Справа № 372/750/13-ц
Головуючий у І інстанції Мора
О.М.Провадження № 22-ц/780/6248/13
інстанції Мережко М.В.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 11 вересня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів та за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що
рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 19 березня 2012 року
було частково задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя. Вказаним рішенням було
встановлено, що кредитний договір від 10
серпня 2007 року був укладений в
інтересах сім'ї, отримані за ним кошти
були використані в інтересах сім'ї,
було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 140 641 грн., як половину коштів
сплачених в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
по 07 лютого 2012 року.

Рішення набрало законної сили.

Незважаючи на ці обставини, відповідач
не сплачує свою частку боргу за
кредитним договором. За період із 07
лютого 2012 року по 13 грудня 2012 року
позивач сплатила 81 002 грн., тому просить
стягнути із відповідача на свою
користь 41 501 грн.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 подав позов про
поділ спільного сумісного майна
подружжя.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_3 він
подарував їй квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

За час проживання у квартирі, вони
зробили капітальний ремонт, на що були
витрачені спільні кошти.

ОСОБА_2, зазначає, що оскільки позивач
ОСОБА_3 подала до нього позов про
стягнення коштів за кредитним
договором, він змушений вимагати від
неї повернення коштів, що були
витрачені на поліпшення квартири.

Зважаючи, що квартира відповідача
ОСОБА_3 істотно збільшилась у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
та грошових витрат, то такі витрати є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а тому підлягають поділу.
ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_3на
його користь половину витрачених
коштів на оздоблення квартири в сумі 175
000 грн.

Ухвалою від 11 липня 2013 року позови
об'єднані в одне провадження.

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_2
збільшив позовні вимоги, просив
стягнути із ОСОБА_3 175 000 грн, визнати
право власності на 12 частину гаража
НОМЕР_1 в авто гаражному кооперативі « 1
м.Українка Обухівського району,
Київської області, стягнути із ОСОБА_3
на його користь грошову компенсацію в
розмірі 12 частини вартості гаража
НОМЕР_1 , залишивши гараж у власності
ОСОБА_3

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 11 вересня 2013
рокупозов ОСОБА_3 задоволений.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.
Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 19 березня 2012 року
було частково задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя. Вказаним рішенням було
встановлено, що кредитний договір від 10
серпня 2007 року був укладений в
інтересах сім'ї, отримані за ним кошти
були використані в інтересах сім'ї,
було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 140 641 грн, як половину коштів
сплачених в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
по 07 лютого 2012 року.

Рішення набрало законної сили.( а.с. 4-6,
33-34).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до довідки від 07 червня 2013
року, виданої філією «Київського
головного регіонального управління
«ПАТ КБ « Приватбанк», ОСОБА_3 сплатила
за період 15 червня 2009 року по 06 червня
2013 року за кредитним договором від 10
серпня 2007 року 470 288,89 грн. Відповідно до
виписки із банківського рахунку, за
період із 07 лютого 2012 року по 13 грудня
2012 року сплачено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
81 002 грн. Зобов'язання за договором у
повному обсязі не виконано. ( а.с.3 ).

Враховуючи, що рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 19
березня 2012 року кредитний договір від 10
серпня 2007 року був укладений в
інтересах сім'ї, і кошти витрачені в
інтересах сім'ї, до вимоги ОСОБА_3 про
стягнення половини коштів, сплачених
нею в погашення заборгованості за
договором є обґрунтованими, а висновок
суду про задоволення вимог вірним.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
Кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.22, 23, постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 Сімейного
кодексу України та ст. 372 Цивільного
кодексу України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 Сімейного кодексу України,
ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325
Цивільного кодексу України можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до положень ч.2 ст.16
Цивільного кодексу України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: визнання права, визнання
правочину недійсним, припинення дії,
яка порушує право, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
примусове виконання обов'язку в натурі,
зміна правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків, відшкодування моральної
шкоди, визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка
вважає, що її право порушене, може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права, який, як правило, визначається
спеціальним законом (Цивільний Кодекс
чи інший акт цивільного законодавства),
що регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Захист прав одного із подружжя
здійснюється шляхом визнання спільною
сумісною власністю подружжя квартир,
жилих й садових будинків; земельних
ділянок та насаджень на них,
продуктивної і робочої худоби, засобів
виробництва, транспортних засобів;
грошових коштів, акцій та інших цінних
паперів, паєнакопичень в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошових сум та майна, належних
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, відповідно до договору
дарування від 01 серпня 2002 року ( а.с. 53)
ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до листа КП КОР «Західне
бюро технічної інвентаризації» від 31
липня 2013 року, ОСОБА_3 звернулася у 2007
році із замовленням № 8883 для поточної
інвентаризації квартири, з
переплануванням. Станом на листопад 2007
року техніком БТІ виявлено самочинне
збільшення житлової та загальної площі
квартири. Відомості щодо оформлення
відповідної документації по самочинно
збільшеній площі до БТІ не подавалися.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
позивачем ОСОБА_2, належних та
допустимих доказів щодо збільшення
вартості спірної квартири, витрат на
проведення ремонтних і будівельних
робіт, суду не надано, а тому вірним є
висновок суду про відмову у
задоволенні позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає рішення
законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам
справи, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ,308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 11 вересня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: