НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/1775/2012
№ 2/183/477/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2013 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
домоволодіння спільною сумісною
власністю, поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності
на ? частину домоволодіння,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просить визнати
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю,
визнати за нею право власності на ?
частину зазначеного домоволодіння та
за ОСОБА_2 право власності на ? частину
зазначеного домоволодіння, припинивши
право спільної сумісної власності;
вселити її в зазначене домоволодіння,
зобов'язавши відповідача передати їй
ключі від нього; визначити порядок
користування зазначеним
домоволодінням, виділивши їй в
користування дві житлові кімнати,
площею 14,7 м2 та 7,6 м2, зазначені в
технічному паспорті під №№ 3,4
відповідно, літню кухню, зазначену під
літерою «Б», площею 40 м2, а відповідачу
виділити кімнату, площею 22,0 м2,
зазначену в технічному паспорті під №
2, а також цегляний гараж, зазначений
під літерою «В», площею 26,0 м2, інші
приміщення залишити у спільному
користуванні, зобов'язати ОСОБА_3 не
чинити перешкоди у користуванні
садибою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1
зазначила, що з 06.06.1981 року вона
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2

19.12.2005 року ОСОБА_2 в інтересах сім'ї за
їх спільні кошти від свого імені уклав
договір купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Протягом 2006 року за спільні кошти вона
придбала побутову техніку, меблі, вони
зробили ремонт, вона привела до ладу
земельну ділянку.

З весни 2006 року відносини погіршились,
між ними постійно відбувалися сварки
та скандали, чоловік почав
застосовувати до неї фізичне
насильство, а восени 2011 року чоловік
вигнав її із зазначеного
домоволодіння, забравши ключі,
заявивши, що він є єдиним господарем
зазначеного домоволодіння.

Мирним шляхом домовитись з чоловіком,
вона не може, у зв'язку з чим вимушена
звернутись до суду із зазначеним
позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, від представника надійшла
заява про розгляд справи у їх
відсутність, позовні вимоги
підтримали, просили суд задовольнити
їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надавши суду заяву, якою
просив розглянути справу у свою
відсутність, позовні вимоги визнав у
повному обсязі, проти задоволення
позову не заперечував.

Враховуючи той факт, що сторони в
судове засідання не з'явились, на
підставі ст.197 ЦПК України, фіксування
процесу технічними засобами судом не
здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного.

Згідно свідоцтва про одруження сторони
одружились 06.06.1981 року (а.с.5).

Від вказаного шлюбу мають малолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41).

19 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Заявою, посвідченою приватним
нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_1 дала згоду на
придбання зазначеного домоволодіння в
інтересах сім'ї (а.с.32).

Згідно довідки виконавчого комітету
Піщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області ОСОБА_1
мешкає без реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.36, 53).

У відповідності до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. За
змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

У зв'язку з цим, незалежно від того, чий
дохід був основним в сім'ї, майно,
придбане ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період
зареєстрованого шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю і вони обидва мають
рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 Постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення законодавства
щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. У разі, коли жоден з подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального розподілу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

У відповідності до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
прав користування та розпорядження
майном.

Судом встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 та ОСОБА_1
в період зареєстрованого шлюбу.

Зазначена обставина підтверджується
наявними в матеріалах справи договором
купівлі-продажу зазначеного
домоволодіння.

Крім того, зазначена обставина не
заперечувалася і самим сторонами.

Наявність будь-якої домовленості або
шлюбного договору між сторонами в
судовому засіданні не встановлено.

Тому суд вважає, що дане домоволодіння
є спільною сумісною власністю ОСОБА_2
та ОСОБА_1, а їх частки в ньому слід
визнати рівними, і за кожним з них слід
визнати право власності на ? частину
зазначеного нерухомого майна.

Між тим, суд вважає за неможливе
поділити спірне домоволодіння в натурі
за запропонованим позивачкою
варіантом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З наявних у справі матеріалів, зокрема
технічного паспорту на зазначене
домоволодіння (а.с.8-11), не вбачається, що
запропонований позивачем варіант
розподілу спірного домоволодіння
відповідає ідеальним часткам
співвласників будинку.

Клопотання про призначення
судово-будівельної експертизи
сторонами заявлено не було.

У зв'язку з вищезазначеним, суд вважає
за необхідне відмовити в задоволенні
позову в частині визначення порядку
користування спірним житловим
будинком.

Щодо визнання за ОСОБА_2 права
власності на ? частину зазначеного
домоволодіння, то в цій частині суд
також вважає за необхідне відмовити,
оскільки ОСОБА_2 такі позовні вимоги
заявлені не були, тобто не вбачається
порушеного права позивача.

Крім того, судом досліджені висновки
фахівця з питань судово-медичної
експертизи від 31.07.2007 року та від 28.04.2010
року, згідно з якими у позивачки
виявлені тілесні ушкодження у вигляді
синців, які з її слів заподіяні їй
чоловіком ОСОБА_2 (а.с. 12-14, 56), а також
протокол про притягнення його до
адміністративної відповідальності
(а.с.16), що свідчить про те, що між
подружжям склалися неприязні стосунки.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а саме
задоволенню підлягають вимоги щодо
визнання домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю, визнання за нею права
власності на ? частину зазначеного
домоволодіння; вселення її в зазначене
домоволодіння, зобов'язавши
відповідача не чинити перешкод у
користуванні зазначеним будинком.

Щодо визначення порядку користування
зазначеним домоволодінням, то в цій
частині суд вважає за необхідне
відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне
роз'яснити сторонам, що в разі
неможливості поділу домоволодіння в
натурі на ідеально рівні частини, або у
разі неможливості спільного володіння
і користування майном, кожен з них не
позбавлений права звернутися до суду з
позовом про припинення права особи на
частку у спільному майні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
60, 69-70, 71 Сімейного кодексу України,
ст.367, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 81, 88, 212,
215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
ОСОБА_1 у користуванні домоволодінням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Судові витрати по справі розподілити
між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 184 гривні.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний термін після його
проголошення, а особи, що не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.В.Березюк