Номер провадження № 22-ц/785/6428/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2013 року м. Одеса

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Орлової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства Одеська залізниця - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Одеська залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства Одеська залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що позивача було призначено на посаду начальника поїзду (пасажирського) Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ДП Одеська залізниця.

Відповідно до наказу № ЛВЧДК-3-05/1629 від 30.08.2012 року про припинення трудового договору його було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри. Підставою для звільнення стало подання від 29.08.2012 року № ЛВЧД-4-14/2233, протокол оперативної наради при в. о. начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна від 27.08.2012 року. № ЛВЧД-3-16/391, згода профспілкового комітету пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, протокол №62 від 29.08.2012 року.

ОСОБА_3 посилається на те, що звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України можливо лише працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, а оскільки він не є матеріально відповідальною особою та не отримував під час роботи грошові кошти від пасажирів, тобто безпосередньо не обслуговував будь-які грошові та товарні цінності, тому звільнення його є незаконним.

Оскільки в наказі не зазначено суть порушення, що допущено, позивач посилається на те, що підставою для звільнення послугувала ситуація, яка склалася 23.08.2012 року під час відправлення поїзда Одеса-Христинівка № 610/609 від станції Одеса-Головна, начальником якого він був, коли в вагони поїзду почали посадку, окрім пасажирів з квитками, у великій кількості також пасажири, які квитків не мали. Пасажири без квитків поводилися дуже агресивно, оскільки не мали можливості виїхати іншим шляхом (додаткових поїздів не було), поїздна бригада самостійно запобігти посадці не змогла.

Одночасно з цим до поїзду прибула контрольно-ревізійна група, яка також бачила посадку великої кількості пасажирів без квитків та почала перевіряти вагони. За результатами перевірки позивач склав пояснення, що порушень з його боку не було, оскільки він діяв у відповідності до Наказу Міністерства транспорту та звязку України від 27 грудня 2006 року № 1196 Про затвердження Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 надав додаткові пояснення в яких зазначив, що документи які стали підставою для його звільнення було складено з порушенням норм діючого законодавства посилаючись на те, що 27.08.2012 року відбулася оперативна нарада при в.о. начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, щодо випадку перевезення безквиткових пасажирів в вагонах поїзда № 610, на якій встановлено, що в ході перевірки поїзду 23-24 серпня 2012 року виявлено факт перевезення безквиткових пасажирів, складено відповідний акт за формою ЛУ-4, отримані пояснення від поїзної бригади. Зроблено запис у рейсовому журналі, вирішено підготувати подання до профспілкової організації щодо узгодження звільнення позивача згідно ч. 2 ст. 41 КЗпП України по втраті довіри.

29.08.2012 року до профспілкової організації направлено подання про надання згоди на звільнення в якому зазначено, що мало місце безквиткове перевезення пасажирів у кількості 119 пасажирів, а ОСОБА_3 порушив обовязки, визначені у п. 4.7, 4.11, 10.2.1, 10.4 Інструкції начальника пасажирського поїзда щодо заборони допускати у вагон сторонніх осіб, у т.ч. безквиткових пасажирів, відповідно до яких начальник пасажирського поїзду несе дисциплінарну відповідальність.

29.08.2012 року відбулося засідання профспілкового комітету ЛВЧД-3, на якому було надано згоду на звільнення у відповідності до обставин викладених у поданні.

ОСОБА_3 вказує на те, що після виявлення безквиткових пасажирів в поїзді контрольно-ревізійна група повинна була або стягнути з пасажирів штраф, про що скласти відповідні квитанції на підставі затвердженого Порядку, або видалити цих пасажирів з поїзда на найближчій зупинці поїзда на підставі Правил. Але будь-якого зазначення у актах, що пасажирів притягнуто до адміністративної відповідальності не було.

ОСОБА_3 звернувся до районного суду із вищезазначеним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ № ЛВЧДК-3-05/1629 від 30.08.2012 року про припинення трудового договору, відповідно до якого ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника поїзда (пасажирського) на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку із втратою довіри; поновити його на посаді начальника поїзда (пасажирського) Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ДП Одеська залізниця; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.08.2012 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ № ЛВЧДК-3-05/1629 від 30.08.2012 року про припинення трудового договору, відповідно до якого ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника поїзда (пасажирського) на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника поїзда (пасажирського) Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ДП Одеська залізниця; стягнуто з ДП Одеська залізниця на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2012 року по 23 травня 2013 року в сумі 70922,18 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ДП Одеська залізниця - ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, перебування позивача на посаді начальника пасажирського поїзду Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ДП Одеська залізниця. Наказом № ЛВЧД 3-05/1629 від 30 серпня 2012 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіри.

Підставою для звільнення позивача з посади стало подання від 29 серпня 2012 року № ЛВЧД -4-142233, протокол оперативної наради при в.о. начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Голова від 27 серпня 2012 року № ЛВЧД 3-16/391, протокол № 62 від 29 серпня 2012 року. Відповідно до змісту протоколу 29 серпня 2012 року відбулася оперативна нарада, на якій розглянуто питання перевезення безквиткових пасажирів у вагонах поїзда № 610 сполученням Одеса-Христинівка. Перевіркою поїзду 23-24 серпня 2012 року виявлено факт перевезення безквиткових пасажирів, складено відповідні акти за формою ЛУ-4, отримані пояснення начальника та провідників поїзду, зроблено запис у рейсовому журналі. Вирішено звернутися з поданням до профспілкової організації для отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади за п. 2 ст. 41 КЗпП України по втраті довіри.

В поданні зазначено факт перевезення безквиткових пасажирів у кількості 119 чоловік, який зафіксовано в актах № 008182 008187 та 006776 006778, та встановлено порушення ОСОБА_3 службових обовязків щодо заборони допускати у вагон сторонніх осіб та безквиткових пасажирів. За зазначені порушення начальник поїзду несе дисциплінарну відповідальність, передбачену п.4 розділу № 2 контракту № 39 від 05 березня 2009 року та ст. 139 КЗпП України.

29 серпня 2012 року профспілковий комітет дав згоду на звільнення ОСОБА_3 з займаної посади відповідно до подання.

Даючи правову оцінку встановленим обставинам суд дійшов правильного висновку про недоведеність факту порушення з боку позивача вимог наказу Міністерства транспорту та звязку України від 27 грудня 2006 року № 1196 Про затвердження правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, інструкції начальника поїзду або вимог КЗпП України.

Безквитковий проїзд пасажирів в поїздах містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 135 ч. 1 КУпАП України.

Процедура складання адміністративних протоколів за вказаним правопорушенням, повноваження осіб на виконання таких дій, порядок притягнення до відповідальності визначені КЗпАП України.

Пунктом 2.18 вищезазначених правил порядку перевезення пасажирів передбачено, що начальником пасажирських поїздів та іншим особам, визначеним цим пунктом надано право оформляти штрафи за зазначене правопорушення по квитанції форми ЛУ-9.

Досліджуючи надані відповідачем акти форми ЛУ-4 за № 000182, 008183, 78 суд обґрунтовано не прийняв їх як докази, що підтверджують перевезення безквиткових пасажирів, оскільки вони стосуються іншого складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 7.21 зазначених правил встановлено, що у виняткових випадках з дозволу начальника поїзда дозволяється посадка пасажирів у поїзд, якщо вони не встигли придбати проїзні документи у касі. При цьому посадка дозволяється тільки в штабний вагон з подальшим оформленням проїзду протягом однієї години з моменту відправлення поїзду з пункту формування і протягом 30 хвилин з проміжних станцій. Штраф при цьому не стягується.

Досліджуючи обставини звільнення позивача з підстав п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України суд обґрунтовано виходив з того, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів п. 28 розяснено, що звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.і.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику підстави для втрати до нього довіри.

Суд не знайшов у діях позивача отримання будь-яких грошових коштів, товарних цінностей, тому його звільнення за втратою довіри є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення з роботи працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Розрахунок стягнення заробітку на користь позивача судом здійснено у відповідності з встановленими обставинами по справі та вимогами закону.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства Одеська залізниця - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_4