Категорія 27 Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Будулуца М.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської
Т.В.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 жовтня 2013
року ,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 жовтня 2013
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу за договором
позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму позики у розмірі 15 000 грн. 00 коп.,
відсотки у відповідності до облікової
ставки НБУ в сумі 2 421 грн. 79 коп., 3 %
річних у розмірі 701 грн.50 коп. та судовий
збір - 229 грн. 40 коп.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм процесуального права, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до нього про
стягнення суми боргу за договором
позики відмовити.

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що він не знав раніше
позивача. Познайомився з ним через
оголошення у газеті про намір продати
трактор, який вирішив його купити. На
пропозицію позивача він написав йому
розписку та вважав, що позивач не може
ввести в оману. В судовому засіданні
він визнав, що, написав розписку
позивачу про зобов'язання повернути
борг сумі 70 000 грн. до 30 жовтня 2011 року.
Потім він написав розписку позивачеві
про те, що він має повернути йому 15 000
грн. боргу, однак з розпискою він не
згоден, оскільки віддав позивачеві за
трактор кошти в сумі 60 000 грн. і повинен
ще віддати йому 10 000 грн., після того, як
останній надасть йому довідку-рахунок
та зніме трактор з реєстрації.

На думку апелянта між сторонами був
укладений прихований правочин, за яким
насправді був укладений договір
купівлі-продажу трактору. Наведене
стверджується тим, що позивач та
відповідач малознайомі люди, а тому
відповідач не міг позичити кошти у
позивача. Також зазначив, що між
сторонами відсутні правовідносини
стосовно позики.

В судове засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_2 не з'явився, але про
час та місце розгляду справи
повідомлений судовою повісткою та
телефонограмою, яку прийняв особисто
(а.с. 81, 82).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_3 заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, оскільки вважала
їх безпідставними, а тому просила
відмовити в задоволенні скарги, а
рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходе до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
слід залишити без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті ст. 303 ч.1 ЦПК
України, апеляційний суд під час
розгляду справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 07 квітня 2011 року
ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до
якої він взяв в борг у ОСОБА_1 70 000 грн. та
зобов'язався повернути йому вказані
кошти до 30 жовтня 2011 року (а.с.27).

Як вбачається з розписки від 31 грудня
2011 року, ОСОБА_1 отримав частину коштів
в сумі 50 000 грн. від ОСОБА_2, а решту
грошових коштів в розмірі 15 000 грн.
відповідач зобов'язався віддати до 01
липня 2012 року (а.с.28).

Надані розписки були представлені суду
представником позивача, а відповідач в
суді визнав, що дані розписки, дійсно,
написані ним.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання позичальнику
позикодавцем визначеної грошової суми.

Аналізуючи розписки, надані в судовому
засіданні представником позивача, суд
дійшов до висновку, що у розписці від 07
квітня 2011 року зазначено: сторони
зобов'язання (позикодавець та
позичальник), грошова сума, яка
передається, строк повернення боргу та
особистий підпис позичальника. Отже,
між сторонами було досягнуто згоди
стосовно усіх істотних умов договору
позики й розписка свідчить про його
укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК
України.

При цьому розписка написана власноруч
відповідачем, отже є належним доказом
укладання договору позики між
відповідачем і позивачем та
підтверджує факт передачі грошових
коштів.

Аналізуючи розписку від 31 грудня 2011
року, суд дійшов до висновку, що нею
підтверджується факт домовленості між
сторонами про продовження дії договору
позики, укладеного за розпискою від 07
квітня 2011 року, до 01 липня 2012 року, а
також - обов'язок відповідача повернути
позивачеві решту коштів в сумі 15 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд виходив з доведеності та
обґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду є правильними,
оскільки відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам діючого
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами, надав їм належну
правову оцінку і обґрунтовано
задовольнив позов.

З огляду на викладене, апеляційний суд
відхиляє, як безпідставні, доводи
апелянта, що розписки, які надані
позивачем, не можуть свідчити про
укладення договору позики, оскільки
насправді був укладений договір
купівлі-продажу трактору.

Доводи відповідача про те, що позивач,
як директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Управління
механізації», розпорядився майном
товариства - трактором Т-150г, д/н НОМЕР_1
та здійснив його продаж, оформивши
вказаний правочин як договір позики,
про що свідчить договір оренди
транспортного засобу, в судовому
засіданні не знайшли свого
підтвердження. Та обставина, що позивач
є директором Товариства, у власності
якого перебуває трактор Т- 150, не
свідчить про те, що позивач не позичав
грошові кошти відповідачеві. На думку
апеляційного суду наявність договору
оренди майна не підтверджує і тієї
обставини, що за договором позики від 07
квітня 2011 року був прихований договір
купівлі-продажу трактору.

Наданий статут Фермерського
господарством «Рябошапка» та
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи, не свідчить про те, що
й відповідач не отримував у позивача
грошові кошти у борг.

За ст. 526 ЦК України встановлюються
обов'язковість виконання грошового
зобов'язання. Зокрема, зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Оскільки грошове зобов'язання у строк,
передбачений договором позики, не було
виконано, то позов ОСОБА_1 щодо
стягнення суми боргу у розмірі 15 000 грн.
з відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими
та такими, що відповідає вимогам
чинного законодавства.

Окрім цього, відповідно до вимог ст. 1048
ЦК України, позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлено розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки НБУ.

Наслідки невиконання грошового
зобов'язання позичальником
передбачені ч.1 ст. 1050 ЦК України,
відповідно до якої, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 Цивільного
Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Доводи апеляційної скарги не приводять
апеляційний суд до висновку про
порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які є підставами до скасування
чи зміни рішення.

Розглядаючи даний спір, місцевий суд,
всупереч тверджень апелянта, повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази по справі, належно їх оцінив,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, та прийняв рішення з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог діючого законодавства.

Оскільки при постановленні рішення
судом першої інстанції не порушено
норм матеріального та процесуального
права, то підстав для скасування
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги немає, а тому
апеляційний суд рішення суду залишає
без змін, а апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_2 - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: