Справа № 2-3817/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про зобов»язання виконати певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20.06.2006 року між нею та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір без номеру, згідно з яким їй було надано платіжну картку № 440469 з встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн. 22.10.2007 року при перевірці балансу по вказаній кредитній картці вона виявила, що на рахунку відсутні грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» того ж дня вона звернулася до працівника банку за допомогою мережі Інтернет через платіжну систему «ПРИВАТБАНК» «Приват-24» з проханням надати їй відповідь про причину відсутності грошових коштів на її рахунку за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року. Лише 17.01.2008 року вона отримала відповідь, у якій «ПРИВАТБАНК» зазначив, що дійсно з її аккаунту в платіжній системі «Приват-24» були здійснені платежі на загальну суму 5691,60 грн., що завдало їй матеріальних збитків, адже ці платежі були здійснені не нею. Також зазначено, що всі платежі проводилися з ІР-адреси, яка зареєстрована за ІНФОРМАЦІЯ_1, Москва, Росія, в той час як всі платежі вона здійснює зі свого робочого місця, яке знаходиться за адресою: Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.82. Також, «ПРИВАТБАНК» зазначив, що здійснення покупки товару в мережі Інтернет можливе лише при наявності інформації про номер карти, терміну її дії, а також типу карти, для чого необхідно мати карту на руках або доступ до карти для отримання необхідної інформації. Одночасно «ПРИВАТБАНК» вказує, що з її аккаунту в системі «Приват-24» були переведені грошові кошти з карти на карту, а не здійснені платежі за товари в мережі Інтернет. Посилаючись на правила користування платіжною карткою «ПРИВАТБАНК» вказав, що клієнт зобов»язаний здійснювати заходи для попередження в втрати, а також доступу до інформації, яка знаходиться на пластиковій карті, третім особам.

Позивач посилається на те, що для здійснення платежів в системі «Приват-24» не потрібна наявність карти на руках, пін-код та інша інформація, яка може міститись на карті або може бути пов»язана з нею. Для реєстрації в системі «Приват-24» банком генерується комбінація з логіну та паролю, який в подальшому вводиться клієнтом у відповідні поля при реєстрації в системі «Приват-24». Вона не передавала жодної інформації, яка стосується її рахунків, карт та аккаунту в системі «Приват-24» третім особам, тому про здійснення платежів з її аккаунту з 20.10.2007 по 22.10.2007 року не знала. Тому? на підставі негативної відповіді «ПРИВАТБАНК» вона була змушена звернутись до правоохоронних органів із заявою від 25.04.2008 року, в наслідок чого було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. В постанові про порушення кримінальної справи викладено обставини, за якими в період з 11.10.2007 по 22.10.2007 року громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки несанкціоновано втрутився у роботу автоматизованої системи «Приват-24» «ПриватБанку», що працює в мережі Інтернет. У вказаний період часу ОСОБА_2 сформував 7 хибних платіжних доручень на загальну суму 7091 грн. і 279 доларів США, на підставі яких незаконно з кредитних карт № 5457 0829 0844 0469, № 6762 4667 2320 2477, № 4149 6053 6461 9395 перевів вказані грошові кошти на платіжну картку № 4390 7764 5021 9949, яку емітовано комерційним банком «Альфа-Банк» та на рахунки в електронній платіжній системі «UkrMoney», які належать ЗАТ «Купуй» № 6762 4626 3003 6272, № 6762 4626 3007 6211, зареєстрованих на адресу електронної пошти на ім »я ОСОБА_2 Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 в період з 11 жовтня 2007 по 22 жовтня 2007 року заволодів шляхом обману грошовими коштами в сумі 7091 грн. та 279 доларів США, що за курсом НБУ на момент здійснення злочину становило 8514 грн.

Позивач зазначає, що оскільки «ПРИВАТБАНК» надає послуги в мережі Інтернет по здійсненню платежів через свою систему «Приват-24», то відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров»ю, або майну споживача, що виникла в зв»язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості згідно із законодавством. Вона не передавала жодної інформації, що стосується її рахунків, карток та аканту як взагалі так і в системі «Приват-24», ані громадянину ОСОБА_2, іншім іншим особам. «ПРИВАТБАНК» не захистив належним чином інформацію щодо її аккаунту в системі «Приват-24», чим порушив положення ст.ст.38, 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та завдав їй як матеріальної так і моральної шкоди. На даний час за її кредитним договором б/н від 20.06.2006 року числиться заборгованість. Яка утворилася через незаконне заволодіння коштів громадянином ОСОБА_2 За таких обставин вона не може погодитися зі сплатою всієї суми викрадених коштів та нарахованих на неї відсотків, адже крадіжка сталася не з її вини, а з вини банку, що підтверджується зазначеними обставинами та висновками, що викладені в постанові про порушення кримінальної справи від 25.04.2006 року. Також, необхідно зазначити, що кредитні кошти були надані у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В умовах та правилах надання банківських послуг «ПРИВАТБАНК» зазначено, що кредитний ліміт це сума, в межах якої банк зобов»язується проводити операції з картковим рахунком клієнта у випадку відсутності коштів на ньому. Тобто фактично до того моменту як клієнт скористається такими кредитними коштами, вони належать банку і банк може в будь-який час в односторонньому порядку знизити кредитний ліміт, тобто забрати кошти з рахунку, що не може бути здійснено за умов надання інших видів кредитів. Таким чином, викрадені ОСОБА_2 грошові кошти за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року у загальній сумі 5691,60 грн. належать «ПРИВАТБАНК», а в такому випадку вона повинна сплатити банку лише заборгованість за тілом кредиту, яка була наявна до моменту крадіжки на 19.10.2007 року, та нараховані на цю суму відсотки. Решту суму заборгованості «ПРИВАТБАНК» повинен стягнути із ОСОБА_2 в порядку подання цивільного позову у кримінальній справі.

У позові позивач зазначає, що порушенням Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банком завдано їй моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн., адже вона не могла передбачити, що з її рахунку будуть викрадені грошові кошти, «ПРИВАТБАНК» допустив втручання у свою платіжну систему, що призвело до крадіжки коштів зловмисником.

Позивач просить зобов»язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняти грошові кошти у сумі заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року до моменту вчинення злочину 19.10.2007 року з перерахованими відсотками на суму заборгованості; зобов»язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розірвати договір б/н від 20.06.2006 року після сплати перерахованої заборгованості на підставі належного виконання зобов»язань; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 7000,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. Просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся.

Вислухавши осіб, які з»явилися в судове засідання, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову від договору встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, - змінений за рішенням суду за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути пімля їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Відповідно до ч.3 цієї статті у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору, виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв»язку з виконанням цього договору.

Згідно до ч.2, 4ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов»язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Положеннями ст.ст.3,4 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які захищаються судом у способи, визначені законами України. Загальний перелік таких способів захисту визначено в ст. 16 ЦК України, а конкретні - спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Згідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.06.2006 року між позивачкою, яка мала прізвище ОСОБА_3, та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір без номеру, згідно з яким їй було надано платіжну картку № 440469 з встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 в зв»язку з одруженням 06.03.2009 року з ОСОБА_4 змінила прізвище на «Олійник».

Встановлено, що вказаний Договір складається з заяви, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів, із змістом яких позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис на заяві. Зазначений договір був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Підписавши необхідні для отримання платіжної картки документи, позивачка погодилася з умовами даного договору та користувалася даною карткою згідно його умов.

Згідно до п.6.10. договору клієнт зобов»язаний приймати заходи до запобігання втрати (викрадення) карт, ПІНа (персонального індифікаційного номеру) чи інформації, нанесеної на карту чи магнітну полосу, чи їх незаконного використання. Відповідно до п.6.13 договору клієнт зобов»язаний письмово доручити банку постановку карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи.

Відповідно до п.8.3. договору у випадку коли держатель дає згоду на проведення операцій з картами чи нанесеними на них даними поза обсягу його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальність за операції, що супроводжуються правильним вводом ПІНа.

Згідно до п.8.4. договору держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви держателя про блокування коштів на картрахунку та за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Відповідно до встановлених умов, дана картка може використовуватися в мережах інтернет, в тому числі системі Приват-24, при цьому клієнт не повинен розповсюджувати відомості про логін, пароль клієнта третім особам.

22.10.2007 року при перевірці балансу по вказаній кредитній картці позивач виявила, що на її рахунку відсутні грошові кошти.

Цього ж дня позивачка звернулася до працівника банку за допомогою мережі Інтернет через платіжну систему «ПРИВАТБАНК» «Приват-24» з проханням надати їй відповідь про причину відсутності грошових коштів на її рахунку за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року.

17.01.2008 року позивач отримала від ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідь, у якій зазначалося, що при проведенні фактів несанкціонованого використання кредитної картки № 440469, викладених в зв»язку з її зверненням до банку, було встановлено, що з коректним вводом логіну, паролю входа та пароля трансфера клієнта в Приват-24 були створені слідуючи платежі: 20.10.07 в 02:13 перевід 4500,00 грн. на карту 219949 Альфа-банка (з урахуванням комісії 4 590 грн.), 21.10.07 18:54 перевід 1000 грн. на карту 219949 Альфа-банка (з урахуванням комісії 1020 грн.), 21.10.07 18:54 спроба переводу 2000 грн. на карту 219949 Альфа-банку, 22.10.07 08:32 перевід 80 грн. на карту 219949 Альфа-банка (з урахуванням комісії 81,60 грн.), а всього на загальну суму 5691,60 грн. Також зазначено, що всі транзакції в Приват-24 з коректним вводом логіна, пароха входа, пароля трансферу клієнта здійснювались з ІР-адреси 89.178.137.158, яка зареєстрована за ІНФОРМАЦІЯ_1, Москва, Росія, вхід для роботи в ПК Приват-24 позивач здійснює зі свого робочого місця, яке знаходиться за адресою: Україна, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.82. Крім того, у листі зазначено, що здійснення покупки товару в мережі Інтернет можливе лише при наявності інформації про номер карти, терміну її дії, а також типу карти, для чого необхідно мати карту на руках або доступ до карти для отримання необхідної інформації. Враховуючи викладене, вказана інформація з її пластикової картки стала доступна третім особам. Банком зазначено, що клієнт зобов»язаний здійснювати заходи для попередження в втрати, а також доступу до інформації, яка знаходиться на пластиковій карті, третім особам, та клієнт несе відповідальність за операції, що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви про блокування коштів на картці і за всі операції, що не супроводжуються авторизацією до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжною системою, тому банк за транзакцію, здійснену по пластиковій карті № 440469 до моменту постановки на неї статусу «не обслуговувати» відповідальності не несе, і для повернення грошових коштів клієнтом банку, правові підстави відсутні.

За письмовою заявою позивачки за фактом несанкціонованого використання в Приват24 її карти №440469 ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було проведено службове розслідування, в ході якого було встановлено, що всі операції були здійснені з коректним вводом логіна, паролю входа, пароля трансферу, тому відшкодуванні заподіяної позивачці шкоди в розмірі 5691 грн. 60 коп. та 526 грн.було відмовлено.

Постановою прокурора Жовтневого району м.Дніпропетровська від 25.04.2008 року за зверненням позивачки була порушена кримінальна справа за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Відповідно до наданого листа, провадження у даній кримінальній справі призупинено в порядку п.3 ст.206 КПК України для встановлення осіб, які скоїли злочин.

Як зазначено у вказаній постанові, в період з 11.10.2007 по 22.10.2007 року громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки несанкціоновано втрутився у роботу автоматизованої системи «Приват-24» ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що працює в мережі Інтернет. У вказаний період часу ОСОБА_2 сформував 7 хибних платіжних доручень на загальну суму 7091 грн. і 279 доларів США, на підставі яких незаконно з кредитних карт № 5457 0829 0844 0469, № 6762 4667 2320 2477, № 4149 6053 6461 9395 перевів вказані грошові кошти на платіжну картку № 4390 7764 5021 9949, яку емітовано комерційним банком «Альфа-Банк» та на рахунки в електронній платіжній системі «UkrMoney», які належать ЗАТ «Купуй» № 6762 4626 3003 6272, № 6762 4626 3007 6211, зареєстрованих на адресу електронної пошти на ім »я ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_2 в період з 11 жовтня 2007 по 22 жовтня 2007 року заволодів шляхом обману грошовими коштами, що належать позивачці в сумі 7091 грн. та 279 доларів США, що за курсом НБУ на момент здійснення злочину становило 8514 грн.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що списання з її кредитної картки грошових коштів у зазначений період відбулося з вини відповідача, враховуючи те, що було встановлено, що оспорювані операції по списанню грошових коштів були проведені з коректним вводом логіну, паролю входа та пароля трансфера клієнта ОСОБА_1 в платіжну систему «Приват-24», і в спростування цього позивачем будь-яких доказів не надано. Крім того, спосіб захисту прав, зазначений позивачем як зобов»язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняти грошові кошти у сумі заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року до моменту вчинення злочину 19.10.2007 року з перерахованими відсотками на суму заборгованості, ст. 16 ЦК України не передбачено.

Також, як зазначено вище, вичерпний перелік умов, за наявності яких суд може прийняти рішення про розірвання договору, міститься в ст.2 ст.652 ЦК України. Разом з цим, підстави, на які посилається позивач в позові та в судовому засіданні, не передбачені положеннями ч.2 ст.652 ЦК України в якості істотних змін обставин, наявність яких необхідна для розірвання договору. З вимогами про визнання незаконними дій працівників відповідача щодо списання грошових коштів з її карткового рахунку №440469 позивач до суду не зверталася.

В судовому представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просила застосувати до позовних вимог позивача позовну давність.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено в судовому засіданні та про що зазначила позивач в позовній заяві, та що пояснила в судовому засіданні, про факт списання з її карткового рахунку грошових коштів в сумі 5691 грн. 60 коп. та порушення цим її прав їй стало відомо 22.10.2007 року. Із даним позовом вона звернулася до суду 21.12.2010 року, доказів поважності пропуску звернення до суду не надала, клопотання про поновлення такого строку суду не надавала.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про зобов»язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняти грошові кошти у сумі заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2006 року до моменту вчинення злочину 19.10.2007 року з перерахованими відсотками на суму заборгованості; про зобов»язання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розірвати договір б/н від 20.06.2006 року після сплати перерахованої заборгованості на підставі належного виконання зобов»язань, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що суд не знайшов підстав для задоволення вказаних позовних вимог, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про зобов»язання виконати певні дії, стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева