Справа № 536/616/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2013 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря Олефір А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача - державного виконавця Бороденко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в місті Кременчуці справу за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 квітня 2013 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції ОСОБА_2 мотивуючи свою скаргу тим, що 18 лютого 2013 року він отримав постанову від 08 лютого 2013 року про арешт належного йому майна: 1/2 ч. житлового будинку та земельної ділянки площею 0,19 га розташованих в с.К.Потоки вул.Леніна, 131 Кременчуцького району Полтавської області винесену державним виконавцем Бороденко В.М. на підставі виконавчого листа № 3 2-37, виданого Кременчуцьким районним судом. Також зазначене майно було описано та складено державним виконавцем Бороденко В.М. про це акт, незважаючи на те, що земельна ділянка знаходиться в іпотечній заставі по договору іпотеки. 20 лютого 2013 року він ознайомився з матеріалами виконавчої справи і виявив, що там відсутні запити, що майно не знаходиться під арештом і, відповідно, повідомлення нотаріуса, що земельна ділянка перебуває в іпотечній заставі, що є порушенням ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», і там не було виконавчого напису нотаріуса або рішення суду про звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотечній заставі і відсутня заява іпотекодержателя про дозвіл на звернення стягнення на предмет іпотеки. Про виявлені порушення він повідомив письмово 20 лютого 2013 року державного виконавця Бороденко В.М., який його вимоги проігнорував.

Просив суд зупинити незаконні дії державного виконавця Бороденко В.М. та відмінити арешт згаданої земельної ділянки і стягнути з позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримав скаргу та просив задовольнити з підстав, зазначених в ній.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував. Свої заперечення обґрунтував тим, що 19 грудня 2012 року за виконавчим листом, виданим 05 червня 2012 року Кременчуцьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АвтоКрАзБанк» 149 312 грн. 09 коп., він виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та надав боржнику термін для добровільної сплати боргу до 26 грудня 2012 року, що останнім виконано не було. Діючи відповідно до ч.1 п.1 ст.32 та ст.ст.52,63 Закону України «Про виконавче проведення» і, оскільки грошових коштів та рухомого майна у боржника ОСОБА_1 виявлено не було, виявивши зареєстровану на його імя на праві власності земельну ділянку та 1/2 ч. житлового будинку розташованих в с.К.Потоки вул.Леніна, 131, 08 лютого 2013 року виніс постанову про арешт цього майна та оголошення заборони на його відчуження. Вважає, що діяв згідно чинного законодавства. Крім цього зазначив, що строк на оскарження зазначеної постанови сплинув 18 лютого 2013 року виходячи зі змісту її 4 частини, тому просив суд в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2012 року за виконавчим листом виданим 05 червня 2012 року Кременчуцьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АвтоКрАзБанк» 149 312 грн. 09 коп., заступник начальника відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції ОСОБА_2 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику був наданий термін для добровільної сплати боргу. Боржник боргу не сплатив, тому діючи в відповідності до ч.1 п.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», що заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб, до вимог ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації і до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», що після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає арешт на них та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку з метою звернення стягнення, 08 лютого 2013 року державний виконавець Бороденко В.М. виніс постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

За таких обставин суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв відповідно чинного законодавства і яких-небудь порушень закону в його діях не вбачається.

Твердження скаржника про те, що державний виконавець не витребував інформації, що арештоване майно знаходиться в іпотечній заставі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та нічим не обґрунтовуються. Не можуть бути прийнятим до уваги судом також доводи скаржника про те, що його майно: земельна ділянка, було арештоване всупереч рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2012 року, який прийшов до висновку, що вказані обставини унеможливлюють реалізацію права банка на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки це не впливає на законність винесення оскаржуваної постанови державного виконавця.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державної виконавця і права чи свободи боржника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що всупереч вимогам ч.1 ст.385 ЦПК України, що скарга на дії державного виконавця, якими порушуються права і свободи особи, може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, скаржник зі скаргою на незаконні дії державного виконавця, які, як він вважає, порушують його права та свободи, звернувся після спливу передбачених строків.

Так, постанова про арешт майна та акт про опис майна державним виконавцем Бороденко В.М. були постановлені 08 лютого 2013 року, а зі скаргою на дії державного виконавця повязані з прийняттям зазначеної постанови скаржник звернувся до суду 22 березня 2013 року. Причин пропуску строку суду не пояснив, з заявою про його поновлення до суду не звертався.

З огляду на викладене суд в задоволенні скарги відмовляє.

Судові витрати за таких обставин відповідно до ст.388 ЦПК України слід покласти на заявника.

Керуючись ст.ст.387, 388 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні скарги на незаконні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. М. Клименко