Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Індустріального відділення
Дніпропетровської обласної дирекції
та в особі Дзержинського відділення
Дніпропетровської обласної дирекції,
третя особа Перша Криворізька державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на 1/2 частки банківських
вкладів в порядку спадкування за
законом та стягнення суми вкладів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3,
після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді квартири АДРЕСА_1; квартири
АДРЕСА_2; грошових вкладів у банку ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль», ПАТ «Терра
Банк» та ПАТ «Дельта Банк», а також 323
простих іменних акцій ВАТ «Полюс
Золото» та ВАТ «Ощадбанк Росії ».
Спадкоємцями першої черги за законом
стали рідні, а саме мати позивача -
ОСОБА_5 та дядько позивача ОСОБА_6. В
установлений законом строк ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 подали заяви на прийняття
спадщини за законом. Після спливу
шестимісячного строку ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частку спадкового майна,
однак ОСОБА_5 не встигла отримати
свідоцтво на спадщину за законом на ?
спадкового майна , оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Заповіту ОСОБА_5 -
мати позивача не залишила, тому позивач
як донька померлої є її законним
спадкоємцем. В установлений законом
порядку вона подала до Норильського
нотаріального округу, за місцем
останнього проживання своєї матері
заяву про прийняття спадщини. Спадкові
справи після померлої ОСОБА_5 були
відкритті нотаріальними конторами
двох держав України та Росії, якими
були виданні відповідні свідоцтва про
право на спадщину за законом. На
підставі свідоцтво про право на
спадщину позивачем було переоформлено
право власності на спадкове майно за
виключенням ? частки п'яти грошових
вкладів, розміщених ОСОБА_3 у ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль», які після
смерті останньої не встигла отримати
ОСОБА_5. Тому позивач просить суд
визнати за нею право власності на ?
частку банківського вкладу за
договорами укладеними між ПАТ
«Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 та
стягнути з відповідача суму вкладів та
відсотки.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги та
просила їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та пояснив
відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла бабуся позивача ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1, виданим Саксаганським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області/а.с.26/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1;
квартири АДРЕСА_2; грошових вкладів у
банку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», ПАТ
«Терра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», а
також 323 простих іменних акцій ВАТ
«Полюс Золото» та ВАТ «Ощадбанк Росії
», що підтверджується повідомленням
першої Криворізької нотаріальної
контори № 1903/02-17/6-21 від 21 червня 2012 року
/а.с. 22/.

Заповіту ОСОБА_3 не залишила,
спадкоємцями першої черги за законом
стали рідні діти, а саме мати позивача -
ОСОБА_5 та дядько позивача ОСОБА_6.

В установлений законом строк ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 подали заяви на прийняття
спадщини за законом. Після спливу
шестимісячного строку ОСОБА_6 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частку спадкового майна,
однак ОСОБА_5 не встигла отримати
свідоцтво на спадщину за законом на ?
спадкового майна , оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану по
місту Павлоград Павлоградського
міскрайонного управління юстиції
Дніпропетровської області 16 лютого 2010
року /а.с.27/.

Заповіту мати позивача ОСОБА_5 не
залишила, єдиною спадкоємицею за
законом після її смерті є позивач. В
установлений законом строк позивач
подала заяву про прийняття спадщини за
законом після смерті ОСОБА_5

Спадкові справи після померлої ОСОБА_5
були відкриті нотаріальними конторами
двох держав України та Росії .

Першою Криворізькою державною
нотаріальної конторою ОСОБА_1 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на ? частку нерухомого майна.
Нотаріусом Норильського
нотаріального округу Красноярського
краю було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом на все інше
майно, що підтверджується
повідомленням Першої Криворізької
державної нотаріальної контори №
1903/02-17/6-21 від 21 червня 2012 року,
повідомленням нотаріуса Норильського
нотаріального округу Красноярського
краю № 258 від 19 жовтня 2012 року та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_5 від 11
березня 2013 року, виданим нотаріусом
Норильського нотаріального округу
Красноярського краю /а.с.22,23,24/.

На підставі даних свідоцтв позивач
переоформила на себе все належне їй за
законом спадкове майно за виключенням
?? частки п'яти грошових вкладів,
розміщених ОСОБА_3 у ПАТ «Райфайзен
Банк Аваль», та які після смерті
ОСОБА_3 не встигла отримати її мати
ОСОБА_5 , оскільки відповідач
відмовляється повернути їй вклади. Між
сторонами виник спір який в досудовому
порядку вирішити не вдалося.

Так, ОСОБА_1 посилається на спосіб
захисту свого права шляхом визнання за
нею права власності на кошти, що
знаходяться на поточних рахунках,
відкритих на ім'я ОСОБА_3 разом з тим,
вказані ж кошти позивач просить суд
стягнути з банку.

Згідно ст. 1058 ЦК, за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Кошти, що перебувають на поточних
рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_3 не є
власністю Банку, а отже спосіб захисту
у виді стягнення коштів з Банку буде
порушувати положення ст. 321 ЦК, оскільки
банком не взято перед позивачем жодних
зобов'язань по сплаті власних коштів.

З огляду на вказане, позивач фактично
просить суд визнати за нею право
власності на спадкове майно, що
перебуває на поточних рахунках,
відкритих на ім'я ОСОБА_3 та стягнути з
Банку суму коштів, еквівалентну сумі
спадщини. Водночас, жодних правових
підстав стягнення коштів з Банку у
позові наведено не було.

Суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог стосовно
вимог ОСОБА_1 про визнання права
власності на відсотки нараховані по
день фактичного повернення вкладу з
огляду на наступне.

Згідно з ст.1216 ЦК України спадкування є
перехід прав та обов'язків померлої
фізичної особи до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
час смерті та не припинилися у зв'язку
із нею.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1228 ЦК України
вкладник має право розпорядитися
правом на вклад у банку (фінансовій
установі) на випадок своєї смерті,
склавши заповіт або зробивши
відповідне розпорядження банку
(фінансовій установі). Право на вклад
входить до складу спадщини незалежно
від способу розпорядження ним.

Тобто сторонами зобов'язального
правовідношення є банк і вкладник. Зі
смертю кредитора (тобто вкладник)
вибуває із цих правовідносин, вони
припиняються, так як без контрагента ці
правовідносини неможливі.

Виходячи з наведеного спадкування
тягне не заміну сторони за депозитними
договорами, укладеними між
спадкодавцем та відповідачем, та
продовження їх виконання з
нарахуванням процентів, а перехід до
позивача права вимоги до банку у тому
обсязі, який мав спадкодавець на час
смерті, у тому числі і в частині
процентів, нарахованих до цього часу.

За таких обставин, вимоги щодо
стягнення процентів за наступний
період після смерті не ґрунтуються на
законі.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заслухавши та дослідивши
пояснення сторін, суд вважає їх
належними та достатніми для вирішення
справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
прав власності на ? частину
банківських вкладів в порядку
спадкування за законом та стягнення
суми вкладів, разом не обґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, разом з тим суд роз'яснює
позивачу її право на звернення до суду
з заявою в порядку окремого
провадження про встановлення факту
прийняття спадщини на грошовий вклад.

Судові витрати розподілити на підставі
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Індустріального відділення
Дніпропетровської обласної дирекції
та в особі Дзержинського відділення
Дніпропетровської обласної дирекції,
третя особа Перша Криворізька державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на 1/2 частки банківських
вкладів в порядку спадкування за
законом та стягнення суми вкладів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Суддя
С.О.Демидова