Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1048/13-ц

Провадження №2/377/369/13

25 грудня 2013 року Славутицький
міський суд Київської області в
складі головуючої - судді Теремецької
Н.Ф.,

при секретарях: Прядко Н.М., Прокопенко
Р.О.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача-адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про встановлення батьківства,-

УСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року до суду надійшла
позовна заява, у якій позивачка
просить встановити, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком неповнолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з початку
1997 року до жовтня 1998 року, вели спільне
господарство. У середині травня 1998 року
позивачка завагітніла від
відповідача, проте відповідач як
тільки дізнався про вагітність, то не
визнавав себе батьком дитини, припинив
з позивачкою проживати однією сім'єю
та вести спільне господарство.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився у позивачки син
ОСОБА_5, батьком якого є відповідач, але
він даного факту не визнав та
відмовився подати в органи РАГСу заяву
про реєстрацію батьківства.

Відповідач подав до суду заперечення, в
яких просив відмовити у задоволенні
позову з тих підстав, що він не проживав
з ОСОБА_1 однією сім'єю та не вів з нею
спільне господарство, а лише декілька
разів заходив до неї в гості. Вважає, що
батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
бути не може, тому позов є
безпідставний, і задоволенню не
підлягає.

Позивачка у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали та просила
задовольнити. Суду пояснила, що вона
проживала у фактичних шлюбних
відносинах з відповідачем з початку 1997
року до жовтня 1998 року, вела з ним
спільне господарство та народила від
нього сина, але відповідач не визнав
себе батьком дитини, припинив
проживати з нею та відмовився подати в
органи РАГСу заяву про реєстрацію
свого батьківства.

Представник позивачки підтримав
позовні вимоги та просив задовольнити,
посилаючись на законність та
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги не визнав.
Суду пояснив, що він дійсно знає
позивачку, заходив до неї декілька
разів в гості, але однією сім'єю з нею
не проживав і спільне господарство не
вів, тому вважає, що він не є батьком
дитини позивачки.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
за їх безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження НОМЕР_1, копія
якого долучена до матеріалів справи,
виданого відділом РАГС Славутицького
міського управління юстиції Київської
області 24 березня 1999 року, ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Славутичі
Київської області. Батьками його
записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1. Відомості
про батька дитини записані зі слів
матері згідно з вимогами ч.2 ст. 55 КпШС
України.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
показали, що ОСОБА_1, мати дитини, та
ОСОБА_3, відповідач у справі,
підтримували фактичні шлюбі відносини
з початку 1997 року до жовтня 1998 року і
разом проживали за місцем проживання
відповідача в мастері 30, квартирі 6
селища Лісного, м.Славутича Київської
області, разом вели спільне
господарство. Після того, як позивачка
завагітніла, то відповідач покинув її і
більше з нею та дитиною, яка народилася,
не спілкувався.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
які показали в судовому засіданні, що
вони не бачили позивачки за місцем
проживання відповідача, не
спростовують факту спільного
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки
ОСОБА_11, який хоча і був зареєстрований
за місцем проживання відповідача, але
з'являвся рідко за місцем його
реєстрації. Свідок ОСОБА_12 також в
судовому засіданні показав, що інколи
заходив до ОСОБА_3 в гості, про особисте
життя відповідач йому ніколи не
розповідав.

Згідно висновку № 403 від 09.12.2013 року
молекулярно-генетичним дослідженням
встановлено вірогідність
підтвердження біологічного
батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5
складає величину не менш ніж 99,99 %, і
таким чином біологічне батьківство
ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 практично
доведено.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що
судам при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилася до 1 січня 2004 р.,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема спільне проживання
й ведення спільного господарства
відповідачем та матір'ю дитини до її
народження, спільне виховання або
утримання ними дитини.

Як зазначено у ч.2 ст. 53 КпШС України в
разі народження дитини у батьків, які
не перебувають у шлюбі, при
відсутності спільної заяви батьків,
батьківство може бути встановлене в
судовому порядку за заявою одного з
батьків або опікуна (піклувальника)
дитини, особи, на утриманні якої
знаходиться дитина, а також самої
дитини після досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 цієї статті при встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

За таких обставин, враховуючи висновок
судово-генетичної експертизи, яким
встановлено, що вірогідність
підтвердження біологічного
батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5
складає величину не менш ніж 99,99 %,
підтвердження допустимими і належними
доказами спільне проживання та
ведення спільного господарства
матір'ю дитини, ОСОБА_1, і відповідача
до народження дитини, тобто наявність
передбачених законом підстав та умов
для встановлення батьківства за
рішенням суду, то позов підлягає
задоволенню, оскільки встановлені
судом обставини справи дають підстави
для висновку про те, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Доводи відповідача про те, що він не
може бути батьком дитини, спростовані
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивачки підлягають
стягненню судові витрати по оплаті
судового збору та витрати за
проведення судово-генетичної
експертизи.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати по
оплаті судового збору в сумі 114 гривень
70 копійок та витрати, пов'язані з
проведенням судово-генетичної
експертизи, в сумі 3158 гривень 40 копійок,
всього на загальну суму 3273 гривні 10
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 30 грудня 2013
року.

Суддя
Н. Ф. Теремецька