
від 31.07.1998р. ОСОБА_1 вперше встановлено
ІІ групу інвалідності та 55% втрати
професійної працездатності.

Таким чином, після звільнення позивача
з роботи із шахти №9
«Великомостівська» та встановлення
йому групи інвалідності із втратою
профпрацездатності сплинуло 18 років.

Вперше позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ
групу інвалідності та 55% втрати
працездатності - 31.07.1998 року.

Отже, право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров»я, у
позивача виникло 31.07.1998 року, коли
висновком МСЕК йому вперше встановлено
55% втрати професійної працездатності
та ІІ групу інвалідності.

На цей час спірні правовідносини були
врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом
України «Про охорону праці» та
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров»я, пов»язаним з виконанням
трудових обов»язків, затвердженими
постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, а не
зазначеними позивачем у позові
Рішенням Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, постановою
Пленуму Верховного суду України № 6 від
27.03.1997 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ про
відшкодування шкоди», ст.9 ЗУ «Про
охорону праці», ст.ст. 21, 28, 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

В свою чергу, позивачем в ході розгляду
справи не надано суду жодного
підтвердження спричинення йому саме
відповідачами моральної шкоди, а також
не спростовано впливу умов праці на
його здоров»я в об»єднанні
«Лєнзолото», де він продовжував
працювати після звільнення із шахти №9
«Великомостівська».

Таким чином, позовна вимога про
відшкодування відповідачами моральної
шкоди в сумі 30000грн. до задоволення не
підлягає.

Разом з тим, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР
1963р., який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлюється три роки.

Передбачений ст. 71 ЦК УРСР 1963р.
трирічний строк позовної давності для
вимог про відшкодування моральної
шкоди сплинув 31.07.2001р., тобто до
набрання чинності ЦК України 2004 року.

За таких обставин, до спірних
правовідносин застосовуються правила
про позовну давність ЦК УРСР 1963р.,
зокрема ст. 76, відповідно до якої
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов; право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав.

В силу положень ст. 80 ЦК УРСР 1963р.,
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Крім цього, в ході розгляду справи
представниками відповідачів
заявлялось про застосування позовної
давності до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України та
на підставі ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції
України, ч.2 п.11 "Правил відшкодування
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом шкоди заподіяної працівникові
ушкодженням здоров"я , пов"язаним з
виконанням ним трудових обов"язків",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993 року № 472;
стст. 71, 76, 80 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),-

в и р і ш и в:

впозові ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» в
особі ВП шахти "Лісова" та до ДВАТ шахта
"Надія" про відшкодування моральної
шкоди , спричиненої ушкодженням
здоров»я при виконанні трудових
обов»язків , внаслідок професійного
захворювання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий:
О. А. Веремчук