Провадження №2/521/5347/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду
знаходиться на розгляді цивільна
справа за позовом ПАТ «Дельта Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник
банку вказує, що 27 липня 2007 року між
АКІБ «Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений
договір №0, відповідно до умов
якого банк надає позичальникові кредит
у розмірі 26730,00 доларів США на строк до 27
липня 2014 року під 12,5% річних, а останній,
в свою чергу, зобов'язується повертати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, що встановлені
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання між банком та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки.

В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» -
правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» -
відступив на користь ПАТ «Дельта Банк»
права вимоги за низкою кредитних
договорів та договорів забезпечення, в
тому числі - договору з ОСОБА_1

Однак як зазначає сторона позивача, не
зважаючи на взяті на себе зобов'язання,
ОСОБА_1 в порушення умов укладеного
договору суму кредиту не повертає та
проценти не сплачує, у зв'язку з чим
банк звернувся з даним позовом до суду,
заявляючи вимоги про стягнення з
ОСОБА_1 суми заборгованості за
кредитним договором в загальному
розмірі 302767,73 гривень.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явився, сторона
повідомлялась судом про розгляд даної
цивільної справи, причини неявки
представника суду не відомі, але від
особи надійшла заява про підтримання
заявлених вимог та розгляд справи за
відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК
України.

Відповідач ОСОБА_2, представник
відповідачів у відкрите судове
засідання з'явились, заявлені вимоги не
визнали, просили суд в задоволенні
позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши
відповідний позов, письмові докази,
представлені суду, надавши виниклим
між сторонами по справі
правовідносинам належну правову
оцінку, проаналізувавши відповідні
арифметичні розрахунки, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
даного позову - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 27 липня 2007 року між АКІБ
«Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений
договір №0, відповідно до умов
якого банк надає позичальникові кредит
у розмірі 26730,00 доларів США на строк до 27
липня 2014 року під 12,5% річних, а останній,
в свою чергу, зобов'язується повертати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, що встановлені
договором.

При цьому 27 липня 2007 року між АКІБ
«Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, було укладено
договір поруки, згідно якого
поручитель бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язанням боржника
ОСОБА_1

08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, в силу якого ПАТ
«УкрСиббанк» відступило право вимоги
до боржників з повернення
заборгованості за низкою кредитних
договорів, в тому числі - кредитного
договору з ОСОБА_1

Проте як свідчив представник позивача,
в порушення вимог Кредитного договору,
відповідач ОСОБА_1 умови договору не
виконує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на
підставі встановлених фактів по справі
суд прийшов до висновку, що між банком
та боржником виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору, договору
забезпечення.

Позиція банку ґрунтується на тому, що
відповідач ОСОБА_1 порушив відповідне
зобов'язання, у зв'язку з чим в боржника
виникла заборгованість.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог, суд встановив наступне.
Згідно матеріалів справи, між ОСОБА_1 та
АКІБ «Укрсиббанк» 27 липня 2007 року був
укладений договір про надання
споживчого кредиту №0. Згідно
довідки ПАТ «Дельта Банк» від 27 травня
2013 року заборгованість боржника по
даному договору становить 1814,48 доларів
США.

Разом з даним договором, в
обґрунтування вимог позивач
посилається на додаткову угоду №1 від 18
лютого 2009 року до кредитного договору
№0 27 липня 2007 року, згідно якої
сторони кредитного договору
погоджують, що для його ідентифікації
договору може використовуватись як
№0 та і №1.

Проте дана угода сторонами не
підписана, стороною позивача суду
представлений лише її текст, у зв'язку
чим, згідно п.5 угоди, дана угоди не
набрала чинності. Але не зважаючи на
викладене згідно довідки ПАТ «Дельта
Банк» від 27 травня 2013 року за кредитним
договором №1 обліковується
заборгованість боржника в розмірі 22995,85
доларів США.

Дійсно, згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Однак, як зобов'язує процесуальний
закон, суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням особи, виключно
в межах заявлених вимог та не вправі на
власний розсуд виходи за рамки цих
вимог чи змінювати осіб, до яких такі
вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як
чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже ураховуючи викладене та з огляду
на встановлені судом фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що вимоги банку є
обґрунтованими в частині
заборгованості, що обліковується за
ОСОБА_1 по договору про надання
споживчого кредиту №0 від 27 липня
2007 року в розмірі 1814,48 доларів США, що є
сумою заборгованості за відсотками.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 постанови Пленуму вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин,
у разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК. Разом із тим як за
пред'явлення позову, так і при його
вирішенні судом, ціна якого
визначається в іноземній валюті,
судовий збір сплачується позивачем або
стягується судом у гривнях із
урахуванням офіційного курсу гривні до
іноземної валюти, встановленого
Національним банком України на день
сплати.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим
стягнути з відповідачів на користь
банку пропорційну суму оплаченого
судового збору у розмірі 229,40.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Дельта Банк» суму боргу за
договором про надання споживчого
кредиту №0 від 27 липня 2007 року в
розмірі 1814,48 доларів США, що є сумою
заборгованості за відсотками.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк»
пропорційну частину суми оплаченого
судового збору в розмірі 229,40 гривень.

В задоволенні інших вимог ПАТ «Дельта
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: