Провадження № 2/237/1121/13
Справа № 237/2027/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2013 року

Мар"їнський районний суд Донецької
області у складі суду:

головуючого - судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Мар"їнка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах
дітей Мар»їнської районної державної
адміністрації про передачу дитини на
виховання,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом про відібрання дитини, у якому
просила суд: відібрати у ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку АДРЕСА_2, з
будинку АДРЕСА_3, з автомобіля марки Toyota
Prado державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, автомобіля Toyota Prado державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіля
марки Hyndai Accent державний реєстраційний
номер НОМЕР_3, або з будь-якого
дошкільного навчального закладу
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
повернути її ОСОБА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

Позивач є бабусею малолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина від часу
народження мешкала разом із своєю
матір'ю із позивачем та її чоловіком в
м. Красногорівка. Дитина ОСОБА_5
постійно відчувала дитячий садочок
«Золота рибка» в м. Красногорівка.

Влітку 2012 року ОСОБА_7 переїхала на
постійне місце мешкання до м. Макіївка
Донецької області, оскільки фактично
стала мешкати із відповідачем ОСОБА_3 у
цивільному шлюбі. Свою дитину ОСОБА_5
вона забрала із собою. При цьому
періодично вона привозила дитину в м.
Красногорівка. ОСОБА_5 залишалася з
позивачем та її чоловіком. Також
позивач періодично приїжджала до
відповідача у м. Красногорівка з метою
відвідування доньки та онуки.

Перебуваючи вдома у відповідача
позивача почала помічати, що її онучка,
яка завжди була веселою дитиною, якій
подобалось спілкування з оточуючими її
людьми, стала замкненою, невеселою,
постійно побоювалась відповідача. На
її питання щодо такої поведінки онучка
«замикалась в собі», пояснюючи, що не
бажає говорити не цю тему.

У подальшому позивач стала свідком
того, що дитина стала побоюватися з
боку відповідача «кари», яку він
застосовував до дитини за найменшу
«провину». Так, він, не будучи батьком
дитини «виховував любов до праці»,
заставляючи дитину виконувати фізичну
роботу, яка неприпустима для дитини
п'ятирічного віку, а саме: виконувати
роботу по господарству, у дворі та на
городі.

На зауваження позивача щодо
неприпустимості таких «виховних»
методів та погрозу розказати про це
матері дитини, відповідач погрожував
позивачу фізичною расправою над її
донькою та онукою. Дитина стала
виказувати побоювання з приводу того,
що мати забере її до себе, висловлювати
своє небажання їхати до будинку, де
мешкає її мати.

Цей факт спонукав позивача звернутися
за отриманням психологічної допомоги,
оскільки за її спостереженнями за
дитиною позивач зрозуміла, що душевно -
емоційний стан дитини є неспокійним.

14 грудня 2012 року позивач разом із
дитиною ОСОБА_5 звернулася до районного
психологічного консультативного
пункту при районному методичному
центрі координації та розвитку освіти
відділу освіти Мар»їнської районної
державної адміністрації.

З дитиною були проведені тривалі
спілкування психолога, за результатами
яких був складений протокол.

Відповідно до рекомендацій, викладених
в протоколі «до поступления ребенка в
первый класс целесообразно не менять
место жительства и учебы, закончить
освоение конкретного дошкольного
учебного заведения № 10 «Золотая рыбка»
г. Красногоровка».

Такий висновок та бесіда з психологом
змусили позивача звернутися до суду,
оскільки на її пропозицію щодо
проживання дитини ОСОБА_5 із позивачем
її мати не погоджується.

22 лютого 2013 року донька позивача
обманним шляхом забрала дитину до себе
та утримує її. При цьому відповідач
погрожує позивачу тим,що позивач
взагалі ніколи не побачить ані свою
доньку, ані онуку, якщо позивач не
припинить судовий процес з приводу
місця мешкання дитини.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
наполягали на задоволенні своїх
позовних вимог. Суду надали пояснення
аналогічні тим, що викладені у позовній
заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні зазначив, що із позовом
погоджується, не заперечує проти його
задоволення. Зокрема в судовому
засіданні зазначив, він дуже добре
відноситься до доньки своєї цивільної
дружини, усіма зусиллями їм допомагає
як матеріально, так і морально, не
заперечує проти позову, але зазначає,
що жодного разу не відносився до дитини
погано, а посилання позивача на те, що
він має поганий вплив на дитинку,
вважає лише безпідставними та
необґрунтованими посиланнями,
оскільки позивач бажає щоб дитина
мешкала лише з нею.

Представник третьої особи
Мироненко І.В. в судовому зазначила, що
комісією з питань захисту прав дитини 10
липня 2013 року було розглянуто питання
про передачу на виховання малолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі
ОСОБА_1. Було прийнято рішення щодо
доцільності проживання малолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з
матір'ю ОСОБА_7. Вважає, що з боку
відповідача ОСОБА_3 не встановленого
жодного негативного впливу на дитину, а
отже не вбачають законних підстав для
задоволення позовних вимог позивача.

Свідок ОСОБА_9, яка займає посаду
методиста - психолога Мар»їнської
районної державної адміністрації
Відділу освіти в судовому засіданні
зазначила, що із малолітньою дитиною
ОСОБА_5 була проведена бесіда, темою
дослідження була емоційно - вольова,
пізнавальна та поведінкова сфера
ОСОБА_5, стан дитини на теперішній час,
особливості взаємодії із своєю матір'ю.
Під час зазначеної бесіди було
встановлено, що поведінка дитини є
адекватною, на контакт йде із радістю,
без страху, але із невеликою напругою
та недовірою, рисувала будинок, у якому
вона мешкає із матір'ю та вітчимом,
якого вона називає батьком. Дівчинка
казала, що бажає мешкати із матір'ю та
батьком, але обов'язково приїжджати до
бабусі та дідуся. Зазначила, що
емоційний стан дівчинки є стабільним,
зміни у гіршу сторону відсутні, до
матері відноситься із любов'ю та
прив'язаністю та бажає мешкати лише із
матір'ю.

Суд, вислухавши пояснення сторін
по справі, ретельно дослідивши
матеріали справи, та виходячи виключно
з інтересів малолітньої дитини, вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом при розгляді зазначеної
справи встановлено, що малолітня
дитина ОСОБА_5, 2007 року народження
мешкала зі своєю матір'ю ОСОБА_7, бабкою
ОСОБА_1 та чоловіком позивача (дідом
дитини) в належному позивачці
житловому приміщенні за адресою6
Донецька область, Мар»їнський район,
АДРЕСА_1. З 2012 року ОСОБА_7 з донькою
ОСОБА_5 фактично мешкає в м. Макіївка
спільно з цивільним чоловіком ОСОБА_3,
відповідачем по справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на основу своїх вимог і заперечень.
Докази надаються сторонами і іншими
особами, що беруть участь в справі.

Так, позивачем ОСОБА_1 всупереч
статті 60 ЦПК України не надано жодного
доказу того, що відповідач ОСОБА_3
здійснює на малолітню дитину ОСОБА_5
негативний вплив, застосовує відносно
неї фізичну силу з метою «кари». Не
надані докази того, що дитина боїться
відповідача, не бажає мешкати у його
будинку.

Відповідно до статті 162 Сімейного
Кодексу України якщо один із батьків
або інша особа самочинно, без згоди
другого з батьків або інша особа
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, змінить її місце
проживання, у тому числі способом її
викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її тому,
з ким вона проживала.

Стаття 162 Сімейного Кодексу
України визначає наслідки самочинної,
тобто без згоди другого з батьків,
зміни місця проживання дитини,
самочинною слід вважати зміну місця
проживання малолітньої дитини й за її
згодою, але без відома та згоди того з
батьків, з ким вона проживає.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що малолітня ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає разом із своєю
матір'ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2. Саме
на підставі рішення матері, яка є
повнолітньою та зрілою жінкою, яка, як
суд вважає, не бажає своїй дитинці
поганого, малолітня дитина мешкає за
вищевказаною адресою разом із матір'ю
та відповідачем по справі, а отже суд не
вбачає правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_1

Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України
резолютивна частина рішення суду
повинна містити висновок суду про
розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 88 ЦПК України
оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
залишені без задоволення, то суд не
вбачає підстав для стягнення судового
збору з відповідача на користь
позивача.

Враховуючи вищевикладене ст.162
Сімейного Кодексу України, керуючись
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Мар»їнської районної державної
адміністрації про передачу дитини на
виховання залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

15.10.2013