Справа № 2-99/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2012 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради та ОСОБА_2,
треті особи ОСОБА_3 та приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
поновлення строку позовної давності,
визнання рішення виконкому частково
недійсним, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визначення ідеальної частки у
домоволодінні, визнання права
власності на частку домоволодіння за
забудовником, розподіл домоволодіння в
натурі та визнання договору дарування
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради та ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
поновлення строку позовної давності,
визнання рішення виконкому частково
недійсним, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визначення ідеальної частки у
домоволодінні, визнання права
власності на частку домоволодіння за
забудовником, розподіл домоволодіння в
натурі та визнання договору дарування
недійсним.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог посилалася на те, що її батьки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мали
двох доньок: ОСОБА_7, 1949 року народження,
та позивачку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Батькам позивачки на праві
приватної власності належало
домоволодіння АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи на яке
були оформлені на ім'я ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_5,
після його смерті відкрилась спадщина
на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.
Позивачка разом з сестрою відмовилися
від спадщини на користь матері, у
зв'язку з чим 11.06.1974 року на ім'я ОСОБА_6
нотаріусом було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом на 12
частину вказаного домоволодіння.

Позивачка весь час з самого
народження проживала у даному
домоволодінні, 05.08.1973 року
зареєструвала шлюб із ОСОБА_8, який
також оселився у даному житловому
будинку разом з дружиною та її матір'ю.
В цей період ОСОБА_6 встановила порядок
користування домоволодінням та
виділила позивачці з чоловіком для
проживання в будинку житлові кімнати 2-6
житловою площею 9,9 кв.м, та кімнату 2-5
житловою площею 7,0 кв.м.. Зі згоди
матері позивачка разом з чоловіком
вирішили побудувати прибудову до
домоволодіння, а саме: прибудувати до
виділених матір'ю кімнат іще дві
житлові кімнати, кухню, коридор та
зробити окремий вихід. Для цього,
починаючи з 1974 року почали завозити
будівельні матеріали та готувалися
поступово до будівництва.

Протягом 1977 року сім'єю позивачки
на особисті кошти, за придбані
будматеріали та своїм трудом було
збудовано прибудову: житлову кімнату 2-3
житловою площею 14,0 кв.м., житлову
кімнату 2-4 житловою площею 10,5 кв.м.,
кухню 2-2 площею 7,6 кв.м. та веранду 2-І
площею 5,2 кв.м. При цьому заклали
дверний пройом, який існував між
кімнатами 2-6 та 1-2, а також зробили
окремий вихід з веранди 2-1.

Таким чином, домоволодіння
повністю було поділено на дві окремі
частини, в одній з яких проживала
ОСОБА_6, а в іншій - позивачка з
чоловіком та донькою ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вищевказані приміщення були
самовільними, позивачка не зверталася
до виконкому про їх узаконення,
оскільки ніякого спору щодо
користування ними не було.

15.07.1983 року було розірвано шлюб між
позивачкою та ОСОБА_3, який пішов на
інше місце проживання.

29 січня 1988 року позивачка
зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, та
прийняла прізвище ОСОБА_1.

Донька позивачки ОСОБА_9 08.07.1998
року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11, від
сумісного життя з яким ІНФОРМАЦІЯ_6
року народила дитину ОСОБА_12.

У 2003 році ОСОБА_9 разом з
неповнолітньою дитиною зі згоди ОСОБА_6
зареєструвалися за місцем проживання
за адресою: АДРЕСА_1, де проживають і по
теперішній час.

Згодом ОСОБА_6 стала оспорювати право
позивачки на прибудови, які були
збудовані нею та її колишнім чоловіком
ОСОБА_3 за їх кошти та власним трудом,
вимагала звільнити домоволодіння та
надати можливість відчужити його,
оскільки усе домоволодіння, в тому
числі і самовільні будівлі, належать на
праві власності тільки їй.

При зверненні у 2006 році до
виконкому АНД райради з приводу
узаконення вказаної самовільної
прибудови з'ясувалося, що рішенням
виконкому Амур-Нижньодніпровського
району м. Дніпропетровська від 10.04.1987
року №236/1 прибудови узаконені за
ОСОБА_6. На підставі цього рішення та
замість свідоцтва про право власності
та свідоцтва про право на спадщину від
11 липня 1974 року ОСОБА_6 отримала
свідоцтво про право приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в
цілому, видане 18.05.1987 року Відділом
комунального господарства виконкому
АНД райради народних депутатів.

Про наявність такого свідоцтва,
як і про наявність рішення виконкому
від 10.04.87 року позивачка дізналась лише
у 2006 році, у зв'язку з чим просила суд
поновити їй пропущений строк на
звернення до суду з даним позовом.

Посилаючись на те, що вказана прибудова
збудована особисто нею, за власні
кошти, колишній чоловік ОСОБА_3 на них
не претендує, між позивачкою та матір'ю
ОСОБА_6 була домовленість про їх
будівництво особисто для її сім'ї, тому
позивачка просила суд визнати
вищевказане рішення виконкому
частково недійсним, встановити
ідеальні частки у домоволодінні,
визнати за нею право власності на
вказані прибудови та виділити їх в
натурі.

В ході розгляду справи в суді було
встановлено, що 24.11.2006 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_2 був укладений договір
дарування домоволодіння АДРЕСА_1 в
цілому. При укладанні договору ОСОБА_6
ввела в оману нотаріуса, надавши
недійсні свідчення щодо наявності
спору з приводу житлового будинку та
реєстрації в ньому неповнолітньої
дитини. Таким чином вона зробила
відчуження тієї частини нерухомого
майна, яка їй фактично не належало,
оскільки договір дарування укладений з
порушенням прав неповнолітньої дитини,
під час укладення договору предмет
договору перебував у спорі, що призвело
до порушення вимоги ст. 228 ЦК України.
ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_6 померла,
перебуваючи з 14.05.2010 року на лікуванні
в КЗ «Дніпропетровська обласна
клінічна психіатрична лікарня».

Посилаючись на дані обставини
позивачка доповнила свої позовні
вимоги та просила також визнати
недійсним вказаний договір дарування,
повернувши сторони у первісний стан.

Згідно з висновком №1700/1701-10 від
17.11.2010 року судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним Дніпропетровським НДІ
судових експертиз, ідеальна частка в
домоволодінні АДРЕСА_1, що складається
з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м,
житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м,
кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею
5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього
домоволодіння. Виділ вказаної
ідеальної чистки можливий, оскільки
наявні усі передбачені будівельними
нормами приміщення загальною площею 37,3
кв.м, що є достатнім для облаштування
однокімнатної квартири.

Даним висновком запропоновано
один варіант технічного розділу
домоволодіння відповідно до розміру
встановлених ідеальних часток, при
цьому вартість квартири №2 (власника
39/100 частки) разом з надвірними
будівлями та спорудами становить 35753,00
грн., що на 457,00 гри. більше ідеальної
частки. Вартість квартири №1 (власника
61/100 частки) становить 55770,00 грн.

Позивачка просила розподілити
домоволодіння згідно із
запропонованим експертом варіантом
розподілу та не заперечувала проти
стягнення з неї на користь
відповідачки вартості вказаної
компенсації.

Відповідачка ОСОБА_2 та її
представник позов не визнали та суду
пояснили, що позивачка знала про
отримання ОСОБА_6 рішення виконкому
№236/1 від 18.05.1985 року, яким були
узаконені прибудови до житлового
будинку по АДРЕСА_1.

У 1987 році, коли ОСОБА_6 зверталася
до виконкому для узаконення прибудов
до житлового будинку, а також одержала
таке рішення виконкому і свідоцтво про
право власності на весь будинок, ОСОБА_1
проживала разом з нею в даному
домоволодінні, як донька, і знала про
отримання матір'ю на своє ім'я
свідоцтва про право власності на
домоволодіння в цілому.

Ствердження позивачки про
будівництво нею вказаної прибудови до
будинку особисто та за власні кошти не
відповідає дійсності, оскільки усі
роботи проводилися тільки власницею
ОСОБА_6. Будь-яких підстав для визнання
недійсним договору дарування
позивачкою не зазначено, а тому в цій
частині позову відповідачка також
просила відмовити.

Представник виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради у судове
засідання не з'явився, надав заяву, в
якій просив розглядати справу без його
участі та постановити рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 позов
підтримав та підтвердив обставини,
викладені у позовній заяві.

Третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася,
про день та час слухання справи
повідомлялася належним чином, причин
неявки суду не повідомила.

При розгляді справи по суті судом
неодноразово визнавалася обов'язковою
явка у судове засідання відповідачки
за первісним позовом ОСОБА_6, однак
відповідачка ОСОБА_2 заперечувала
проти виконання ухвали суду та не
забезпечила явку ОСОБА_6 для надання
нею пояснень особисто, хоча згідно з
довідкою КЗ «Дніпропетровська міська
лікарня №14» №11/147 від 03.09.2009 року,
ОСОБА_6, 1927 р.н., перебувала на обліку у
лікаря психіатра з 1993 року та у 2006 році
знята з обліку у зв'язку з одужанням,
тобто могла за станом здоров'я надавати
пояснення (а.с.140).

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи та висновки
експертизи, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні
встановлено, що батьками позивачки є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебували у
зареєстрованому шлюбі та мали двох
доньок: ОСОБА_7, 1949 року народження, та
позивачку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу ними було
збудоване домоволодіння АДРЕСА_1
(раніше АДРЕСА_1, що підтверджується
договором на право будівництва будинку
та безстрокового користування
земельною ділянкою від 06.08.1951 року
(а.с.101, 102), рішенням виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
депутатів №164 від 28.02.1968 року (а.с.103) та
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок від 23.01.1974 року, видане
на ім'я ОСОБА_5 (а.с.104).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_5
помер. 11.06.1974 року нотаріусом Четвертої
дніпропетровської нотарільної контори
ОСОБА_15 на ім'я дружини померлого
ОСОБА_6 були видані: свідоцтво про право
власності на частку в спільному майні
подружжя - ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с.109); та свідоцтво про право
на спадщину зав законом - ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.108).

Позивачка з народження проживала
у даному домоволодінні, 05.08.1973 року
зареєструвала шлюб із ОСОБА_8, який
також оселився у даному житловому
будинку разом з дружиною та її матір'ю.
ОСОБА_6 встановила порядок
користування домоволодінням та
виділила позивачці з чоловіком для
проживання в будинку житлові кімнати 2-6
житловою площею 9,9 кв.м, та кімнату 2-5
житловою площею 7,0 кв.м..

Протягом 1977 року зі згоди матері
ОСОБА_6 сім'єю позивачки на особисті
кошти, за придбані будматеріали та
своїм трудом було збудовано прибудову:
житлову кімнату 2-3 житловою площею 14,0
кв.м., житлову кімнату 2-4 житловою
площею 10,5 кв.м., кухню 2-2 площею 7,6 кв.м,
та веранду 2-І площею 5,2 кв.м. При цьому
заклали дверний пройом, який існував
між кімнатами 2-6 та 1-2, а також зробили
окремий вихід з веранди 2-1. Таким чином,
домоволодіння повністю було поділено
на дві окремі частини, в одній з яких
проживала ОСОБА_6, а в іншій - позивачка
з чоловіком та донькою ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Даний факт підтверджується
поясненнями позивачки та не був
спростований у ході розгляду справи
відповідачкою. Пояснення свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9 також
доводять ту обставину, що
домоволодіння було фактично розділено
на дві частини, в одній з яких проживала
ОСОБА_6, а в іншій - сім'я ОСОБА_1, які
протягом 1977 року самовільно для свого
проживання, за власні кошти та власними
зусиллями побудували прибудову:
житлову кімнату 2-3 житловою площею 14,0
кв.м., житлову кімнату 2-4 житловою
площею 10,5 кв.м., кухню 2-2 площею 7,6 кв.м.
та веранду 2-І площею 5,2 кв.м. ОСОБА_6 не
заперечувала проти вказаного
будівництва, на нього не претендувала
та в даних кімнатах не проживала.
Спірне домоволодіння до теперішнього
часу перебуває в такому стані з двома
окремими виходами.

З технічного паспорту на
домоволодіння АДРЕСА_1 від 21.01.1987 року
(а.с.11-14) та з технічного паспорту від
01.09.2006 року (а.с.51-53) вбачається, що
житловий будинок літ.А-1 був розділений
на квартиру 1 (1-1- коридор пл. 5,9 кв.м,
1-2-житлова пл. 11,4 кв.м, 1-3-житлова пл. 9,4
кв.м, 1-4-кухня пл. 6,8 кв.м, загальною
площею 33.5 кв.м) та квартиру 2 (2-1-веранда
пл. 5,2 кв.м, 2-2-кухня пл. 7,6 кв.м, 2-3-житлова
пл. 14,0 кв.м, 2-4-житлова пл. 10.5 кв.м,
2-5-житлова пл. 7,0 кв.м, 2-6-житлова пл. 9,9
кв.м, загальною площею 54. 2 кв.м). В
квартирі №1 проживала ОСОБА_6, а в
квартирі №2 сім'я позивачки ОСОБА_1.

Вищевказані приміщення були
самовільними, позивачка не зверталася
до виконкому про їх узаконення,
оскільки ніякого спору щодо
користування ними не було.

До спростувань відповідачкою
факту постійного проживання сім'ї
позивачки в кв.№2 даного домоволодіння,
розподілу будинку на 2 частини та
будівництво спірних прибудов особисто
ОСОБА_6 для власних потреб та власного
проживання, суд ставиться критично,
оскільки ці ствердження, на думку суду,
ґрунтуються лише на бажанні мати у
власності домоволодіння в цілому, не
визнаючи при цьому внесений вклад як
зусиллями, трудом, так і грошима
позивачкою ОСОБА_19. Будівництво
додаткової житлової площі для людини
похилого віку (ОСОБА_6 1923 р.н.), яка має
дохід у вигляді пенсії, суперечить
загальним життєвим поняттям та
матеріалам справи. Доказів, які б
спростовували факт будівництва
спірних прибудов сім'єю позивачки для
власного проживання та за власні кошти,
та в той же час давали б підстави
переконатися у їх будівництві тільки
ОСОБА_20 для власного проживання та за
власні кошти, відповідачкою не надано
та суду не доведено.

Таким чином, узагальнюючи усі зібрані
по справі докази, суд вважає визнати за
ОСОБА_1, як за забудовником, право
власні на прибудову, що складається з:
житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м,
житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м,
кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею
5,2 кв.м.

Згідно з висновком №1700/1701-10 від
17.11.2010 року судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним Дніпропетровським НДІ
судових експертиз, ідеальна частка в
домоволодінні АДРЕСА_1, що складається
з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м,
житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м,
кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею
5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього
домоволодіння.

15.07.1983 року було розірвано шлюб
між позивачкою та ОСОБА_3, який пішов на
інше місце проживання. 29 січня 1988 року
позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_10,
та прийняла прізвище ОСОБА_10.

Донька позивачки ОСОБА_9 08.07.1998
року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11, від
спільного життя з яким ІНФОРМАЦІЯ_6
року народила дитину ОСОБА_12.

У 2003 році ОСОБА_9 разом з
неповнолітньою дитиною зі згоди ОСОБА_6
зареєструвалися за місцем проживання
за адресою: АДРЕСА_1.

У 2006 році між сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 виник конфлікт, після якого
дочці позивачки ОСОБА_9, яка проживала у
іншій частині житлового будинку,
почали чинитися перешкоди в проживанні
та виник спір щодо її права проживання.

Так, у 2006 році позивачка отримала
копію рішення виконкому
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська від 10.04.1987 року №236/1
про узаконення прибудови, яка була
збудована за ОСОБА_6.

На підставі цього рішення та
замість свідоцтва про право власності
та свідоцтва про право на спадщину від
11 липня 1974 року ОСОБА_6 отримала
свідоцтво про право приватної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 б
цілому, видане 18.05.1987 року Відділом
комунального господарства виконкому
АНД райради народних депутатів.

Таким чином, суд вважає поновити
позивачці строк звернення до суду,
оскільки, на думку суду, він був
пропущений нею з поважних причин, через
необізнаність про існування такого
рішення.

Враховуючи викладене та,
заважаючи на те, що в судовому
засіданні знайшов своє підтвердження
факт будівництва прибудови ОСОБА_19 та
підстави для визнання на них права
власності за позивачкою, тому суд
вважає визнати частково недійсним
рішення виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
№236/1 від 10.04.1986 року, в частині
узаконення житлової прибудови А1-1 до
будинку та веранди а-1 по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6, та визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 18.05.1987 року, видане
відділом комунального господарства
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної ради в частині визнання 39/100
частин, що складається з житлових
кімнат 2-3, 2-4, кухні 2-2 та веранди 2-1 у
житловому будинку А-1 по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6.

24.11.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування
домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому,
посвідчений приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №4080
(а.с.100).

04.06.2010 року ОСОБА_6 померла,
перебуваючи з 14.05.2010 року на лікуванні в
КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня», хоча згідно з
довідкою КЗ «Дніпропетровська міська
лікарня №14» №11/147 від 03.09.2009 року,
ОСОБА_6, 1927 р.н., перебувала на обліку у
лікаря психіатра з 1993 року та у 2006 році
знята з обліку у зв'язку з одужанням.

Як вбачається з листів ОСОБА_6 (а.с.
213-215), які були предметом обговорення в
судовому засіданні та їх походження не
спростовано відповідачкою, ОСОБА_6
особисто визнавала право на частину
житлового будинку за дочкою ОСОБА_1 та
мала бажання продати домоволодіння,
купити собі квартиру, а частину грошей
від продажу «половини позивачки»
сплатити їй у нотаріуса.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 була
домовленість щодо створення спільної
власності згідно зі ст.112 ЦК України (в
редакції 1963 року). Відповідно до ст. 113
цього кодексу, що діяв на час
виникнення даних правовідносин,
володіння, користування, розпорядження
майном при спільній частковій
власності провадиться за згодою всіх
учасників.

Таким чином, на думку суду,
позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору дарування
підлягають задоволенню частково, у
зв'язку з чим суд вважає згідно з
вимогами ст.228 ЦК України визнати
частково, у 39/100 частинах, недійсним
договір дарування домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 24.11.2006 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за №4080.

Відповідно до висновку №1700/1701-10
від 17.11.2010 року судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним Дніпропетровським НДІ
судових експертиз, ідеальна частка в
домоволодінні АДРЕСА_1, що складається
з: житлової кімнати 2-3 площею 14 кв.м,
житлової кімнати 2-4 площею 10,5 кв.м,
кухні 2-2 площею 7,6 кв.м, веранди 2-1 площею
5,2 кв.м, становить 39/100 частин усього
домоволодіння. Виділ вказаної
ідеальної чистки можливий, оскільки
наявні усі передбачені будівельними
нормами приміщення загальною площею 37,3
кв.м, що є достатнім для облаштування
однокімнатної квартири.

Даним висновком запропоновано
один варіант технічного розділу
домоволодіння відповідно до розміру
встановлених ідеальних часток, при
цьому вартість квартири №2( власника
39/100 частки) разом з надвірними
будівлями та спорудами становить 35753,00
грн., що на 457,00 гри. більше ідеальної
частки. Вартість квартири №1 (власника
61/100 частки) становить 55770,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, згідно
з вимогами ст.367 ЦК України, суд вважає
розділити в натурі домоволодіння
АДРЕСА_1 та виділити у власність ОСОБА_1
39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з прибудови А1-1 (житлові
кімнати 2-3, 2-4 та кухня 2-2) та веранди а-1
(кімната 2-1) у житловому будинку А-1,
загальною площею 37,3 кв.м; зобов'язати
ОСОБА_1 закласти дверний проріз між
кімнатами 2-3 та 2-6 у житловому будинку
А-1 по АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 457,00 гривень компенсації
вартості 39/100 частин домоволодіння.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
суд вважає стягнути З ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 330 гривень судових витрат та 2062
гривні 08 копійок витрат за проведення
будівельно-технічної експертизи, а
всього 2392 гривні 08 копійок, а також 52
гривні 96 копійок судового збору на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст..ст.112, 1123 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст.ст. 267, 316, 317, 319, 321,
328, 331, 355, 357, 358, 361, 364, 367, 391, 392, 393 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради та ОСОБА_2,
треті особи ОСОБА_3 та приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
поновлення строку позовної давності,
визнання рішення виконкому частково
недійсним, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності,
визначення ідеальної частки у
домоволодінні, визнання права
власності на частку домоволодіння за
забудовником, розподіл домоволодіння в
натурі та визнання договору дарування
недійсним, - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення
до суду з даним позовом.

Визнати частково недійсним
рішення виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
№236/1 від 10.04.1986 року, в частині
узаконення житлової прибудови А1-1 до
будинку та веранди а-1 по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6.

Визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок від 18.05.1987 року, видане
відділом комунального господарства
виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної ради в частині визнання 39/100
частин, що складається з житлових
кімнат 2-3, 2-4, кухні 2-2 та веранди 2-1 у
житловому будинку А-1 по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6.

Визначити, що ідеальна частка
житлових кімнат 2-3, 2-4, кухні 2-2 та
веранди 2-1 у житловому будинку А-1
становить 39/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з житлових кімнат 2-3, 2-4,
кухні 2-2 та веранди 2-1 у житловому
будинку А-1.

Розділити в натурі домоволодіння
АДРЕСА_1 та виділити у власність ОСОБА_1
39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з прибудови А1-1 (житлові
кімнати 2-3, 2-4 та кухня 2-2) та веранди а-1
(кімната 2-1) у житловому будинку А-1,
загальною площею 37,3 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_1 закласти
дверний проріз між кімнатами 2-3 та 2-6 у
житловому будинку А-1 по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 457,00 гривень компенсації
вартості 39/100 частин домоволодіння.

Визнати частково, у 39/100 частинах,
недійсним договір дарування
домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 24.11.2006
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за №4080.

В іншій частині позову, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 330 гривень судових витрат та 2062
гривні 08 копійок витрат за проведення
будівельно-технічної експертизи, а
всього 2392 гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 52 гривень 96
копійок судового збору на користь
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя