Справа 2/237/590/13
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2013 року

Мар"їнський районний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді Ступіна І.М.

при секретарі Готовщиковій Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Мар"їнка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором займу та виплати процентів
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовною заявою про стягнення
боргу, у якій просить суд: стягнути з
ОСОБА_5 на її користь суму боргу в
розмірі 19 800 гривен, три відсотки у
розмірі 660 гривень, судовий збір у
розмірі 247 гривень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
наступним.

12 вересня 2010 року відповідач
ОСОБА_5 взяв у позивача ОСОБА_1 грошову
суму у розмірі 19 800 (дев'ятнадцять тисяч
вісімсот) гривень, які зобов'язався
повернути позивачу до 17 жовтня 2010 року.
Відповідач передав позивачу власноруч
складену розписку про суму боргу із
зазначенням строку його повернення.

Строк виконання за договором
минув, однак добровільно відповідач не
повернув позивачу борг. ОСОБА_5 не
реагував належним чином на вимоги
позивача про повернення боргу та
повертати борг не збирається.

Відповідач працює, має стабільну
заробітну плату, придбав транспортний
засіб, але борг не повертає, що змусило
позивача звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали у повному обсязі,
наполягали на задоволенні позовних
вимог. Суду надали пояснення
аналогічні тим, що викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_5, представник
відповідача ОСОБА_4 із позовом не
погодилися, просили суд у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі. Зокрема, ОСОБА_5 суду пояснив,
що він дійсно брав грошові кошти у борг
у позивача ОСОБА_1, але він не має
можливості віддавати борг.

Свідок ОСОБА_6 в судовому
засіданні зазначив, що він працює
начальником Курахівського ГОМ та дуже
добре пам'ятає, як позивач ОСОБА_1
неодноразово зверталася до
правоохоронних органів щодо захисту
свого порушеного права та відповідач
ОСОБА_5 при його допиті визнавав факт
взяття боргу грошових коштів у ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснили, що під час розмови
із відповідачем ОСОБА_5, він поясняв їм,
що він дійсно брав у борг під розписку у
ОСОБА_1 грошові кошти та постійно їм
обіцяв повернути позичені грошові
кошти.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїм вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між сторонами
було укладено договір позики, згідно з
яким відповідач взяв у борг у позивача
у борг 19 800 гривень, які зобов'язався
повернути позивачу в строк до 17 жовтня
2010 року (а.с.6).

Згідно ч.1 статті 207 Цивільного Кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно з ч.2 статті 1047 Цивільного
Кодексу України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За змістом зазначеної норми закону
наявність розписки у кредитора
свідчить про існування боргу.

Отже, на підтвердження вимог названого
закону відповідач видав позивачу
розписку про позичені гроші. Така форма
договору надана за бажанням сторін.

У суді безспірно встановлено, що 12
вересня 2010 року відповідачем була
видана позикодавцю розписка про
отримання він нього грошових коштів. У
розписці були зазначені підписи
сторін, також зазначено про те, що гроші
відповідач зобов'язується повернути,
розписку прийняла позивач. Та саме
позивач надала суду боргову розписку
від 12 вересня 2010 року, що свідчить про
продовження існування боргових
зобов'язань.

Статтею 1049 Цивільного Кодексу України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві у
позику (грошові кошти у такій самій
сумі), що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

На підставі частини 2 статті 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження факту
укладення договору позики та передачі
відповідачу грошових коштів надала
суду письмову розписку відповідача.

Статті 1048,1049,1050 ЦК України містять
конкретні положення про зобов'язання
позичальника повернути позику та його
відповідальність у разі невиконання
цих зобов'язань.

Відповідно до статті 625 Цивільного
Кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу.

Розрахунок 3 % річних з простроченої
суми проведено за договором позики від
12 вересня 2010 року у розмірі 660 гривень
на підставі статті 625 ЦК України та
підлягає також стягненню з відповідача
на користь позивача.

Згідно частини 4 статті 215 ЦПК України
рішення суду має містити висновок суду
про розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені у повному обсязі, суд вважає
за доцільне стягнути з відповідача на
користь позивача сплачений судовий
збір у розмірі 247 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного,
відповідно до ст. 207, 625, 1046,1049,1050 ЦК
України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором займу та
виплати процентів за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_1
(паспорт серії НОМЕР_2 виданий
Калінінським РВ ДМУ УМВС України в
Донецькій області 13 лютого 2007 року) на
користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 19 800
(дев'ятнадцять тисяч вісімсот) гривен,
три відсотки річних з простроченої
суми у розмірі 660 (шістсот шістдесят)
гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_1 (паспорт
серії НОМЕР_2 виданий Калінінським РВ
ДМУ УМВС України в Донецькій області 13
лютого 2007 року) на користь ОСОБА_1
судовий збір 247 (двісті сорок сім)
гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мар»їнського
районного суду

Донецької області
І.М. Ступін

11.12.2013