Справа №406/1204/2012
Провадження №2/173/47/2013
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
головуючого судді Трофимової Н.А.
при секретарі Зубачевській О.А.
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.1995 року між Ощадним банком України в особі Верхньодніпровського відділення № 2990 та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № 778203, згідно якого банк надав відповідачу-1 кредит в сумі 350000000 карб., що еквівалентно 3500 грн. строком на 10 років, до 01.09.2005р. та сплатою відсотків в розмірі 76% за користування кредитом. Цільове призначення кредиту купівля будинку. Додатковою угодою до Кредитного договору від 13.11.1995р. відсоткову ставку змінено до 35% річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та відповідачем-2, а також між банком та відповідачем-3 були укладені договори поруки, згідно яких, відповідач-2 та відповідач-3 взяли на себе зобовязання на вимогу банку своєчасно повернути кредит у сумі 350000000 карб., що еквівалентно 3500 грн. Банк виконав свої зобовязання та видав відповідачу-1 кредитні кошти. В свою чергу відповідачі своїх зобовязань з поверненню кредиту не виконують, в звязку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми кредиту у розмірі 1420,60 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 6147,58 грн. Просить розірвати кредитний договір № 778203 від 13.10.1995 року, укладений між банком та ОСОБА_1; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованість за відсотками по кредитному договору № 778203 від 13.10.1995 року в сумі 6147,58 грн.; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованість по кредиту за кредитним договором № 778203 від 13.10.1995 року в сумі 1420,60 грн.; а також стягнути з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 215,00 грн.
Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, останньою заявою від 06.11.2012 р. просить розірвати кредитний договір № 778203 від 13.10.1995 року, укладений між банком та ОСОБА_1; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованість за відсотками по кредитному договору № 778203 від 13.10.1995 року в сумі 7038,49 грн.; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованість по кредиту за кредитним договором № 778203 від 13.10.1995 року в сумі 1420,60 грн.; а також стягнути з відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Дніпродзержинське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 215,00 грн. (а.с. 100-104).
Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.113).
Відповідач-1 - ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, на підставі Ухвали суду від 23 грудня 2013 року.
Відповідач-2 - ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала, в звязку з чим справа розглядається в порядку заочного розгляду, на підставі Ухвали суду від 23 грудня 2013 року.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 13.10.1995 року між Верхньодніпровським комерційним ощадним банком № 2990 та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № 778203, згідно якого банк надав відповідачу-1 кредит в сумі 350000000 карб., строком на 10 років, до 01.09.2005р. та сплатою відсотків в розмірі 76% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту купівля будинку (а.с.17-18). Відповідно до Строкового зобовязання від 13 жовтня 1995 року, відповідач-1 зобовязався за отриманою ним позики сплатити банку 350000000 крб. до 01 вересня 2005р. та проводити, починаючи з 01.11.1995р. платежі в погашення основної заборгованості за позикою щомісячно (щоквартально) в сумі 2942000крб. не пізніше 10 числа платіжного місяця першого місяця кожного кварталу; проценти, які нараховані відповідно до п. 2 Кредитного договору від 13.10.1995р. сплачувати одночасно з платіжками за основним боргом (а.с.20). Додатковою угодою до Кредитного договору від 13.11.1995р. встановлено, що залишок заборгованості складає 3170 грн. Також сторонами змінено з 06.02.1998р. відсоткову ставку до 35% річних (а.с.19).
В порядку забезпечення зобовязань за кредитним договором, відповідач-2 надала Поруку, відповідно до якої вона у разі невиконання відповідачем-1 свого зобовязання по своєчасному поверненню позики у розмірі 400000000крб., яка отримана на придбання будинку, зобовязується за вимогою банку погашати платіжи за позикою та нараховані відсотки в строки та в розмірах, що встановлені зобовязанням позичальника (а.с.23).
Також в порядку забезпечення зобовязань за кредитним договором, відповідач-3 надала Поруку, відповідно до якої вона у разі невиконання відповідачем-1 свого зобовязання по своєчасному поверненню позики у розмірі 400000000крб., яка отримана на придбання будинку, зобовязується за вимогою банку погашати платіжи за позикою та нараховані відсотки в строки та в розмірах, що встановлені зобовязанням позичальника (а.с.24).
Відповідно до Змісту Статуту відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та Змін до Статуту відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є державним банком, утвореним відповідно до Розпорядження Президента України від 20 травня 1999р. №106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999р. №876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Державний ощадний банк України з організаційно-правовою формою відкрите акціонерне товариство, який зареєстровано Національним банком України 26 травня 1999р. за №4 і назву якого змінено на «відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», що зареєстровано Національним банком України 28 грудня 1999р. Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком України 31 грудня 1991р. З 07 червня 2011 року назву банку змінено з «відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на «публічне» акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с. 9-13).
Згідно з п.7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (який діяв в період перетворення банку та до 01.01.2004р.) п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства» при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства. Зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.
Таким чином, позивач є правонаступником комерційного ощадного банку України та до нього перешли усі права та обовязки, які виникли з Кредитного договору № 778203 від 13.10.1995 року.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.11.1999р. стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банка в рахунок погашення позики в солідарному порядку 2470,00 грн., відсотки в сумі 3652, 30 грн., пеню в сумі 278,55 грн., а всього 6400 грн. 85 коп. (а.с.26).

Відповідно до п.1 та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (ред. 2003р.), цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже на спірні правовідносини розповсюджуються положення Цивільного кодекс Української РСР (ред.1963 року) щодо виникнення та виконання зобовязань в період дії ЦК УРСР (ред. 1963р.) та положення ЦК України (ред. 2003р.) на правовідносини, які продовжують існувати після 01 січня 2004р.

Відповідно до ст.ст. 4,151 ЦК УРСР (ред. 1963р.), в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу, зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР (ред. 1963р.), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 374 ЦК УРСР (ред. 1963р.), передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Отже зобовязання відповідача-1 перед банком виникли на підставі та у порядку, передбаченому чиним на той час законодавством.

Відповідно до ч. ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звертався до суду з позовом до відповідачів з тих самих підстав, з вимогою зокрема про стягнення основного боргу за позикою у розмірі 2470 грн. та судом ухвалено Рішення про задоволення цих вимог, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що сума основного боргу за позикою вже була стягнута за Рішенням суду від 01.11.1999р., то в силу ст. 223 ЦПК України позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 216 ЦК УРСР (ред. 1963р.) зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки сторонами не надано доказів про повернення відповідачами позики в повному обсязі, а само по собі ухвалення рішення про стягнення боргу не є підставою для припинення зобовязань, то у відповідачів продовжують існувати зобовязання по сплаті відсотків за користування позикою, у томі числі після 01 січня 2004 року, та ці правовідносини регулюються також положеннями ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, зобовязання виникають, зокрема із договору, та договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доказів сплати відповідачем-1 відсотків за користування позикою суду не надано.

За такими обставинами позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 заборгованості за відсотками по кредитному договору № 778203 від 13.10.1995 року підлягають задоволенню в сумі яка зменшена на суму відсотків, що стягнута за Рішенням Верхньодніпровського районного суду 01.11.1999р., а саме з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 3386,19грн.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача до відповідача-2 та відповідача-3 з огляду на наступне.

Відповідно до Актового запису про смерть №7 від 20.02.2008р., ОСОБА_4 (відповідач-3) померла 19 лютого 2008 року (а.с.51).

В силу ст.ст.25,30 ЦК України правоздатність (здатність мати цивільні права та обов'язки) та дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже в звязку зі смертю, відповідач-3 ні є субєктом спірних правовідносин, тому вимоги позивача до ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Крім того, заяв щодо заміни відповідача-3 на її правонаступника від позивача до суду не надходило.

Відповідно до ст.ст. 191, 194 ЦК УРСР ред. 1963р. (закон, що діяв на час надання Поруки та до 01.01.2004р.) за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох місяців з дня настання строку зобов'язання не пред'явить позову до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений, або визначений моментом вимоги, то при відсутності іншої угоди відповідальність поручителя припиняється після закінчення одного року з дня укладення договору поруки.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, ред. 2003р. (закон, який діяв з 01.01.2004р.), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Проте позивачем на надано доказів предявлення вимоги відповідачу -2 (поручитель), пістя 01.11.1999р. (ухвалення Рішення судом) щодо сплати відсотків за користування кредитом в строки передбачені вищезазначеними нормами, тому вимоги позивача до відповідача-2 задоволенню не підлягають.

Статтею 610 ЦК України (ред. 2003р.) передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи, що судом встановлено невиконання та неналежне виконання зобовязань відповідача-1 за Кредитним договором, що суттєвим порушенням, оскільки позивач не отримує коштів, які є метою цього договору для банка, то вимоги в частині розірвання Кредитного договору підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 86 (вісімдесят шість) грн. 06 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-215,217-218, 224, 225, 232 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі: Територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу 10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір № 778203 від 13.10.1995 року, укладений між Верхньодніпровським комерційним ощадним банком № 2990 та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (відомості щодо місця реєстрації відсутні) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі: Територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу 10003/0643 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 15, , р/р 1100 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 305482) заборгованість за відсотками по кредитному договору № 778203 від 13.10.1995 року в сумі 3386 (три тисячі триста вісімдесят шість) грн. 19 коп., судовий збір у сумі 86 (вісімдесят шість) грн. 06 коп., а всього 3472 (три тисячі чотириста сімдесят дві ) грн. 25 коп.

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Трофимова