Головуючий в I інстанції Соболєва І.П.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Авдіївського
міського суду від 30 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1,
Моторного (транспортного) страхового
бюро України про відшкодування
моральної шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди. Свої
вимоги обґрунтувала тим, що 19 липня 2012
року о 00.40 годині ОСОБА_1, знаходячись в
стані алкогольного сп'яніння, керуючи
автомобілем марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_3 в м.
Авдіївка, по вул. Красноармійський
здійснив наїзд на пішохода - сина
позивачки ОСОБА_3, який в результаті
отриманих тілесних ушкоджень помер на
місці пригоди. По даному факту було
порушено кримінальну справу, однак у
зв'язку з відсутністю в діях
відповідача складу злочину, її було
закрито. Внаслідок даної пригоди
смертю її сина позивачці було
спричинено моральну шкоду. Позивач
просила суд стягнути з відповідача на
її користь 70 000,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Авдіївського міського суду
від 30 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_4, на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_2,
моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено та вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та постановити нове,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В обґрунтування скарги
зазначає, що моральну шкоду повинна
відшкодувати страхова компанія,
оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована в СК «Український
страховий дім», яку не було залучено до
участі у справі у якості
співвідповідача. Крім того,
матеріалами кримінальної справи було
встановлено відсутність вини
відповідача у скоєнні ДТП, що свідчить
про відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між смертю сина позивачки та
діями відповідача. Матеріали
експертизи, проведеної в рамках
кримінальної справи, встановлено, що
наслідки у вигляді ДТП наступили в
результат умислу ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1
та його представник за договором
ОСОБА_4 (а.с.89-92) доводи апеляційної
скарги підтримали, просили скаргу
задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_5
проти доводів скарги заперечувала,
просила скаргу відхили.

В засіданні апеляційного суду
представник Моторного (транспортного)
страхового бюро України Давидович О.О.,
діючий за довіреністю (а.с.114),
заперечував проти апеляційної скарги
та просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та
судові витрати в розмірі 107,30 грн. - суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду
смертю сина ОСОБА_3, який загинув
внаслідок ДТП за участю ОСОБА_1, дії
якого знаходились в
причинно-наслідковому зв'язку з
настанням ДТП.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону відповідає.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

У ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу зазначено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 липня 2012 року приблизно о 00,40 годині
водій ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, керуючи
автомобілем марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_3,
який належить йому на праві власності,
здійснюючи рух по проїзній частині вул.
Пушкіна в м. Авдіївка, здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, який лежав на проїзній
частині та знаходився в стані
алкогольного сп'яніння. В результаті
ДТП ОСОБА_3 від отриманих тілесних
ушкоджень помер на місці пригоди. Дані
обставини підтверджуються постановою
про закриття кримінальної справи від 05
листопада 2012 року, прийнятою старшим
слідчим відділу з розслідування ДТП
ГУМВС України в Донецькій області
Гордовенко С.А. (а.с.7-11), свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_5, виданим відділом
ДРАЦС Авдіївського міського
управління юстиції 20 липня 2012 року
(а.с.3).

Позивач ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, про що
свідчить свідоцтво про народження
(а.с.4).

ОСОБА_1 не заперечується та відповідно
до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню той факт, що саме він є
володільцем транспортного засобу
марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_3, який належить
йому на праві власності та під час
керування яким він скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_3

З постанови про закриття кримінальної
справи від 05 листопада 2012 року
вбачається, що і ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на
момент ДТП знаходились в стані
алкогольного сп'яніння, в дорожній
обстановці, яка склалася, ОСОБА_1
необхідно було діяти відповідно до
вимог п. 12.2 та п. 12.3 ПДР України, однак
виконуючи вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 «Б» ПДР
України ОСОБА_1 не мав технічної
можливості уникнути наїзд на пішохода
ОСОБА_3

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" відсутність складу злочину,
наприклад, у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до пункту один частини
другої статті 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини фізичної особи, яка її завдала,
якщо шкоди завдано смертю фізичної
особи внаслідок джерела підвищеної
безпеки.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що ОСОБА_1
повинен відшкодувати завдану шкоду
незалежно від наявності вини.

Отже суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону увагу звернув та дійшов
вірного висновку, що позивачка - мати
загиблого ОСОБА_3, якій завдано
моральну шкоду, яка полягала у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з зі смертю сина
внаслідок ДТП за участю відповідача,
має право на звернення до суду за
захистом своїх прав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
апеляційним судом з'ясовано, що згідно
даних, розміщених в єдиній
централізованій базі даних Моторного
(транспортного) страхового бюро
України поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ПрАТ
«Український страховий дім» щодо
транспортного засобу ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_3
станом на дату ДТП 19 липня 2012 року не
укладався. Станом на 10 липня 2012 року
правова відповідальність водія
транспортного засобу ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_3
була застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА»
(а.с.104-106).

Апеляційний суд приймає до уваги
зазначений доказ, оскільки він має
суттєве значення для правильного
вирішення справи по суті позовних
вимог, що відповідає положенням
частини другої статті 303 ЦПК України.

Однак, зазначений доказ не впливає на
правильність висновків суду першої
інстанції про стягнення моральної
шкоди саме з апелянта, оскільки дата
початку полісу 12 липня 2011 року, дата
закінчення дії полісу 11 липня 2012 року
(а.с. 110), а дорожньо-транспортна пригода
сталася саме 19 липня 2012 року, тобто під
час пригоди закінчилася дія договору
страхування.

Щодо доводів апеляційної скарги, що
шкода була завдана внаслідок умислу
потерпілого є недоведеними.

Більш того, з постанови слідчого про
закриття кримінальної справи за
відсутністю складу злочину вбачається,
що причиною скоєння ДТП є необережні
дії потерпілого, які виразилися в
порушенні п. 4 Правил дорожнього руху
України.

Інших доказів ні в суді першої
інстанції, ні в апеляційному суді
апелянтом не надано в обґрунтування
своїх заперечень та доводи апеляційної
скарги зводяться до переоцінки
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку у відповідності
до норм ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судове рішення в іншій частині в
апеляційному порядку не оскаржено, та
предметом перегляду не було (ст.303 ЦПК
України).

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає відхиленню із залишенням
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Авдіївського міського суду від
30 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: