Справа №784/4121/13 02.12.2013 02.12.2013 02.12.2013
Провадження №22-ц/784/3290/13
Суддя суду першої інстанції
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

02 грудня 2013 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Шолох З.Л.,

суддів: Самчишиної Н.В.,
Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3

представника
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 -

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
представника відповідачів ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Корабельного районного суду міста
Миколаєва від 19 червня 2013 року,
ухваленого по цивільній справі за

позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
П'ята Миколаївська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом,

зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
- приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу
Козленок Світлана Іванівна, про
визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
П'ята Миколаївська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за заповітом.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_9, після смерті якого
відкрилась спадщина на належну
останньому частку квартири АДРЕСА_1.
Вона є спадкоємцем за заповітом,
посвідченим приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу Козленок С.І. 05 вересня 2002 року.

При зверненні до державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом отримала відмову,
оскільки нею не було надано оригіналу
правовстановлюючого документу на
спадкове майно.

Посилаючись на неможливість
оформлення своїх спадкових прав в
нотаріальній конторі, позивачка
просила позов задовольнити та визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за заповітом на 3/16 часток
вищевказаної квартири.

В подальшому ОСОБА_3 уточнила свої
позовні вимоги та просила визнати за
нею право власності в порядку
спадкування за заповітом на
1/8 частку квартири АДРЕСА_1.

У липні 2012 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5
звернулись до суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним заповіту з тих підстав, що
ОСОБА_9 заповіт не підписував. Також
зазначали, що в наданому позивачкою
заповіті замість спірної квартири
вказано інше майно. Посилаючись на
викладене просили зустрічний позов
задовольнити.

Ухвалою Корабельного районного суду
міста Миколаєва від 19
червня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_5
і ОСОБА_4 об'єднаний в одне провадження
з первісним позовом ОСОБА_3

Наступною ухвалою цього ж суду від 19
червня 2012 року до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
залучено приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу Козленок Світлану Іванівну.

Рішенням Корабельного районного суду
міста Миколаєва від 19
червня 2013 року у задоволенні
первісного позову ОСОБА_3 та
зустрічного позову ОСОБА_5 і ОСОБА_4
відмовлено.

Не погодившись із судовим рішення,
сторони подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне дослідження
обставин справи та невірну оцінку
судом зібраних доказів, просила
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_4 - ОСОБА_6, апеляційну
скаргу обґрунтовувала невідповідністю
висновків суду обставинам справи,
порушенням судом порядку дослідження
доказів та просила рішення суду в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову скасувати й
ухвалити нове, яким зустрічний позов
задовольнити, а в іншій частині рішення
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів не вбачає підстав для їх
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (чинного на
час виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що спадкування
здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті.

Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР для
набуття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

За правилами ст.ст.534,541 ЦК України
(1963 року) кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
одній або кільком особам як тим, що
входять, так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям.

Аналогічні положення також містять і
ст.ст.1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1268 чинного ЦК
України.

Заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Згідно абзаців 1, 2 пункту 82 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 18/5 від 14 червня 1994 року, що була чинна
на час складення оспорюваного
заповіту, нотаріус посвідчує заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог статей 541, 543
Цивільного кодексу і особисто подані
ними нотаріусу. Посвідчення заповітів
через представників, а також заповіту
від імені кількох осіб не допускається.

Статтею 48 ЦК України УРСР (1963 року),
визначено, що недійсною є угода, яка не
відповідає вимогам закону, в тому числі
ущемляє особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, після смерті
якого відкрилась спадщина на ? частку
квартири АДРЕСА_1, яка належала
останньому за життя на праві власності
на підставі Свідоцтва про право
власності на житло, виданого службою
приватизації Жовтневого управління
зрошувальних мереж Міністерства
меліорації водного господарства в
місті Миколаєві від 25 квітня 1996 року.

Згідно даних довідки Комунального
підприємства «Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації» від 23
листопада 2011 року іншими
співвласниками квартири вказані:
відповідач ОСОБА_5 - ? частка квартири,
відповідач ОСОБА_4 - ? частка квартири,
ОСОБА_10 (згідно свідоцтва про смерть
померла ІНФОРМАЦІЯ_2) - 1/8 частка
квартири на підставі Свідоцтва про
право власності на житло, виданого
службою приватизації Жовтневого
управління зрошувальних мереж
Міністерства меліорації водного
господарства в місті Миколаєві від 25
квітня 1996 року, а також відповідач
ОСОБА_7 - 1/8 частка квартири на підставі
Свідоцтв про право на спадщину за
законом від 05 вересня 2003 року за р.
№1-1017, №1-1019.

Відповідно до змісту заповіту від 05
вересня 2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу
Козленок С.І., спадкодавець заповідав
належний йому житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами та будівлями, що знаходиться
у АДРЕСА_1 ОСОБА_3

П'ятою Миколаївською державною
нотаріальною конторою заведено
спадкову справу №51/2003 після смерті
ОСОБА_9

ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, а
також відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (дружина та син померлого), в
установлений законом шестимісячний
строк подали до державної нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини.

Проте, при зверненні ОСОБА_3 до
державного нотаріусу з приводу
оформлення спадкових прав на спадкове
майно, нотаріусом було відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
спадкоємець не надала оригінал
правовстановлюючого документу на
спадкове майно, яке зазначене в
заповіті, а також не встановлено, чи є
заповідальний будинок об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
на частку якого дружина померлого має
право, а неповнолітній син на
обов'язкову частку у спадщині
незалежно від змісту заповіту.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що заповіт
містить суперечливі положення щодо
об'єкту спадкового майна, оскільки при
складанні заповіту ОСОБА_9 належала на
праві власності лише ? частка квартири
АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної
часткової власності, тоді як, зі змісту
заповіту чітко вбачається воля
заповідача передати в порядку
спадкування ОСОБА_3 цілий житловий
будинок з господарськими та побутовими
спорудами та будівлями.

Отже, оскільки фактично між сторонами
виник спір щодо змісту заповіту та
об'єкту спадкового майна, суд першої
інстанції обґрунтованого виходив з
того, що відсутні підстави для визнання
за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частку
квартири в порядку спадкування за
заповітом.

Що стосується зустрічних позовних
вимог про визнання заповіту недійсним,
колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про їх
недоведеність.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги,
відповідачі посилалися на те, що
оспорюваний заповіт ОСОБА_9 не
підписував та він не відображав
дійсного його волевиявлення.

При цьому, посилались на акт судово -
медичного дослідження трупа №345 від 06
вересня 2002 року, в якому зазначено, що
смерть ОСОБА_9 наступила за 1 -1.5 суток
до моменту проведення дослідження.

Виходячи з цього, представник
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4-
ОСОБА_6 вважала, що ОСОБА_9 фізично не
міг 05 вересня 2002 року
перебувати у нотаріальній конторі та
складати заповіту.

Проте, зазначений акт дослідження сам
по собі не може бути достатнім та
безумовним доказом для такого
висновку, оскільки він містить
припущення щодо часу смерті ОСОБА_9

До того ж, приватний нотаріус Козленок
Л.І. в судовому засіданні надала
пояснення та підтвердила факт
складання в приміщенні нотаріальної
контори оскаржуваного заповіту
особою, яка його склала та підписала.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України
як судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, роз'яснено
право заявити клопотання про
призначення та проведення судової
почеркознавчої експертизи для
належного з'ясування питання щодо
приналежності підпису заповідача на
заповіті. Також, попереджено про
наслідки не вчинення таких дій, а саме
про те, що розглядатиме справу на
підставі доказів, наявних у справі.

Представник відповідачів відмовилась
від проведення такої експертизи,
посилаючись на достатність доказів та
відсутність коштів у відповідачів для
її проведення.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
районного суду. При цьому, посилання
суду першої інстанції на норми чинного
ЦК України не впливає на правові
наслідки вирішення цього спору.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
представника відповідачів ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити, а рішення
Корабельного районного суду міста
Миколаєва від 19 червня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: