Справа № 653/55/НОМЕР_2- ц
РІШЕННЯ

іменем України

"14" серпня 2013 р. м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді
Крапівіна О.П.

при секретарі
Голузій О.І. за участю
позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідачей ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську справу за
позовом ОСОБА_1 до споживчого
товариства «Нова кооперація», ОСОБА_6 ,
споживчого товариства «Рибкоп» про
витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що
відповідачі незаконно заволоділи
майном , яке належить їй на праві
власності як нерухоме майно, а саме у
відповідача ОСОБА_6 витребувати
частину торгівельного ларька НОМЕР_1
(за нумерацією ринку секції НОМЕР_2.
Витребувати від споживчого
товариствам «Генічеське споживче
товариство «Нова кооперація» на її
користь частину торгівельного ларька
НОМЕР_1 за нумерацією ринку секція 12).

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали ,
наполягають на задоволенні позову,
пояснили, що 10.12.2003 року ОСОБА_1- та ЗАО
«Украгротехкомплект уклали договір
купівлі-продажу згідно якого,
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю товар - металевий
павільйон із трьох секцій по 5 м.кв.
кожна, загальною площею 15 м.кв. Умови
договору сторонами були виконані. На
час укладення вказаного договору
купівлі-продажу обов'язкове
нотаріальне посвідчення даного
договору Законом не вимагалось.

Рішенням виконавчого комітету
Генічеської міської ради № 129 від 21.04.2011
року позивачці надано дозвіл на
розміщення торговельного павільйону
НОМЕР_1 з реалізації промислових
товарів на території Генічеського
ринку за адресою: АДРЕСА_1 на термін дії
договору оренди землі. Оскільки
Виконавчий комітет Генічеської
міської ради не визнавав право
власності позивачки на торговельний
павільйон НОМЕР_1, розташований по
АДРЕСА_1, позивачка відповідно до ст. 392
ЦК України, звернулась до суду про
визнання права власності на це майно.

Рішенням Генічеського районного суду
від 08.02.2012 року за позивачем визнано
право власності на цей об'єкт та
зареєстровано в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно від
19.03.2012 року. Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 08.07.2013 року
рішення Генічеського районного суду
від 08.02.2012 року скасовано.

07.03.2012 року позивач уклала з
Генічеською міською радою договір
особистого строкового сервітуту на
право користування земельною ділянкою
комунальної власності за вказаною
адресою пл. 15 кв.м. Вказані факти
підтверджуються договором купівлі
продажу від 10.12.2003 року, рішенням
виконавчого комітету Генічеської
міської ради №129 від 21.04.2011 року та
дозволом № 73 від 21.04.2011 року на
розміщення будівельних споруд в
АДРЕСА_1 а також рішенням Генічеського
районного суду від 08.02.2012 року, витягом
про державну реєстрацію прав від 19.03.2012
року, витягом з рішення Виконавчого
комітету № 278 від 18.08.2011 року та
договором особистого строкового
сервітуту № 445 від 07.03.2012 року.

На початку 2012 року керівництво
Споживчого товариства « Генічеське
споживче товариство «Нова кооперація»
стало створювати перешкоди у
користуванні належним позивачу
торгівельним ларьком НОМЕР_1 в якому
позивач здійснював підприємницьку
діяльність.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 15.05.2012 року
підтверджено правомірність володіння
позивачкою вказаним майном, та
зобов'язано відповідача -1 не чинити
позивачу перешкоди у здійсненні
підприємницької діяльності в
торговельному ларьку НОМЕР_1. Вказане
рішення набрало чинності.

В жовтні 2012 році позивачці стало
відомо, що Споживче товариство
«Рибкоп», в період коли позивач
повноцінно здійснював права власника
щодо цього майна, 05.08.2011 року уклало з
Відповідачем -2, як фізичною особою,
договір купівлі -продажу, згідно якого
Відповідач -2 купив у Споживчого
товариства «Рибкоп» торговельні
ларьки НОМЕР_2.

В п.1.1. цього договору, який було
посвідчено нотаріально, вказано, що
продавець продав (передав у власність
Покупця), а покупець купив (прийняв у
власність)рухоме майно, яке було на
балансі Споживчого товариства
«Рибкоп».

Вказана в договорі інформація не
відповідає дійсності і внесена до
договору з метою незаконно позбавити
її власності, що є грубим порушенням ст.
41 Конституції України.

По-друге, кіоски, що розташовані на
місцях НОМЕР_2 ряду території ринку не є
самостійними об'єктами і право на них
відповідач -3 не міг набути, оскільки це
майно, як неподільна річ, перебувало у
власності позивача з 2003 року.

Укладений 05.08.2011 року між відповідачем
-3 і відповідачем -2 договір купівлі -
продажу торговельного об'єкта НОМЕР_1,
який складається з трьох секцій і за
нумерацією ринку значиться під
номерами НОМЕР_2 був спрямований на
незаконне заволодіння її майном, що є
грубим порушенням положення
Конституції щодо непорушності права
власності.

Відповідно до ст. 228 ЦК України,
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК
України, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

В жовтні 2012 року позивачці також стало
відомо, що 12.12.2011 року відповідач -2
(продавець) та відповідач -1 (покупець) в
простій письмовій формі уклали договір
купівлі -продажу частини належного
позивачці майна, а саме однієї із
секцій під № 12 торговельного об'єкта
НОМЕР_1, згідно якого це майно було
продано СТ ГСТ «Нова кооперація» за 5615
грн.

Так як секція № 12 є складовою частиною
речі, а саме торгівельного об'єкту
НОМЕР_1 і згідно наявних у позивачки
документів не може бути відокремлена
від речі без її пошкодження або
істотного знецінення (ст. 187 ЦК), а увесь
об'єкт відноситься до нерухомих речей.
Тобто, частина неподільної речі, не
могла бути предметом договору купівлі -
продажу, оскільки не є самостійним
об'єктом щодо якого можуть виникати
цивільні права та обов'язки (ст. 179 ЦК). З
наведеного слідує, що відповідачі
укладаючи вказаний договір, умисно та
протиправно обмежили позивача в його
праві власності на вказане майно.

У відповідності з ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності або обмежений у його
здійсненні.

У разі порушення цього права власник
має право на підставі ст. 387 Цивільного
кодексу України витребувати своє майно
від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Представники відповідачей за
дорученням ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов заперечив, пояснив , що
такі торгівельні кіоски споживчим
товариством «Рибкооп» за власні кошти
побудовані в кількості 27 торгівельних
кіосків у 2008 році , будівництво велось
за власні кошти на підставі договору з
підрядною організацією. ОСОБА_1
орендувала такий кіоск , пізніше в БТІ
оформила технічну документацію на
такий кіоск на підставі підробленого
договору купівлі-продажу 2003 року та на
підставі таких недостовірних
документів було оформлено право
власності на нерухоме майно(спірний
кіоск) , що в подальшому було скасовано
апеляційним судом Херсонської області.
По факту підроблення такого документа
порушено кримінальну справу, яка
розглядається судом.

В суді встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини:

10.12.2003 року ОСОБА_1 та ЗАО
«Украгротехкомплект» уклали договір
купівлі-продажу згідно якого,
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю товар - металевий
павільйон із трьох секцій по 5 м.кв.
кожна, загальною площею 15 м.кв. Умови
договору сторонами були виконані. На
даний час підстав вважати такий
договір недійсним , таким, що не
відповідає закону на день розгляду
справи відсутні.

Позивачем та її представником не
надано документів або інших належних
доказів, що саме таке майно було
розміщено, встановлено за адресою
АДРЕСА_1 ряд НОМЕР_2 з моменту 2003 року та
знаходилось там же на час спору в суді.

Предметом спору у даній справі є право
володіння зазначеним майном ( так як
ніким зі сторін в такій справі не
оспорюється право власності позивача
на таке майно, набуте за договором
10.12.2003 року ОСОБА_1 - металевого
павільйону із трьох секцій по 5 м.кв.
кожна, загальною площею 15 м.кв.) , яке
позивач як власник цього майна,
посилаючись на порушення такого
права відповідачем, просить поновити
шляхом витребування вказаного майна із
володіння відповідачей.

На момент пред»явлення позову таке
майно мало статус нерухомого майна, але
рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 08.07.2013 року
рішення Генічеського районного суду
від 08.02.2012 року (яким визнано за
позивачем право власності на нерухоме
майно - торгівельний ларьок НОМЕР_1)
скасовано.

Пояснення представника позивача , що
споживче товариство «Рибкоп» 05.08.2011
року уклало з Відповідачем -2, як
фізичною особою, договір купівлі
-продажу, згідно якого Відповідач -2
купив у Споживчого товариства «Рибкоп»
торговельні ларьки НОМЕР_2 не є
належним доказом , що саме це майно, яке
належить ОСОБА_1 було продано так як
відповідно до зазначеного вище
договору, який посвідчений нотаріусом
від 05.08.2011 року споживче товариство
«Робкооп» продало ОСОБА_6 рухоме майно -
кіоскі металеві інвентарний НОМЕР_3,
НОМЕР_4,НОМЕР_5 ряд НОМЕР_2. В даному
випадку неможливо дослідити , що це є
одним й тим самим майном- так як різні
номери предмету продажу в договорах,
ідентифікувати таке майно між собою
неможливо.

Крім того свідок , допитана суді ОСОБА_8
пояснила , що здійснювала торгову
діяльність з 1997 року на Генічеському
колгоспному ринку , в неї 14 торгівельне
місце ряд НОМЕР_2 , було Рибкопом надано
місце для торгівлі, вони обладнали таке
місце металом, пізніше в 2008 році Рибкоп
зробив капітальний ремонт таких місць,
та вона уклала договір оренди з
Рибкоопом. Будь-яких договорів на
оренду такого кіоску з ОСОБА_1 ніколи не
укладала. Вона торгувала поруч, можливо
в неї був кіоск, але не знає де такий
знаходився.

Свідок ОСОБА_9 в суді надав анологічні
покази та додав, що торгує на ринку з 2003
року , торгівельне місце НОМЕР_2, поруч
торгували ОСОБА_8, ОСОБА_1 , павільон був
з 3 секцій, з 2008 році він укладав договір
оренди з Рибкопом. З ОСОБА_1 ніяких
договірних відносин в нього не було.

На запитання суду , чому в частині
кіоску (який з її слів належить
позивачу) знаходились інші особи без її
відома - ОСОБА_1 пояснила, що не знає
чому так сталось, що підтверджує, що
майно, яке вона бажає витребувати з
чужого незаконного володіння
відповідачем, не знаходилось в
торгівельному ряду № НОМЕР_2 ринку.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 387 ЦК України
віндикаційний позов може бути
пред'явлений тільки на захист права
власності на річ, яка визначена
індивідуальними ознаками, а
позивачем не доведений факт , що саме
металевий павильон із трьох секцій по 5
кв. м. , загальною площею 15 кв.м.
перебуває у відповідачей.

Інші документи, якими позивач
обґрунтовує свій позов , а саме рішення
виконавчого комітету Генічеської
міської ради № 129 від 21.04.2011 року
позивачці надано дозвіл на розміщення
торговельного павільйону, договір
особистого строкового сервітуту на
право користування земельною ділянкою
комунальної власності за вказаною
адресою пл. 15 кв.м. також не
підтверджують факт знаходження
спірного кіоску у відповідачей.

Відповідно до ст.. 184 ЦК України - Річ є
визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її
з-поміж інших однорідних речей,
індивідуалізуючи її. Речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними.

В даному випадку майно , яке бажає
витребувати з чужого незаконного
володіння є рухомим майном з
індивідуальними ознаками, позивачем не
доведений факт знаходження спірного
майна саме у відповідачей , що мало б
бути підтверджено належними доказами.

Статтями 317, 321 Цивільного кодексу
України встановлено, що власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. В даному
випадку позивачем також не надано
доказів про право користування ,
володіння саме майном - торгівельним
кіоском з 3 секцій в ряду НОМЕР_2 на
Генічеському колгоспному ринку з 2003
року та на день розгляду справи .

За таких умов позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213, 218,
223, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до споживчого товариства
«Нова кооперація», ОСОБА_6 , споживчого
товариства «Рибкоп» про витребування
майна,- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду до Генічеського районного
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Генічеського

районного суду
О.П.
Крапівіна