АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/4194/2013
інстанції: Скрипник Л.А. Д.В.
Доповідач : Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.

Полікарпової О.М.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 18
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя
особа ОСОБА_11 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що на підставі
договору дарування від 03 листопада 1995
року є власником 7/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1. Домоволодіння
розташовано на земельній ділянці
площею 300 кв.м.

Відповідачі є співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_2 та є
землекористувачами земельної ділянки
площею 1469.6 кв.м., яка межує з її
земельною ділянкою.

Під час виготовлення нової технічної
документації на домоволодіння їй
стало відомо, що площа земельної
ділянки, якою вона фактично
користується становить 244 кв.м., що є
меншою від площі земельної ділянки, яка
виділялась за рішенням виконкому
міської ради №8 від 06.01.1951 року.

Посилаючись на вказані обставини
позивач просила суд зобов'язати
відповідачів не чинити їй перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
відновити і встановити тверду межу між
земельними ділянками.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 18 листопада 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено межі земельної ділянки
позивача відносно земельної ділянки,
що перебуває у користуванні
відповідачів, згідно другого варіанту
судової будівельно - технічної
експертизи №14/2013 від 11.06.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу її доводів не
визнала, просила скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із висновків
судової будівельно - технічної
експертизи № 14/2013 від 11.06.2013 року,
згідно якої через існуючий порядок
користування визначений межовим
парканом, що розподіляє ділянки
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, позивач позбавлена
можливості користування виділеною за
належним їй із співвласником
домоволодінням земельною ділянкою
площею 77.43 кв.м.

Проте з такими висновком суду
погодитись не можна.

Судом установлено, що згідно
нотаріально посвідченого договору
дарування від 03 листопада 1995 року
ОСОБА_4 є власником 7/10 частин
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке
розташовано на земельній ділянці
розміром 300 кв.м.

Відповідачі є співвласниками
домоволодіння, що розташоване по
АДРЕСА_2, на земельній ділянці площею
1469,6 кв.м.

Згідно зі ст.106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістилися або стали невиразними.

Відповідно до ст..107 ЗК України основою
для відновлення меж є дані земельно -
кадастрової документації, яка згідно
зі ст..193 ЗК України містить сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Згідно із ч.2 ст.116 ЗК України набуття
права на землю громадянами чи
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язанні з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; г)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст.30 ЗК, у редакції яка
діяла на момент укладення договору
дарування, при переході права
власності на будівлю і споруду разом
з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67
цього Кодексу, і право власності або
право користування земельною ділянкою
без зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної
ділянки між власниками без шкоди для
її раціонального використання
земельна ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.
Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до
вимог статті 23 цього Кодексу.

Відповідно до статті 23 ЗК (в редакції 1992
року) право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними
Радами народних депутатів.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 і встановивши, що
остання є власником 7/100 частин
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, суд
першої інстанції не перевірив, яким
документом, посвідчується право
позивачки на земельну ділянку площею 300
кв.м.

Оскільки ОСОБА_4 не надала суду
документів, які б підтверджували її
право власності чи користування на
земельну ділянку, на якій розташовано
домоволодіння в якому їй належить 7/100
його частин, в розумінні
вищезазначених норм права, відсутність
таких доказів нею підтверджено при
розгляді справи апеляційним судом, не
надано доказів узгодження меж
земельних ділянок із відповідачами,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що правових підстав для задоволення
позовних вимог не має.

Зважаючи на викладене, рішення суду
відповідно до ч.1п.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог з підстав
вищевикладених.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 18 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу на протязі двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: