13 листопада 2013 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.,

при секретарі - Січінава М.А,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
договором позики

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення коштів за
договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами договору позики, відповідач
зобов'язався повернути позивачу суму
позики до 10 березня 2012 року. Однак, у
встановлений договором строк,
відповідач не повернув суму позики, у
зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість, яку позивач і просить
стягнути.

В судове засідання позивач не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи судом повідомлялась належним
чином. Однак до суду надійшла заява від
позивача, в якій вона просить заявлений
позов розглядати за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлені належним
чином, проте надала заяву, в якій
визнала позовні вимоги в повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК України)
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.03.2011 року між сторонами було укладено
в усній формі договір позики, згідно
умов якого позивачем було надано
відповідачу позику в сумі 600 00 (шістсот
тисяч) гривень, яку відповідач
зобов'язалася повернути до 10.03.2012 року.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов позичальник видала
позикодавцю розписку.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач умов договору позики у
визначений у ньому строк не виконала,
внаслідок чого у неї перед позивачем
утворилась заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду. А згідно
з частиною 4 цієї статті у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
№ 2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальні частині рішення
посилання на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, врахувавши те, що дії
відповідача стосовно визнання позову
не суперечать закону та не порушують
прав, свобод та інтереси інших осіб, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості за договором позики у
розмірі 600 000 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню сума сплаченого судового
збору у розмірі 3 441 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 57, 60, 88, 174, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, індивідуальний
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; місце
проживання: АДРЕСА_2; індивідуальний
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) суму
заборгованості у розмірі 600 000 грн. 00
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце
проживання: АДРЕСА_1, індивідуальний
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2; місце
проживання: АДРЕСА_2; індивідуальний
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2)
судовий збір в розмірі 3 441 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний суд міста
Одеси шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
Івченко В.Б.