Справа № 211/947/13-ц
Провадження № 2/211/804/13
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2013 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Бардін О. С.

при секретарі
Мостовій О.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

за відсутності: позивача
ОСОБА_4

представника третьої
особи КП ЖЕО-45

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 45» про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третіх осіб
комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
45», ОСОБА_3 про вселення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду 19 лютого 2013
року з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третьої особи комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 45» (далі ЖЕО-45) про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
вказавши, що знаходився в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 з 1991 року по червень 1999 року,
рішенням суду їх шлюб розірвано. Від
спільного проживання у шлюбі мають
доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішенню виконкому
Довгинцівської районної у місті ради №
63 від 24.02.1995 року він став наймачем
квартири АДРЕСА_1, в яку після
реєстрації шлюбу вселилась дружина.
Після народження доньки ОСОБА_2 вони
разом проживали у вказаній квартирі, де
були зареєстровані.

Сімейне життя у нього з дружиною не
склалося, 4 березня 1999 року відповідач
ОСОБА_3 забрала всі свої речі та з
донькою ОСОБА_2 виїхала з помешкання.
Більше 14 років ні вона, ні донька не
проживають в квартирі.

Факт реєстрації відповідачів тягне за
собою нарахування комунальних
платежів, які вони не сплачують, а
позивач, як інвалід 2-ї групи не в змозі
оплачувати вказані нарахування, тому
просить визнати відповідачів такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, та
зняти їх з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

15 квітня 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із зустрічним
позовом, вказавши, що, будучи
неповнолітньою, проживала разом з
матір'ю ОСОБА_3 В жовтні 2010 року їй
виповнилося 18 років і вона вирішила
жити з батьком в спірній квартирі, але в
2011 році не мала можливості вселитися в
квартиру, оскільки батько хворів
туберкульозом легень і вона теж
боялася захворіти.

В січні 2012 року вона перейшла жити
до батька в квартиру АДРЕСА_1. Отримавши
ключі від квартири, проживала в ній
постійно до листопада 2012 року, зробивши
косметичний ремонт квартири, оскільки
та знаходилася в занедбаному стані, та
оплативши комунальні послуги. Батько в
цей час знаходився на стаціонарному
лікуванні, а коли в листопаді 2012 року
повернувся, то вигнав її, поставивши
додатковий замок на вхідні двері.
Оскільки батько перешкоджає їй
проживати в квартирі, іншого житла у
неї немає, проживати з матір'ю та її
чоловіком вона не може через неприязні
стосунки з останнім, просить суд
вселити її в квартиру АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 не
з'явився.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
в позові, наполягав на задоволенні
вимог в повному обсязі, зустрічний
позов не визнав, зазначивши, що ОСОБА_4
ніколи не хворів на туберкульоз, тому
це не могло бути підставою для не
проживання ОСОБА_2 в квартирі, яка
ніколи постійно там не проживала.
Просив відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про вселення.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_4 визнала частково, проти
задоволення позову ОСОБА_2 не
заперечувала. Зазначила, що вона дійсно
не проживає в квартирі з 1999 року, тому
не заперечує в задоволенні позовних
вимог відносно зняття її з
реєстраційного обліку. Однак донька
ОСОБА_2 не мала змоги проживати в
квартирі, оскільки позивач вів
аморальний спосіб життя. Донька жила в
квартирі в 2012 році, коли позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні
і мати позивача дала доньці ключі від
квартири. Між нею та позивачем була
домовленість щодо розміну квартири,
приватизації квартири, щоб їх дочці
залишилося житло. Щодо не сплати
комунальних платежів, то в зв'язку з
тим, що позивач не сплачував їй
аліменти на утримання дитини, вона не
оплачувала нарахування за комунальні
послуги.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_4 не визнала, на задоволенні своїх
позовних вимог наполягає, пояснивши, що
вона дійсно з 1999 року проживала разом з
матір'ю. До 2012 року вона не могла
проживати в квартирі батька, оскільки у
нього був туберкульоз. В 2012 році, коли
батько знаходився в лікарні на
стаціонарному лікуванні, вона почала
жити в квартирі, зробила косметичний
ремонт квартири, вивезла сміття. По
виходу з лікарні, батько змінив замки
на вхідних дверях та заборонив їй
проживати в квартирі. До повноліття
вона не могла самостійно себе
утримувати, і коли з 18 років у неї
з'явився самостійний заробіток, вона
віддавала позивачу гроші на оплату
комунальних послуг.

Представник третьої особи - ЖЕО-45» в
судове засідання не з'явився, про дату
слухання були повідомлені своєчасно та
належним чином.

Вислухавши представника позивача
ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню, позов ОСОБА_2 -
повному задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі рішення виконкому
Довгинцівської районної Ради народних
депутатів № 63 від 24.02.1995 року
переоформлено особистий рахунок на
ОСОБА_4 в зв'язку з випискою основного
квартиронаймача (а.с.8 - копія витягу з
протоколу).

На ОСОБА_4 як основного квартиронаймача
нараховуються комунальні платежі (а.с.53
- довідка) відповідно до зареєстрованих
в квартирі осіб (а.с.52 - довідка): доньки
ОСОБА_2 (а.с.5 - копія свідоцтва про
народження) та колишньої дружини
ОСОБА_5 (а.с.9 - копія свідоцтва про
розірвання шлюбу).

Відповідно до акту про не проживання
від 18 лютого 2013 року, відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з березня 1999 року не
проживають в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.51
-акт).

Відповідно до акту огляду МСЕК від
11.02.2013 року позивачу ОСОБА_4 з 04 лютого
2013 року встановлена друга група
інвалідності (а.с.10 - копія акту).

Відповідно до ст. 64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені
в частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України та
ч.4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто
не може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування житловим
приміщенням інакше, як на підставі і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Роз'ясненнями, даними в п.10 постанови №2
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» визначено,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
установлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
в осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4
про визнання відповідача ОСОБА_2 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням задоволенню не
підлягають. При вирішенні спору суд
виходить з того, що відповідач мала
намір проживати в квартирі та
користуватись нею, що
підтверджується і поясненнями
самої відповідачки ОСОБА_2, які
вона надавала в судовому засіданні, та
поясненнями свідків, з яких вбачається,
що відповідачка ОСОБА_2 проживала
певний період в квартирі, проводила там
ремонтні роботи та намагалася після
повернення позивача з лікарні зайти в
квартиру, але цього не могла зробити
через перешкоди, які чинив позивач,
тому не мешкає в квартирі через поважні
причини.

Так свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що
знайомий з ОСОБА_7, вітчимом
відповідачки ОСОБА_2 Влітку 2012 року
ОСОБА_7 просив його замінити сантехніку
в квартирі по АДРЕСА_1, де проживає
ОСОБА_2, точної адреси він не пам'ятає.
Коли він приїхав до вказаної квартири,
то квартира була в жахливому стані: на
стінах був грибок, пліснява. За гроші
ОСОБА_2 він купляв необхідну
сантехніку, ремонтні роботи по заміні
сантехніки оплачувала теж ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що знайомий
з ОСОБА_2 з квітня 2013 року, разом
проживати вони стали з серпня 2013 року.
Разом з ОСОБА_2 вони їздили до матері
позивача, де позивач не заперечував,
щоб ОСОБА_2 жила в квартирі АДРЕСА_1,
обіцяв, що квартира залишиться їй, при
цьому говорив, що хоче виписати доньку
з квартири, щоб мати змогу отримувати
субсидію.

Позивач ОСОБА_4 не надав суду доказів,
які б обґрунтовували ті обставини, на
які він посилається та свідчили б про
небажання відповідачів проживати в
квартирі. За таких обставин суд вважає,
що вимоги ОСОБА_4 щодо визнання
втратившими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права
користування квартирою АДРЕСА_1
підлягають частковому задоволенню в
частині визнання втратившою ОСОБА_3
права користування вказаним житлом,
так як вона не користується жилим
приміщенням в квартирі без поважних
причин кілька років і не заперечує
проти визнання її такою, що втратила
право користування жилим приміщенням.

Вимоги ОСОБА_2 про вселення слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст.64,71,72 ЖК України,
ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

В іншій частині в позові відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: О. С. Бардін