Справа №
Провадження № 2/521/5164/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2013 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

за секретаря - Дімітрової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу в частині покупця, про
визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

В проваджені Малиновського районного
суду м. Одеси знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу в частині покупця, про
визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що 06 листопада
2006 року між ним та відповідачем був
укладений в усній формі договір
доручення, згідно умов якого він
передав відповідачу грошові кошти у
розмірі, еквівалентному 100000,0 доларів
США для придбання на його ім'я квартири.
Відповідач, в свою чергу, прийняв
вищевказану суму і зобов'язався
придбати на ім'я позивача нерухоме
майно у вигляді квартири в
Малиновському районі м. Одеси, що
підтверджується відповідною
розпискою. Але відповідач свої
зобов'язання по договору виконав
частково, квартира на ім'я позивача
придбана не була, а була придбана на
ім'я відповідача за договором
купівлі-продажу від 07 10.2006 року
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 р. № 6012. Укладаючи
спірний договір купівлі-продажу,
ОСОБА_2 діяв від імені позивача, в його
інтересах і здійснив придбання майна,
яке було предметом договору, за кошти
позивача. Таким чином, фактичним
покупцем за договором купівлі - продажу
від 07.10.2006 року, посвідченим приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 р. 6012
квартири АДРЕСА_1, є позивач. На
підставі викладеного позивач просить,
визнати договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 частково недійсним в
частині покупця, визнати покупцем за
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_1, визнати його право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання з'явився,
підтримав доводи позовної заяви,
просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання з'явився,
позов визнав в повному обсязі, про
надав письмову заяву.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні підтримав вимоги, вказав, що
він вів переговори щодо продажу
квартири з ОСОБА_1, а до нотаріуса
з'явився ОСОБА_2, з яким був укладений
договір.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає можливим постановити рішення
про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст.
174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

06 листопада 2006 року між сторонами був
укладений в усній формі договір
доручення, згідно умов якого позивач
передав відповідачу грошові кошти у
розмірі, еквівалентному 100000,0 доларів
США для придбання на його ім'я квартири.

Відповідач, в свою чергу, прийняв
вищевказану суму і зобов'язався
придбати на ім'я позивача нерухоме
майно у вигляді квартири в
Малиновському районі м. Одеси.

Відповідач свої зобов'язання по
договору виконав частково, квартира на
ім'я позивача придбана не була, а була
придбана на ім'я відповідача за
договором купівлі-продажу від 07 10.2006
року, посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 р. № 6012.

Укладаючи спірний договір
купівлі-продажу, ОСОБА_2 діяв від імені
позивача, в його інтересах і здійснив
придбання майна, яке було предметом
договору, за кошти позивача.

04.04.2013 року позивач звернувся із заявою
до Малиновського РВ із заявою у
відношенні ОСОБА_2 по факту спірного
питання через квартиру. 08.04.2013 року
Малиновським РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області ухвалено висновок про
відсутність ознак кримінального
провадження. В ході перевірки було
встановлено, що позивач та відповідач
вели спільні справи, покупали дешеві
квартири, робили ремонт та
перепродавали дорожче. За усною
домовленістю в обов'язки ОСОБА_2
входило: пошук квартири, проведення
ремонту. ОСОБА_1 в свою чергу знаходив
необхідну суму грошей на покупку
квартири та оформляв її на себе.
Отримані кошті повинні були ділитися
порівну.

Наприкінці 2006 року ОСОБА_2 знайшов
відповідну квартиру, а саме квартиру
АДРЕСА_1, та ОСОБА_1 зайнявся пошуком
коштів. Всю необхідну суму грошей зразу
він не знайшов, віддавши частину грошей
за покупку квартири він виїхав за межі
м. Одеси в пошуках іншої суми. В період
його відсутності виникла необхідність
в швидкій покупці та переоформлені
квартири. На що, в свою чергу, ОСОБА_2
знайшов іншу суму грошей, віддав її
продавцю квартири та переоформив
квартиру на себе, сказав ОСОБА_1, що
переоформить квартиру на нього, після
того як він віддасть вкладену суму
грошей. Дану суму грошей ОСОБА_1
повернув ОСОБА_2 в найкоротші строки,
про що ОСОБА_2 написав відповідну
розписку про отримання грошей і
обов'язку переоформити квартиру
АДРЕСА_1 на ОСОБА_1

Однак по теперішній час відповідач не
переоформив квартиру на позивача.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з відповідача суму позики в
розмірі 100000,0 (ста тисяч) доларів США.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
06 листопада 2006 року між ним та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір позики на суму 100000,0 (сто тисяч)
доларів США, за умовами якого
відповідач мав використати кошти для
придбання на ім'я позивача квартири,
але квартиру не придбав, кошти не
повернув до теперішнього часу.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 11 квітня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду набрало законної сили
22.04.2013 року.

Судом було встановлено, що грошові
кошти ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 на
придбання останнім нерухомого майна, а
саме квартири в Малиновському районі м.
Одеси на ім'я позивача ОСОБА_1.

Таким чином, між сторонами виникли
правовідносини, які випливають з
договору доручення, і той факт, що
грошові кошти на придбання квартири
були передані частками в розмірі 78000,0
доларів США та 22000,0 доларів США, з яких
22000,0 доларів США повертались
відповідачу в рахунок витрачених ним
коштів на придбання квартири, не змінює
характер спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Згідно ст. 217 ЦПК України недійсність
окремої части їй правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Згідно ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Керуючись ст. ст. 215. 216, 316, 392 ЦК
України, ст. ст. 11, 15, 60, 61, 88, 169, 213-215 ЦПК
України СУД-

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
від 07 листопада 2006 року між продавцями
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з однієї
сторони, та покупцем ОСОБА_2, з другої
сторони, квартири за адресою: АДРЕСА_1
частково недійсним в частині покупця.

Визнати покупцем за договором
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
В.К.Гуревський