Справа №
РІШЕННЯ

іменем України

28 листопада 2013
року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді – Тішко Д.А.,
при секретарі – Тихонюк В.В., за участю:
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, визнання права власності на
квартиру, -

встановив:

В грудні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, який під час розгляду справи
уточнила та в остаточній редакції
позову просила визнати недійсним в
частині покупця договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 22.06.2005 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, а також визнати вищезазначену
квартиру її особистою приватною
власністю. (а.с.2-4, 177-178 т.1; 69-72 т.2)

В обґрунтування своїх вимог вказує на
те, що 22.06.2005 р. за власні кошти придбала
вказану квартиру. При цьому договір
купівлі-продажу був укладений не нею, а
ОСОБА_3, з яким вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах. Під час
укладення договору саме позивач
здійснила розрахунок з продавцями за
рахунок коштів отриманих від продажу
належної їй квартири АДРЕСА_2. Після
придбання квартири вона
зареєструвалася в ній та почала в ній
роботи ремонт. У зв’язку з тим, що
дійсним покупцем спірної квартири була
сама позивач, то просила визнати
договір купівлі-продажу частково
недійсним та визнати право власності
на неї.

Позивач та її представник у судовому
засіданні вимоги позову підтримали та
просили їх задовольнити. Додатково
пояснили суду, що фактично покупцем
квартири АДРЕСА_1 є позивач, яка
повністю виконала усі обов’язки
покупця за договором, прийняла
придбане майно за обумовлену з
продавцями ціну. У зв’язку з тим, що
ОСОБА_1 не оформила купівлю квартири на
своє ім’я, покупцем в договорі був
зазначений відповідач ОСОБА_3 з яким в
той період позивач проживала однією
сім’єю без реєстрації шлюбу. При цьому
вважали, що спірна квартира є її
особистою приватною власністю
позивача, так як була придбана за кошти
отримані нею від продажу квартири
АДРЕСА_3.

Відповідач заперечував проти
задоволення позову та пояснив суду, що
зазначена квартира була придбана ним
за свої власні кошти, які були отримані
від продажу власного житлового будинку
по вул. А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві. При
цьому під час укладення спірного
договору жодна норма закону не була
порушена. Після придбання квартири він
постійно мешкав в ній, допоки позивач
примусово його не вигнала з неї.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 до судового
засідання не з’явилися, про дату та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином, заперечень проти
позову не надали.

Суд вислухавши пояснення сторін та їх
представників по справі, допитавши в
якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши
письмові матеріали справи з
врахуванням положень ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 21.11.2012 р. доходить до
наступного.

22.06.2005 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (продавці) та
ОСОБА_3 (покупцем) укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
було посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, реєстровий №3568. (а.с.12
т.1)

На момент укладення договору ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних
відносинах без офіційної реєстрації
шлюбу. В подальшому 25.08.2006 р. вони
зареєстрували шлюб, який розірвали
22.04.2008 р., що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу, актовий запис №438
та свідоцтвом про розірвання шлюбу,
актовий запис №206. (а.с.14,16 т.1) Зазначене
також підтверджується змістом вироку
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18.11.2008 р. по справі
№1-9-467/2008. (а.с.5-6 т.1)

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що разом з
позивачем з 1998 року працювала у фірмі
«Імперіал», що здійснювала продаж
італійського посуду. При цьому, ОСОБА_1
була керівником групи цієї фірми в
південному регіоні України. Від цього
бізнесу позивач отримувала досить
великі доходи. З 2003 року перебувала у
шлюбних відносинах з ОСОБА_3 Їй відомо,
що в 2005 р. за власні кошти придбала
квартиру АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що під час
здійснення підприємницької діяльності
ОСОБА_1 у фірмі «Імперіал» виникла
необхідність придбання власного
приміщення. Позивач мала власну
трикімнатну квартиру, автомобіль та
ларьок, які вона продала, а за кошти
отримані від продажу придбала спірну
квартиру. Зазначену квартиру вона
планувала використовувати в якості
офісу для здійснення роботи філії
фірми «Імперіал».

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що з
позивачем з 1999 року працювала у фірмі
«Імперіал». В 2005 р. ОСОБА_1 продала свою
квартиру на гроші від якої придбала
квартиру АДРЕСА_1. Ця квартира
необхідна була для розміщення офісу
представництва фірми. Повідомила, що
відповідач визнавав зазначену
квартиру особистою приватною
власністю позивача.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він в
якості прораба разом з ОСОБА_1
здійснював огляд перед купівлею
квартири АДРЕСА_1 з метою її
майбутнього ремонту та реконструкції
підвалу, що приналежав до цієї
квартири. Також, він мав можливість
оглянути будинок, що належав
відповідачу та знаходився по вул.
А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві з метою
визначення його технічного стану.
Свідком було встановлено, що цей
будинок був повністю розвалений, мав
площу близько 25 кв.м. та знаходився біля
звалища. Повідомив, що на момент
придбання спірної квартири, будинок
відповідача не було продано. Крім того,
йому відомо, що позивач за власний кошт
в подальшому зробила ремонт в спірній
квартирі та постійно мешкає в ній разом
з сином.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_3
та ОСОБА_1 познайомилися в 2003 р. та
почали проживати разом. При цьому
відповідач працював начальником
охорони скляному заводі, на території
якого проживав та мав невисокі доходи.
В 2005 р. ОСОБА_1 продала свою квартиру,
яка знаходилась на Бугському бульварі
в м. Миколаєві на гроші від якої
придбала квартиру АДРЕСА_1. Квартира
формально була оформлена на ОСОБА_3,
який в присутності свідка постійно
обіцяв її переоформити на позивача, про
що склав відповідну розписку. Колишня
власниця спірної квартири повідомила
свідку, що саме від позивача були
отримані гроші за її продаж.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що з 2003 р.
ОСОБА_1 почали проживати разом з ОСОБА_3
Вона знайшла для позивача квартиру з
підвалом №8 по вул. Пушкінській, 39 в м.
Миколаєві, яка була оформлена на
ОСОБА_3, так як позивач дуже поспішала
та не мала в паспорті штампу про
розірвання шлюбу, відповідач обіцяв
позивачу, що здійснить дарування на її
ім’я, проте так і не виконав своєї
обіцянки. Підтвердила, що частину
грошей на її придбання в розмірі 10 000
дол. США позичала позивачу.

З письмових доказів, досліджених судом
вбачається наступне.

Відповідно до договорів завдатку від
16.02.2005 р. та 25.05.2005 р., які було укладено
між ОСОБА_1 та ОСОБА_14, позивач передала
частину грошей за придбання квартири
АДРЕСА_1. Загальна вартість квартири
визначена в розмірі 17 000 дол. США. Крім
того, з цих договорів вбачається, що
ОСОБА_1 для повного розрахунку за
квартири повинна була продати свою
квартиру. (а.с.41,43 т.2)

02.06.2005 р. між ОСОБА_1 (продавець) та
ОСОБА_15 (покупець) укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, який
було посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_16, реєстровий №429. (а.с.13 т.1)
Відповідно до розписки від 02.06.2005 р.
ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_15 за цю
квартиру грошові кошти в розмірі 18 800
дол. США.

Відповідно до письмової розписки від
22.06.2005 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від
ОСОБА_1 в розмірі 17 000 дол. США за продану
ними квартиру АДРЕСА_1. (а.с.200 т.1)

14.06.2007 р. ОСОБА_3 склав розписку якій
зазначив, що відмовляється від спірної
квартири, яка оформлена на його ім’я
внаслідок технічної необхідності на
користь ОСОБА_1 та зобов’язується не
претендувати на неї. (а.с.11 т.1)

Крім того, фактичне придбання спірної
квартири з боку саме ОСОБА_1 також
підтверджується тим, що саме позивач
після її купівлі була замовником та за
власний кошт здійснила її капітальний
ремонт разом з реконструкцією підвалу
з посиленням несучих конструкцій.
Зазначене підтверджується кошторисною
документацією, розробленою КП
«Госпрозрахункове проектно-виробниче
архітектурно-планувальне бюро»,
договором підряду №59 від 07.07.2005 р.,
договором купівлі-продажу від 25.12.2009 р.,
актами виконаних робіт, товарними
чеками, рахунками-фактурами,
накладними. (а.с.71-81, 132-158 т.1) Після
здійснення реконструкції та
переобладнання спірної квартири
ОСОБА_1 отримала розпорядження
Адміністрації Миколаївської міської
ради №127-р від 11.04.2012 р. «Про готовність
до експлуатації квартири АДРЕСА_4, гр.
ОСОБА_1С.» (а.с.151 т.2)

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 зазначеної статті
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу, одна
сторона (продавець) передає або
зобов’язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає зобов’язання
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Обов’язки, що
виникають у покупця, а саме прийняти
товар та оплатити його вартість
встановлені ст.ст. 689, 692 ЦК України. При
цьому з вищенаведених засобів
доказування судом встановлено, що
домовленість у попередніх власників
спірної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо
продажу квартири виникла саме з
позивачем ОСОБА_1

Таким чином, у зв’язку з тим, що за
квартиру повністю розрахувалася
ОСОБА_1 та прийняла її у своє фактичне
володіння, то договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 22.06.2005 р.
між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є
недійсним в частині визначення
покупця.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Щодо заперечень відповідача з
врахуванням положень ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 21.11.2012 р. відносно придбання
спірної квартири за кошти отримані від
продажу ним власного житлового будинку
по вул. А.Дівіної, 2-а в м. Миколаєві, то
такі доводи спростовуються письмовими
матеріалами справи. Так відповідно до
змісту рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 30.05.2005 р. між
ОСОБА_17 та ОСОБА_3 28.02.2005 р.було укладено
в простій письмовій формі договір
купівлі-продажу домоволодіння по вул.
А.Дівіної, 2а в м. Миколаєві. (а.с.45 т.1)
Проте, договір задатку відповідно до
якого було передана частина грошей в
рахунок майбутнього оформлення
договору купівлі-продажу будинку між
цими сторонами було укладено 24.06.2005 р.
(а.с. 46 т.1) А відповідно до акту передачі
документів від 24.06.2005 р., розрахунок та
правочин повинні були бути здійснені
сторонами до 10.07.2005 р. (а.с.47 т.1) Таким
чином, задаток та розрахунок внаслідок
продажу ОСОБА_3 зазначеного будинку
було здійснено з ним після укладення
спірного договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, тобто після 22.06.2005 р.
Іншого стороною відповідача не
доведено.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на вищевказане, суд доходить
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу від 22.06.2005 р.,
укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, реєстровий №3568 в
частині зазначення покупця –
недійсним та визнання за позивачем
права власності на квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК
України, з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягнути
судові витрати в розмірі по 233 грн. 33
коп. з кожного. (а.с.1 т.1)

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання права
власності на квартиру – задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу від
22.06.2005 р., укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5
та посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, реєстровий №3568 в
частині зазначення покупця - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі по 233 грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко