з а о ч н е Р І Ш Е Н Н Я
19.12.2013 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
головуючого судді: Нікушина
за участю секретаря: Пустовойт
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя.
Заявлені позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що 09.06.1999 року вона
уклала шлюб із ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1, актовий запис № 490.
Від шлюбу сторони мають двох дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, актовий запис
№ 394 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 актовий запис
№ 23.
19.12.2003 року за договором
купівлі-продажу, посвідченому
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу, за реєстровим
номером 2711, Позивачем була придбана
квартира АДРЕСА_1. Вартість вказаної
квартири складає 74 900 грн.
Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 04.04.2012 року шлюб між
сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу діти залишились
проживати разом із ОСОБА_1.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 02.07.2012 року з ОСОБА_2
стягнуто аліменти в твердій грошовій
сумі 1 000 грн. на кожну дитину до
досягнення дітьми повноліття.

За період часу з серпня 2012 року по
жовтень 2013 року Відповідач не
сплачував аліменти на дітей, внаслідок
чого в нього утворилась заборгованість
у розмірі 37 612 грн. 12 коп.

Позивач зазначила, що оскільки діти
проживають спільною з нею, вона
займається їх вихованням та
матеріальним становищем наявні
підстави для збільшення її частки у
майні подружжя.

Позивач просила суд визнати за нею
право власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/4 частину вищезазначеної
квартири та стягнути на її користь
судові витрати.

В судовому засіданні Позивач та її
представник Позивача підтримали
заявлені позовні вимоги, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечували.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не відомі.

Інститут заочного провадження
відповідає положенням та спрямований
на реалізацію Рекомендації № R (84) 5
Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам стосовно принципів
цивільного судочинства, що направлені
на вдосконалення судової системи.

Зі згоди Позивача та її представника
суд ухвалює заочне рішення, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України визначено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Як встановлено в судовому засіданні,
09.06.1999 року Позивач уклала шлюб із
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1, актовий запис №
490.

Від шлюбу сторони мають двох дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, актовий запис
№ 394 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 актовий запис
№ 23.

19.12.2003 року за договором
купівлі-продажу, посвідченому
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу, за реєстровим
номером 2711, Позивачем була придбана
квартира АДРЕСА_1. Вартість вказаної
квартири складає 74 900 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 04.04.2012 року шлюб між
сторонами був розірваний.

Після розірвання шлюбу діти залишились
проживати разом із ОСОБА_1.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 02.07.2012 року з ОСОБА_2
стягнуто аліменти в твердій грошовій
сумі 1 000 грн. на кожну дитину до
досягнення дітьми повноліття.

За період часу з серпня 2012 року по
жовтень 2013 року Відповідач не
сплачував аліменти на дітей, внаслідок
чого в нього утворилась заборгованість
у розмірі 37 612 грн. 12 коп.

Положеннями ст. 60 СК України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Статтею 69
СК України дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п.п.23, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

При визначенні майна, яке підлягає
поділу, необхідно вирішити питання,
коли саме сторонами припинений шлюб;
обсяг спільного майна, нажитого за час
ведення спільного господарства; джерел
його придбання, наявності боргів
подружжя за зобов'язаннями, що виникли
в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, а
відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками. У
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Частиною 2 ст. 70 СК України передбачено,
що при вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема,
якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає
можливість за рішенням суду збільшити
частку дружини, чоловіка, якщо з нею,
ним, проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Із наданих Позивачем в судовому
засідання пояснень також вбачається,
що Відповідач несумлінно виконує свій
батьківський обов'язок по утриманню
дітей, оскільки добровільно грошових
коштів на їх утримання не надає,
присуджені аліменти також не сплачує.
Основний тягар утримання дітей після
розірвання шлюбу несе одна Позивачка,
проте доходу, який вона отримує, не
вистачає для достатнього забезпечення
фізичного та духовного розвитку дітей.

Тому суд, з урахуванням вищевикладених
обставин приходить до висновку про
присудження Позивачу 3/4 частини в
спільному майні подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладено на Відповідача.

На підставі ст. ст. 60,70 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 368 Цивільного
кодексу України, п.п.23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» та керуючись ст. ст. 88, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, в порядку поділу
майна подружжя, право власності на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
561 (п'ятсот шістдесят одну) грн. 75 коп.
судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданої протягом
десяти днів з дня отримання копії
заочного рішення.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Нікушин В.В.