Справа 206/8939/13-ц
Провадження 2/206/1933/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" грудня 2013 р. Самарський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Кушнірчук Р.О.,

при секретарі
Ковтун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2013 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтувала тим, що 12 квітня 1966 року
вона уклала шлюб з ОСОБА_5, якому на
праві власності належить
домоволодіння, яке розташоване у
АДРЕСА_1. 21 липня 2006 року вона разом з
чоловіком, як подружжя, склали заповіт
в якому зазначили, що усе належне їм
майно, де б воно не знаходилось та з
чого б воно не складалось, усі майнові
права та обов'язки, які належать їм на
час посвідчення заповіту на праві
спільної сумісної власності та
належатимуть їм на день смерті,
заповіли ОСОБА_6, а сина - відповідача
ОСОБА_2, вони спадщини позбавляють.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер і на день
його смерті відкрилась спадщина на
домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями
першої черги була вона, донька ОСОБА_4
та син ОСОБА_2. Звернувшись до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з метою написання
заяви, що вона приймає спадщину після
смерті чоловіка, їй було відмовлено,
оскільки вона мешкала разом із
спадкодавцем, а тому і так фактично
прийняла спадщину. Її донька ОСОБА_4,
звернулась із заявою до Восьмої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, в якій
відмовилась від прийняття спадщини за
законом на користь матері ОСОБА_1. Також
з заявою звернувся і відповідач.
Позивач вважає, що їй повинно перейти у
спадщину в цілому все домоволодіння,
оскільки її дочка відмовилась від
своєї спадщини на її користь, а вона та
померлий чоловік позбавили
відповідача права на спадщину, уклавши
заповіт подружжя. Однак на її прохання
видати свідоцтво про право на спадщину
за законом, нотаріус Восьмої державної
нотаріальної контори їй відмовила, з
посланням на ст. 49 Закону України «Про
нотаріат». Вказані обставини стали
причиною звернення позивача до суду з
позовом, в якому вона просить визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка на домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с.2-4).

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача заперечувала
проти позовних вимог, з підстав
викладених у письмових запереченнях
(а.с.182-185).

Третя особа - державний нотаріус
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори надіслала на
адресу суду копію спадкової справи
заведеної після смерті ОСОБА_5.

Третя особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 надіслала
на адресу суду заяву про розгляд справи
без її участі.

Третя особа - ОСОБА_4 просила суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, вказуючи на те, що відповідач
ніколи не здійснював догляд за батьком,
останній не мав наміру залишати йому
ніякого майна, що і стало наслідком
складання заповіту про усунення
відповідача від спадщини.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Суд встановив, що 12 квітня 1966 року між
позивачкою та ОСОБА_5 було укладено
шлюб.

17 серпня 1973 року ОСОБА_7, як власник ?
частини домоволодіння у м.

Дніпропетровську по АДРЕСА_1 заповів
своє майно ОСОБА_5, про що свідчить
копія заповіту (а.с.25).

10 квітня 1998 року ОСОБА_8 склав заповіт,
яким належну йому ? частину
домоволодіння у м. Дніпропетровську по
АДРЕСА_1, заповів своїй доньці третій
особі - ОСОБА_4 (а.с.24).

27 листопада 2002 року ОСОБА_9, мати ОСОБА_8,
заповіла останньому все належне їй
майно, з чого б воно не складалося, на
випадок її смерті (а.с.60).

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 24.12.2010 року,
за яким набув право власності на
домоволодіння у м. Дніпропетровську по
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку з господарчо - побутовими
будівлями до житлового будинку літ. А-1,
загальною площею 51,4 кв.м, житловою
площею 37,0 кв.м., примикають
господарчо-побутові будівлі: літня
кухня літ. Б, сарай літ. В, душ літ Е,
сарай (тимчас.) літ. К, сарай літ. Г,
убиральня літ. 3, сарай літ. Ж, споруди №
1-7,І (а.с.57-58).

Вказане свідоцтво на спадщину за
заповітом від 24.12.2010 року було
зареєстроване 13 січня 2011 року у КП
«ДМБТІ».

21 липня 2006 року позивачка та її чоловік
ОСОБА_8, як подружжя, склали заповіт в
якому зазначили, що усе належне їм
майно, де б воно не знаходилось та з
чого б воно не складалось, усі майнові
права та обов'язки, які належать їм на
час посвідчення заповіту на праві
спільної сумісної власності та
належатимуть їм на день смерті,
заповіли ОСОБА_4, а сина ОСОБА_2, вони
спадщини позбавляють, що є особистим
волевиявленням подружжя (а.с.6).

В судовому засіданні позивач пояснила,
що причиною посвідчення такого
заповіту стала поведінка сина, який не
надавав їм ніякої допомоги, не
спілкувався про батьків, не
підтримував їх морально, що стало
наслідком її звернення до суду про
стягнення аліментів на своє утримання
з сина - відповідача ОСОБА_2

Пояснення позивачки в цій частині
узгоджуються і з витягом з
кримінального провадження № 0001093,
відкритого за ч. 1 ст. 164 КК України за
заявою позивачки про ухилення
відповідача від сплати аліментів на її
користь за рішенням суду (а.с.169 - 175) та
поясненнями третьої особи - ОСОБА_4, яка
наголошувала в судовому засіданні про
те, що відповідач все життя не
турбувався про батьків, допомоги в їх
утриманні ніколи не надавав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_5,
помер про що свідчить копія свідоцтва
про смерть (а.с.10).

На день його смерті відкрилась
спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги є дружина
померлого ОСОБА_1, його дочка, ОСОБА_4 та
син - відповідач ОСОБА_2.

Позивач, в силу положень ст. 1269 ЦК
України є такою, що прийняла спадщину,
так як фактично проживала з померлим
чоловіком.

Дочка, ОСОБА_4, звернулась із заявою до
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, в якій
відмовилась від прийняття спадщини за
законом на користь матері ОСОБА_1 (а.с.7).

З заявою про прийняття спадщини після
смерті батька ОСОБА_10, також звернувся

відповідач (а.с.32).

7 червня 2013 року нотаріусом Восьмої
державної нотаріальної контори було
винесено постанову про відмову у
вчинення нотаріальної дії з огляду на
те, що слід тлумачити заповіт від 21.07.2006
року, оскільки з його змісту
охоплюється лише майно подружжя, а
домоволодіння АДРЕСА_1, не є спільним
майном подружжя (а.с.56).

Виниклі між сторонами спірні
правовідносини регулюються норами
Цивільного кодексу України в редакції
2003 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкоємці за законом одержують право
на

спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла

спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до статей 202, 1233, 1243 ЦК
України заповіт подружжя є
односторонньою угодою (дією однієї
сторони, яка представлена двома
особами), в якій не передбачено жодних
умов і зобов'язань для спадкодавців за
їх життя, і може мати негативні
наслідки лише після смерті
спадкодавців для інших осіб у вигляді
позбавлення права на спадщину, а не для
заповідача.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1235 ЦК України,
спадкодавець може заборонити
успадковувати власну спадщину тим чи
іншим спадкоємцям за законом і це є
прямим позбавленням права на
спадкування за наявності
безпосередньої вказівки про це в
заповіті.

Причина позбавлення спадкоємця права
на спадкування може зазначатися або не
зазначатися у заповіті, проте навіть у
випадку вказання цієї причини
спадкоємець, позбавлений права на
спадкування, не може вимагати визнання
розпорядження про позбавлення
недійсним на тій підставі, що причина,
вказана в заповіті, не відповідає
дійсності.

Таким чином, право заповідача на
позбавлення спадкоємців є абсолютним
цивільним правом, яке не залежить від
жодних умов.

Заповіт подружжя від 21 липня 2006 року
відповідає нормам цивільного
законодавства та виражає волю подружжя
щодо позбавлення відповідача права на
спадкування, а тому визначене у
заповіті абсолютне право заповідачів,
не може залежати від обставин, про які
наголошує відповідач та обмежуватися
зокрема випадками, передбаченими ст. 1223
ЦК України.

Про це також було роз'яснено подружжю
ОСОБА_10 приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 під час
посвідчення заповіту подружжя від
21.07.2006 року, які лише при таких умовах,
як позбавлення сина ОСОБА_2 спадщини,
погодилися на складання такого
заповіту, що узгоджується з відповіддю
приватного нотаріуса на позовну заяву
(а.с.59).

Не зважаючи на те, що спірне
домоволодіння один із подружжя
(померлий ОСОБА_8) набув шляхом його
успадкування після смерті своїх
батьків, зміст заповітів від 10 квітня
1998 року, яким він заповів належну йому ?
частину домоволодіння у м.

Дніпропетровську по АДРЕСА_1 своїй
доньці (а.с.24) та заповіту подружжя від 21
липня 2006 року, яким вони також заповіли
донці все належне їм майно на день
смерті, безумовно свідчать про волю
спадкодавців позбавити сина ОСОБА_2
спадщини, що не суперечить вимогам ст.
1235 ЦК України.

Таким чином, при наявності поданої
донькою ОСОБА_4 заяви про відмову від
прийняття спадщини за законом на
користь матері ОСОБА_1 (а.с.7) та існуючої
волі подружжя про усунення відповідача
від права на спадкування, остання є
єдиною спадкоємицею майна за законом,
яке вона має право отримати в цілому.

Приходячи до такого висновку, суд
виходив з того, що відповідачем не
оспорювався зміст заповіту подружжя,
про його тлумачення в порядку ст. 1256 ЦК
України, він вимог не ставив, отже
потенційно погодившись з волею своїх
батьків про усунення його від
спадкування не заявляючи на протязі
всього часу вимог про визнання за ним
права на спадщину, на яку б він вважав
мав право.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а також аналізуючи
наведені вище норми права та
співвідношуючи їх з встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 205, 208,
209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на
домоволодіння, що знаходиться в м.
Дніпропетровську, по вулиці
Джамбульська, будинок № 19, яке
складається з житлового будинку літ.
А-1, загальною площею 51,4 кв.м, житловою
площею 37,0 кв.м., господарчо -побутових
будівель : літня кухня - літ. Б, сарай -
літ. В, душ - літ Е, сарай (тимчас.) - літ. К,
сарай - літ. Г, убиральня - літ. 3, сарай -
літ. Ж, споруди №1-7,І.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в сумі 850
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук