Справа № 2-568/11
Провадження № 2/204/45/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
? домоволодіння, розподіл майна
подружжя та вселення, -

в с т а н о в и в:

24 лютого 2010 року позивачка звернулася
до суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що з 1993 року вона
знаходилась із відповідачем ОСОБА_2 у
фактичних шлюбних відносинах. Вони
жили як чоловік та жінка, вели спільне
господарство, у них були спільні
витрати на придбання продуктів
харчування, майна. А в 2003 році вони
офіційно зареєстрували наші шлюбні
відносини. Шлюб був зареєстрований
19.04.2003 р. відділом реєстрації актів
громадянського стану
Красногвардійського районного
управління юстиції м. Дніпропетровська
по актовому запису №144. Знаходячись у
фактичних шлюбних відносинах та у
шлюбі, вони з 1998 по 2005 роки здійснили
роботи по будівництву житлового
будинку з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1. Як чоловік, так й особисто
вона, сплачували вартість будівельних
матеріалів, роботу найманих
працівників, бо у них був спільний
сімейний бюджет. Багато будівельних
матеріалів було придбано її батьком,
ОСОБА_4, який допомагав їм в будівництві
як матеріально, тай й в придбані та
перевезені матеріалів. Основні
будівельні роботи були здійсненні у
період з 2003 року, а закінченні в 2005 році.
Згідно технічного паспорта їх спільне
майно в цей садибі складається з
житлового будинку А-1 загальною площею
160,9 кв.м. та господарських будівель й
споруд загальною інвентарною вартістю
відповідно до даних МБТІ 48688 грн. В 2005
році у зв'язку з закінченням
будівельних робіт рішенням
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради від 26.05.2005 p. №
157/13 було затверджено акт державної
технічної комісії про готовність до
експлуатації цього житлового будинку.
Вони зареєстрували їх місце мешкання
за новою адресою. Враховуючи що між
ними ніяких спорів на той час не
існувало, усі документи на це майно, у
тому числі й дозвіл на будівництво,
були оформленні на ім'я чоловіка. За ним
й було зареєстровано право власності
на це нерухоме майно. Між тим, їх
сумісне життя із відповідачем не
склалося, в останні три роки він став
вести себе нестерпно, бо зловживає
спиртними напоями, сім'я поступово
розпалася, вони перестали підтримувати
їх сімейні відносини й за рішенням суду
розірвали шлюб. Незважаючи на те, що
вони разом будували житловий будинок й
тому він вважається їхньою сумісною
власністю, якою до того ж безперешкодно
користувалося тривалий час сумісно без
укладання яких не будь угод, шість
місяців тому відповідач, коли вона з
дитиною були відсутні, змінив замки на
вхідних дверях та більше не пускає їх в
будинок. Вона вимушена була поселитися
з дитиною у своїх батьків, хоча більша
частина їхніх особистих речей
знаходиться в будинку. Вирішити
добровільно питання відносно
розподілу їхнього спільного майна та
місця їхнього мешкання відповідач не
бажає. На її звернення з цього приводу,
а також на пропозиції про укладання
угоди про розподіл між ними цього
будинку з визнанням за нею право
власності на 1/2 частку цього майна
відповідач не реагує та ухиляється від
вирішення цього спору добровільно
мирним шляхом. Ці обставини змушують її
звертатися до суду з позовом про захист
її порушеного та невизнаного права на
частку у спільній сумісній власності.
Тому вона прошу суд визнати за нею
право власності на 1/2 частину спірного
будинку з господарськими спорудами за
цією адресою. Тобто, усі дозволи на
будівництво відповідач одержував в
інтересах сім'ї, вони разом будували як
будинок, так й усі будівлі в садибі й
тому вона має законне право на визнання
за нею права власності на половину
цього майна. Таке ж її право на 1/2 частку
цього майна передбачено вимогами
цивільного права. Тому одночасно з
визнанням її права власності на частку
у спільному майні, вона просить суд у
порядку його розподілу визначити
порядок володіння та користування цим
майном шляхом надання їй з дитиною у
володіння частини приміщень житлового
будинку та визначити порядок
користування земельною ділянкою.
Земельна ділянка площею 1000 кв.м.
знаходиться у користуванні відповідно
до рішення виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради від 19.04.1996 р. №
95/4. З метою встановлення можливості
розподілу приміщень житлового будинку
між подружжям та визначення порядку
користування спільним майном вона
просить суд призначити у справі
проведення судової
будівельно-технічної експертизи
згідно до її заяви. Крім того, вона
просить суд винести рішення, яким
вселити її в житловий будинок, бо при
зазначених обставинах вважає цю вимогу
правомірною. Вартість нерухомого майна
в домоволодінні відповідно до її
оцінки, зробленій фахівцями бюро
технічної інвентаризації складає 46688
грн., тоді вартість частки нерухомого
майна, на яке вона претендує, складає
23344 грн. Просила винести рішення, яким
визнати за нею, право власності на 1/2
частину житлового будинку літ.А-1 жилою
площею 73,5 кв.м., загальною площею 160,9
кв.м., літнього душу Б, вбиральні В,
споруд № 1-7, замощення І в садибі по
АДРЕСА_1, зареєстрованих за колишнім
чоловіком ОСОБА_2 з внесенням змін до
реєстру прав власності; встановити
порядок користування приміщеннями
житлового будинку з господарськими
будівлями й спорудами та земельною
ділянкою в садибі по АДРЕСА_1 виходячи з
рівності часток співвласників; вселити
її в житловий будинок в садибі по
АДРЕСА_1.

03 грудня 2013 року ОСОБА_3 уточнила
позовну заяву та просила: визнати за
нею право власності на ? частину
садибного житлового будинку АДРЕСА_1,
що складається з: житлового будинку
літ. А-1, загальн6ою площею 160,9 кв. м.,
житловою площею 73,5 кв. м., літнього душу
Б, вбиральні В, огорожі 1-3, зливної ями №
4, водоколонки № 5, сходів №№ 6-7,
мостіння І в садибі.

Ухвалою Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 про
встановлення порядку користування
приміщеннями житлового будинку з
господарськими будівлями й спорудами
та земельною ділянкою в садибі по
АДРЕСА_1 виходячи із рівності часток
співвласників (п. 2 прохальної частини
позову) та про вселення (п. 3 прохальної
частини позову) по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? домоволодіння,
розподіл майна подружжя та вселення
залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник
позивачки заявлені уточнені позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 19
квітня 2003 року у відділі реєстрації
актів громадського стану
Красногвардійського районного
управління юстиції м.
Дніпропетровська, про що в книзі
реєстрації актів про одруження 19
квітня 2003 року зроблено актовий запис
№ 144 (а.с.9).

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Красногвардійської районної Ради
народних депутатів від 19.04.1996 р. № 95/4,
вирішено: дозволити ОСОБА_2 будівництво
індивідуального житлового будинку
зовнішніми розмірами 9,00 х 10,00 по
АДРЕСА_1; надати ОСОБА_2 для будівництва
індивідуального житлового будинку
земельну ділянку прощею 1000 кв.м.
постійного користування по АДРЕСА_1
згідно схеми; зобов'язати ОСОБА_2
оформити проектну документацію на
будівництво житлового будинку через
відділ у справах будівництва та
архітектури при Красногвардійському
райвиконкомі та узгодити її з головним
архітектором району; зобов'язати
ОСОБА_2 після закінчення будівництва
жилого будинку оформити технічний
паспорт на будинок через
Дніпропетровске БТІ (а.с. 12).

Відповідно до технічного паспорту
виготовленого 15 січня 2005 року КП
«ДМБТІ» садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1 складається з
житлового будинку літ. А-1, загальною
площею 160,9 кв. м., житловою площею 73,5 кв.
м., допоміжною площею 46,3 кв.м, (а.с.14-18).

Рішенням виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради від 26.05.2005 p. №
157/13 було затверджено акт державної
технічної комісії про готовність до
експлуатації закінченого будівництвом
індивідуального житлового будинку літ.
А-1, сіней літ а-1, відкритої веранди літ
а1-2 за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею
73,5 кв.м., загальною - 160,9 кв.м., кількість
житлових кімнат - 4; оформлено право
власності на житловий будинок літ А-1,
сіни літ а-1, відкриту веранду літ а -2 по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; житлова площа
будинку - 73,5 м. кв., загальна - 160,9 м. кв.;
зобов'язало ОСОБА_2 звернутися до КП
"ДМБТІ" з питання оформлення та
реєстрації права власності, а потім до
Дніпропетровського міського
управління земельних ресурсів з
питання користування земельною
ділянкою (а.с. 13).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Сімейного кодексу України, Цивільного
кодексу України.

За нормами ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленість між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено,
що за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено,
що розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 України майно, що
є обєктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними
в натурі.

Згідно з ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України
передбачено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Частиною 1 ст. 58 СК України визначено,
що у разі, якщо річ, що належить одному з
подружжя, плодоносить, дає приплід або
дохід (дивіденди), він є власником цих
плодів, приплоду або доходу
(дивідендів).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Аналізуючи правовідносини, які виникли
між сторонами в контексті викладених
правових норм, та приймаючи до уваги, що
судом було встановлено, що спірне
майно, а саме садибний житловий будинок
АДРЕСА_1, що складається з: житлового
будинку літ. А-1, загальн6ою площею 160,9
кв. м., житловою площею 73,5 кв. м., Л буд -
літ. Б, вбиральні - літ. В, огорожі - літ.
№ 1-3, зливної ями літ. № 4, водоколонки -
літ. № 5, сходів літ. №№ 6-7, мостіння-
літ. І, було набуте ОСОБА_3 під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_2 та на
підставі ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК
України є спільним сумісним майном
подружжя, що було підтверджено
сторонами у судовому засіданні, суд
вважає за необхідне позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на ? домоволодіння, розподіл
майна подружжя задовольнити та визнати
за ОСОБА_3 право власності на ? частину
садибного житлового будинку АДРЕСА_1,
що складається з: житлового будинку
літ. А-1, загальн6ою площею 160,9 кв. м.,
житловою площею 73,5 кв. м., Л буд - літ. Б,
вбиральні - літ. В, огорожі - літ. № 1-3,
зливної ями літ. № 4, водоколонки - літ.
№ 5, сходів літ. №№ 6-7, мостіння- літ. І.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі
244 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 80, 81, 88, 209, 212-216, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на ?
домоволодіння, розподіл майна подружжя
та вселення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину садибного житлового будинку
АДРЕСА_1, що складається з: житлового
будинку літ. А-1, загальн6ою площею 160,9
кв. м., житловою площею 73,5 кв. м., Л буд -
літ. Б, вбиральні - літ. В, огорожі - літ.
№ 1-3, зливної ями літ. № 4, водоколонки -
літ. № 5, сходів літ. №№ 6-7, мостіння-
літ. І.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір у сумі 244 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік