Номер провадження № 22-ц/785/1287/13
Головуючий у першій інстанції Галій
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: Головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (правонаступника
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України в Одеській області) до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 грудня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

27 січня 2010 року Регіональне управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів ДПА України в
Одеській області, правонаступником
якого є Головне управління Міндоходів
в Одеській області, звернулося до суду
з вищевказаним позовом до ОСОБА_1. На
підставі ст.ст.134,136 КЗпП України
позивач просив про стягнення з
відповідача відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 86437,95 грн.,
що виникла внаслідок недбалого
ставлення відповідача, як
матеріально-відповідальної особи, до
своїх обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
та його представники посилались на те,
що 25 і 26 листопада 2008р. у відповідача
було проведено інвентаризацію марок
акцизного збору попереднього та нового
зразка, за результатами якої була
встановлена нестача та в наступному
було складено відповідний акт «Про
результати службового розслідування»
№7/03 від 26.02.2009року, який нестачу
підтвердив.

Відповідач та її представник проти
задоволення позову заперечували,
посилаючись на факт проведення
інвентаризації без участі відповідача,
на неправильність проведення
інвентаризації, на неправильність її
результатів, та на те, що марки
попереднього зразка будь-якої
матеріальної цінності не мають.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 грудня 2010 року позов
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України в Одеській області до
ОСОБА_1 про стягнення матеріальної
шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів ДПА України в Одеській області
кошти в розмірі 86437,95 грн. в рахування
матеріальної шкоди. Стягнуто судові
витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду від 14 грудня 2010 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, на
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, та на невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову, з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд 1-ої інстанції виходив з
того, що відповідач як
матеріально-відповідальна особа несе
повну матеріальну відповідальність за
ввірені їй марки акцизного збору,
продаж яких вона здійснювала, що
відповідач допустила нестачу, ввірених
їй марок акцизного збору, а тому
повинна нести матеріальну
відповідальність перед позивачем у
п'ятикратному розмірі.

Однак висновки суду зроблені з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що згідно з п. 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду.

За вимогами ст.ст. 213 ч.1,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним

і обґрунтованим; законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для справи, та
докази на їх підтвердження; 3)які
правовідносини випливають із
встановлених обставин; 4)яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, 5)чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити
тощо.

Вищенаведеним вимогам процесуального
закону рішення суду 1-ої інстанції не
відповідає.

Між сторонами виникли
правовідносини щодо відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
підприємству її працівником.

За правилами, передбаченими ст. ст. 130,
134, 135-1, 135-3 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.
Працівники несуть відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини у випадках, коли з працівником
укладено договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або
інших цілей. Письмові договори про
повну матеріальну відповідальність
укладаються з працівниками, які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо пов'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском) цінностей. Розмір
заподіяної шкоди визначається за
фактичними втратами, на підставі даних
бухгалтерського обліку, виходячи з
балансової вартості (собівартості)
матеріальних цінностей за
вирахуванням зносу, згідно з
установленими нормами. Законодавством
може бути встановлено окремий порядок
визначення розміру шкоди, що підлягає
покриттю, в тому числі у кратному
обчисленні, заподіяної нестачею
окремих видів майна та інших цінностей.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працювала в Регіональному
управлінні Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів ДПА України в Одеській області
на посаді завідуючої сектором контролю
за зберіганням та використання марок
акцизного збору з 14.08.2008..(а.с.14) Згідно
посадової Інструкції в її обов'язки
входили, у тому числі видача марок
акцизного збору та ведення їх обліку (п.
п. 3.3, 3.8 Посадової інструкції). 26.08.08 р.
з ОСОБА_1 було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність (а.
с. 12-13).

За наказами Регіонального
управління № 696 від 11.11.08 р., та № 736 від
24.11.08 р. у матеріально-відповідальної
особи ОСОБА_1 (проте за записами в актах
без її участі у комісії) було проведено
інвентаризацію марок акцизного збору
та складено відповідні акти та
протоколи комісії з інвентаризації. За
результатами інвентаризації марок
акцизного збору попереднього зразка,
згідно з актами та протоколами комісії
від 25.11.2008р., за станом на 12.11.2008р., у
відповідача було встановлено нестачу
марок акцизного збору у кількості 302368
шт. на суму 10347,65 грн.(а.с.44-47, 48-51,34-36) За
наказом Регіонального управління № 55
від 20.02.2009р. (а.с.19-21) була проведена
повторна інвентаризація залишків
марок акцизного збору попереднього
зразка, яка підтвердила вищевказаний
результат інвентаризації, проведеної у
листопаді 2008 року.(а.с.40-41)

За результатами інвентаризації марок
акцизного збору діючого зразка, згідно
з актами та протоколами комісії від
26.11.2008р., за станом на 24.11.2008р., у
відповідача було встановлено нестачу
марок акцизного збору діючого зразка у
кількості 67380 шт. на суму 6940,14
грн..(а.с.42-43,36-37)

Актом службового розслідування від
26.02.2009р. вищевказані результати
інвентаризацій про виявлення нестачі у
відповідача були підтверджені та
комісією прийнято рішення направити
копію акту і матеріали службового
розслідування до відділу боротьби з
корупцією в органах ДПС ДПА в Одеській
області. (а.с.27-39)

Відповідно до вимог п.7 Порядку
визначення розміру збитків від
розкрадання, нестачі,
знищення(псування) матеріальних
цінностей, затвердженого ПКМУ № 116 від
22.01.1996р. розмір збитків від нестачі
документів суворого обліку,
обчислюється із застосуванням
коефіцієнта 5 - до вартості документів
суворого обліку, встановленої
законодавством. Відтак, загальна сума
збитків від нестачі складає 86438,95 грн.
(10347,65х5+ 6940,14х5).

Частиною 3 статті 233 КЗпП України
встановлено, що для звернення власника
або уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Згідно роз'яснень, які
містяться в п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками", з подальшими змінами
та доповненнями, судам необхідно
перевіряти, чи додержаний власником
або уповноваженим ним органом
встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з
дня виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення в суд із позовом
про її відшкодування. Днем виявлення
шкоди слід вважати день, коли власнику
або уповноваженому ним органу стало
відомо про наявність шкоди, заподіяної
працівником. Днем виявлення шкоди,
встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акта або висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що
25-26.11.08 р. Регіональному управлінню
достеменно стало відомо про нестачу
марок акцизного збору у
матеріально-відповідальної особи
ОСОБА_1. Це підтверджується наявними у
справі актами та протоколами
інвентаризації, а також змістом акту
службового розслідування та позовної
заяви, в яких позивачем зазначається:
«… в ході проведення службового
розслідування з питань нестачі марок
акцизного збору попереднього зразка,
встановленої актом інвентаризації від
25.11.08 р.? діючого зразка від 26.11.2008р. …».
(а.с.34-36) За таких обставин строк
звернення до суду сплив 26.11.09 р.. Позов
позивачем подано до суду 27 січня 2010
року, тобто поза межами строку,
передбаченого ст. 233 КЗпП України (а. с.
1,34-37,40-51). Проведення у лютому 2009 року
повторної інвентаризації, яка
підтвердила результати попередньої
інвентаризації, проведення службового
розслідування не можуть вважатися днем
виявлення завданої шкоди.

Суд першої інстанції
вищенаведених норм матеріального і
процесуального права та відповідних
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України не врахував, помилково
ухваливши рішення про задоволення
позову.

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні позову у зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.2,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 грудня 2010 року скасувати.

У задоволенні позову Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (правонаступника
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України в Одеській області) до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної шкоди
повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін