Справа № 435/6105/13-ц
Провадження № 22ц/782/4582/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Заіки В.В.

суддів: Лозко Ю.П,
Медведєва А.М.

при секретарі : Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 11 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
договору дарування квартири недійсним,
визнання права власності, вселення,
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
вказаним позовом, який згодом уточнив,
та в обґрунтування якого вказав, що в
квартирі АДРЕСА_1 проживав та був
зареєстрований його батько, ОСОБА_4,
який був пенсіонером за віком,
знаходився на диспансерному обліку,
оскільки страждав на цукровий діабет в
тяжкій формі та страждав на інші
хвороби. Також позивач вказує, що його
батько мешкав один, а позивач
здійснював за ним догляд, купував ліки,
допомагав матеріально. 13 листопада 2009
року між його батьком та відповідачем
був укладений договір дарування
спірної квартири, однак відповідач
навмисно ввів в оману його батька,що
укладається договір довічного
утримання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та
у березні 2011 року позивач звернувся до
Третьої Луганської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом, та 30
серпня 2011 року йому було видане
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на грошові вклади. У зв'язку з
вказаним позивач просить суд визнати
недійсним, як укладений під впливом
обману, договір дарування квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
визнаним за позивачем право власності
на спірну квартиру, вселити позивача до
квартири, зобов'язати відповідача
ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод в
користуванні квартирою, виселити
відповідача з квартири.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 11 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
квартири недійсним, визнання права
власності, вселення, зобов'язання не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою, виселення, відмовити через
їх необґрунтованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія не знайшла підстав для
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Згідно ст. 215 ЦК України встановлено
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням у
момент його вчинення стороною
загальних вимог, які необхідні для
чинності правочину, передбачених ст. 203
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із з сторін правочину ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до положень ч.1 ст. 717,
ч.2 ст. 722 ЦК України договором дарування
дарувальник передає обдарованому
безоплатно дарунок у власність.
Право власності у обдарованого на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдарованим
документів, які посвідчують право
власності на майно, інших документів,
які посвідчують належність
дарувальникові предмета договору, або
символів речі (ключів) є прийняттям
дарунку.

Відповідно до ст.ст. 626,627,638 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору,
підтвердженням досягнення згоди з усіх
істотних умов договору є підписи
сторін.

Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Ознакою обману є умисел у
діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.
Норми ст. 230 ЦК України не
застосовуються щодо односторонніх
правочинів.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження
НОМЕР_2, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 (а.с. 9).

13 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 був укладений нотаріально
посвідчений договір дарування, згідно
якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.44).

03 серпня 2010 року ОСОБА_4 склав заповіт
на ім'я позивача ОСОБА_2, згідно якого
усе своє майно він заповів ОСОБА_2
(а.с.35).

Згідно копії свідоцтва про смерть
Серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після звернення позивача до Третьої
Луганської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини за заповітом, 30 серпня 2011 року
йому було видане свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, яка складається
з грошових вкладів,які знаходяться на
зберіганні у відділенні № 70 ЛФ ПАТ КБ
«Приватбанк» та у відділенні № 7 ЛФ ПАТ
КБ «Приватбанк».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позивач не довів, що спірним договором
порушуються його законні права та
інтереси.

Між тим, згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цім Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 13.03.2013 року, яке ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 14.05.2013 року залишено без змін,
встановлено, що на час укладання
договору дарування ОСОБА_4 був
дієздатною особою, був ознайомлений з
текстом договору, про що свідчить його
підпис, отримав роз'яснення нотаріуса
щодо наслідків правочину.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що необхідність стороннього
догляду через похилий вік та стан
здоров'я ОСОБА_4 не свідчить про
навмисні дії зі сторони відповідача
щодо введення ОСОБА_4 в оману. Крім того
спірний договір дарування не містить
зобов'язань відповідача щодо утримання
ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи, не
стосуються предмету спору і не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції та не містять
підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що аналіз зібраних по справі
доказів, які всебічно, повно та
безпосередньо досліджені судом з
додержанням правил належності доказів
та допустимості правил доказування,
враховуючи достатність і взаємний
зв'язок доказів у їх сукупності,
свідчить про те, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову про визнання
договору дарування квартири недійсним,
визнання права власності, вселення,
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні квартирою, виселення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що оскаржуване рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення без змін рішення
суду.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :