Справа 206/6694/13-ц
Провадження 2/206/1456/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2013 року позивач звернувся з
вказаним позовом, який обґрунтував тим,
що 17 грудня 2007 року між ним та
відповідачем був укладений договір,
згідно з яким позивач надав
відповідачеві кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 3500 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму
залишку заборгованості. Відповідач
зобов'язався своєчасно повертати
кредит, відповідно до умов договору та
умов кредитування.

Дотепер відповідач свої обов'язки не
виконує, що стало причиною звернення
позивача до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 26895,98 гривень, яка
складається з заборгованості за сумою
кредиту - 3500,00 гривень, заборгованість
по процентам за користування кредитом -
13754,03 гривень, заборгованість по
комісії за користування кредитом - 7885,00
гривень, а також штрафу (фіксована
частина) - 500 гривень та штраф (процентна
складова) - 1256,95 гривень (а.с. 2-5).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні
заперечувала проти позову та просила
суд застосувати наслідки спливу
строку позовної давності до вимог
позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року
між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір, згідно з яким позивач надав
відповідачеві кредитний ліміт на
платіжну картку у розмірі 3500,00 гривень
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 14-15).

Вказана сума кредиту була перерахована
на відкриту картку на ім'я позивача
НОМЕР_1.

Позивачем також були надані «Условия и
правила предоставления банковских
услуг» які не підписані з боку
відповідача (а.с. 17-23).

За таких обставин, ці Умови носять
тільки односторонній характер, а тому
не можуть бути доказами в розумінні ст.
57-61 ЦПК України, оскільки не містять
будь-якого легального та належного
підтвердження того факту, що умови та
правила саме в цій редакції діяли на
момент виникнення спірних
правовідносин між позивачем та
відповідачем.

Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відтак, «Условия и правила
предоставления банковских услуг» є
нікчемними щодо даних спірних
правовідносин, отже не можуть братися
до уваги, а тому при визначенні умов,
під які надавався кредит, суд бере до
уваги лише Заяву позичальника.

З огляду на те, що інші умови та правила
не врегульовані цією заявою, слід
використовувати загальні положення
цивільного законодавства.

Відповідно до офіційної інформації
самого позивача, розміщеної на
офіційному веб-сайті позивача за
адресою: http://old.privatbank.ua/info/index6.stm?fileName=pl3 8
10p.html строк дії картки складає два роки,
а тому і строк користування кредитом
наданий відповідачеві складає два роки
з моменту виготовлення (видачі)
кредитної картки.

З наданого позивачем розрахунку суми
позовних вимог (зміна залишку на
рахунку сальдо), картка була видана
(доступна відповідачем до
користування) вже з 17.12.2007 року,
відповідно, строк дії кредиту не міг
бути пізніше, ніж останній день грудня
2009 року.

Отже саме з цієї дати розпочав свій
перебіг строк позовної давності щодо
вимог позивача.

Окрім того, з наданої позивачем виписки
за період 01.01.2000 - 05.12.2013 року вбачається,
що остання операція по картці
відбулася 14.12.2008 року (а.с. 41-47). Тобто
навіть у випадку заміни картки строк її
дії закінчується у грудні 2009 року, а
даний позов подано 23 вересня 2013 року,
понад чотири роки навіть з того часу.

Також 18 листопада 2008 року позивач
звертався до суду із заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості із ОСОБА_1 за цим же
кредитним договором. 27 лютого 2009 року
судовий наказ було скасовано (а.с. 48).

Доказів того, що відповідачем
здійснювалося волевиявлення на
продовження дії та перевипуск картки,
її випуск та зберігання банком
протягом певного часу, позивачем суду
не надано.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Враховуючи те, що «Условия и правила
предоставления банковских услуг» є
нікчемними, тобто сторонами не
домовлено про збільшення позовної
давності та автоматичну пролонгацію
договору, суд вважає за доцільне
застосувати загальні положення
цивільного законодавства щодо строків
позовної давності до врегулювання
відносин, пов'язаних із наданням
кредиту.

За змістом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», також
звертається увага на те, що враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України,
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
подану в судовому засіданні письмову
заяву відповідача про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, виникнення права у банку
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання понад три роки до дня
подачі позову, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 530, 1054
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4- 8, 10,
11, 18, 57- 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков