Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.12.2013 року
2/425/508/13

425/1728/13-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рубіжне Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
цивільним позовом до ОСОБА_2,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином, в
якому просив суд стягнути з ОСОБА_2
упущену вигоду в розмірі 3098,66 гривень,
реальні збитки в розмірі 1854,12 гривень, з
ПрАТ СК «Лафорт» матеріальну шкоду в
розмірі 27504,69 гривень, стягнути
солідарно з відповідачів моральну
шкоду у розмірі 200000 гривень, витрати на
правову допомогу в розмірі 2000,00
гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що 08.05.2011 року ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Черри амулет» на вулиці
Визволителів в місті Рубіжне здійснив
наїзд на ОСОБА_1, в результаті чого
останній зазнав тілесних ушкоджень та
тривалий час знаходився у лікарні.
Вироком Рубіжанського міського суду
Луганської області від 20.02.2013 року
ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України та за ч. 2 ст. 135 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
позбавлення волі, ухвалою Апеляційного
суду Луганської області від 26.04.2013 року
вирок в цій частині залишено без змін.
ОСОБА_2 частково добровільно
відшкодував спричинену шкоду у розмірі
17000,00 гривень потерпілій особі у
кримінальній справі і позивачу у
цивільній справі ОСОБА_1, проте залишок
матеріальної шкоди не сплатив, також не
сплатив моральну шкоду, спричинену
злочином.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
суду заяву, в якій просить слухати
справу без його участі, за участю його
адвоката. В попередньому судовому
засіданні 22.07.2013 року зазначив, що
завдану йому ОСОБА_2 моральну шкоду він
оцінює у 200000,00 гривень (а.с. 40,57).

Представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов ОСОБА_1
підтримують в повному обсязі, просять
задовольнити, додатково зазначають, що
моральна шкода полягає у сильному
фізичному болю від тяжких тілесних
ушкоджень здоров'я позивача та його
майна, душевних стражданнях,
переживаннях, до теперішнього часу
позивач продовжує відчувати головний
біль.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, на
час слухання справи у суді перебуває у
Краснолуцькій виправній колонії № 19 м.
Вахрушеве Луганської області, 19.06.2013
року надіслав суду пояснення,
відповідно до яких сплатив ОСОБА_1 17000,00
гривень, в подальшому відмовляється
сплачувати позивачу з причин
знаходження в місцях позбавлення волі
(а.с. 26, 27).

Представник відповідача ПрАТ СК
«Лафорт» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, поважності причин нез'явлення в
судове засідання не повідомив, заяв про
розгляду справи у відсутності
представника відповідача не надав,
заперечень на позов не надав.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представників, допитавши свідка,
розглянувши цивільну справу в межах
заявлених позовних вимог, об'єктивно
оцінивши докази, які містяться в
матеріалах справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Судом сторонам були створені усі умови
для подання доказів в підтвердження
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
відповідачі не скористалися своїм
правом надавати пояснення та
заперечення, брати участь у судових
засіданнях, тому, з врахуванням
вищенаведеного, суд розглядає дану
цивільну справу за наявними у справі
доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що 20.02.2013 року
Рубіжанським міським судом Луганської
області було постановлено вирок по
кримінальній справі № 1/425/4/13 за
обвинуваченням ОСОБА_2, відповідно до
якого ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 286
КК України та за ч. 1 ст. 135 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 3 роки з
позбавленням права керування
транспортними засобами на 1 рік;
цивільний позов ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди було залишено без
розгляду тощо (а.с. 120-126).

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 26.04.2013 року по зазначеній
кримінальній справі вирок
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 20.02.2013 року
змінено - скасовано в частині вирішення
цивільного позову та в цій частині
направлено на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства, в
решті вирок залишено без змін (а.с. 7-12).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24.10.2013 року вирок
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 20.02.2013 року зі
змінами внесеними ухвалою
Апеляційного суду Луганської області
від 26.04.2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 26.04.2013 року
залишено без змін (а.с. 117-119).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений
за те, що він 08.05.2011 року о 21:30 годині,
керуючи автомобілем «Chery A 15 Amulet»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись
по вулиці Визволителів у місті Рубіжне
на перехресті з вулицею Фрунзе, в
порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху
України, скоїв наїзд на велосипедиста
ОСОБА_1, який рухався в попутному
напрямку, внаслідок чого ОСОБА_1
отримав тяжкі тілесні ушкодження за
ознакою небезпеки для життя в момент
заподіяння. ОСОБА_2 з місця злочину зник
навмисно, залишивши потерпілого ОСОБА_1
в небезпечному для життя стані без
допомоги.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача ОСОБА_2 у
заподіянні шкоди ОСОБА_1 встановлена
вироком Рубіжанського міського суду
Луганської області від 20.02.2013 року, та
відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягає.

В своїй позовній заяві, позивач
зазначає, що тривалий час перебував у
Рубіжанській лікарні та у лікарні м.
Луганська та ним та його дружиною
ОСОБА_4 було витрачено на ліки, поїздки
до лікарень, відправку кореспонденції
та ксерокопіювання документів 26576,67
гривень (1864,92 + 24711,75), також було

повністю знищено його велосипед
вартістю 300,00 гривень та за період
лікування втрачений заробіток
позивача склав 3098,66 гривень,
прогнозована вартість лікування
позивача складатиме 33000,00 гривень, а
всього 62975,33 гривні, які просить
стягнути з відповідачів позивач. При
цьому позивач зазначає, що
відповідачем ОСОБА_2 йому було
відшкодовано тільки 17000,00 гривень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
надала суду показання, що дружина
позивача є її племінницею, під час, коли
ОСОБА_1 перебував у лікарнях, вона
допомагала його дружині доглядати їх
неповнолітніх дітей, допомогла грішми
на лікування позивача, також, зазначає,
що після отриманих тяжких травм
позивач змінився в психологічному
плані, став більш нервовим, агресивним,
неспокійним, боязливим, втім до ДТП
позивач був врівноваженою та спокійною
людиною.

Згідно довідки Центральної міської
лікарні м. Рубіжне від 15.02.2013 року №
0120-50, виданої ОСОБА_1 за час знаходження
остатнього у відділенні
анестезіології та інтенсивної терапії,
родичами хворого були придбані медичні
препарати на загальну суму 6753,06 гривень
(а.с. 115-116).

Згідно довідки ТОВ «Нові медичні
системи» № 01/02 від 01.02.2013 року та
квитанції до прибуткового ордеру №
15/10/05 від 10.05.2011 року ОСОБА_1 проходив
обстеження головного мозку на
комп'ютерному томографі 10.05.2011 року та
було сплачено за це 500,00 гривень (а.с. 114).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем ОСОБА_1
підтверджено належними та допустимими
доказами розмір спричиненої йому
матеріальної шкоди у сумі 7237,06 гривень,
який складається з вартості обстеження
на комп'ютерному томографі у розмірі
500,00 гривень та з вартості придбаних
ліків під час його перебування у
Центральної міської лікарні м. Рубіжне
у розмірі 6737,06 гривень, при цьому з
переліку придбаних ліків суд виключає
«Рідке мило антибактеріальне № 2
вартістю 16,20 гривень» (6753,26 - 16,20 = 6737,06
гривень), оскільки доказів
використання його саме для лікування
ОСОБА_1, останнім та його
представниками суду не надано.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
ТЗ власником автомобіля «Chery A 15 Amulet»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 на час
скоєння ДТП був відповідач ОСОБА_2
(копія свідоцтва міститься в
матеріалах кримінальної справи №
1/425/4/13, том 1, а.с. 116).

Відповідно до полісу ВЕ № 4231456
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК
«Лафорт» на час скоєння злочину (копія
полісу міститься в матеріалах
кримінальної справи № 1/425/4/13, том 1, а.с.
117).

Згідно вказаного страхового полісу
передбачено ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю на
одного потерпілого у розмірі 51000,00
гривень, франшиза складає 510,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові або іншій особі,
визначеній у договорі, страхову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовують
обґрунтовані витрати, пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням,
протезуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
придбанням лікарських засобів.

За таких обставин, з урахуванням того,
що цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_2 на час скоєння ДТП
була застрахована ПрАТ СК «Лафорт»,
враховуючи розмір франшизи у 510,00
гривень, суд приходить до висновку про
стягнення з відповідача ПрАТ «СК
«Лафорт» на користь позивача ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди у сумі 6727,06 гривень (7237,00 - 510,00 =
6727,06) та стягнення з відповідача ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі
510,00 гривень.

Суд відмовляє позивачу в іншій частині
стягнення матеріальної шкоди в
зазначеному у розмірі 29975,33 гривень,
оскільки позивачем та його
представниками до суду під час
розгляду справи не надано належних та
допустимих доказів, в підтвердження
розміру цієї шкоди, зокрема, не надано
доказів щодо вартості знищеного
велосипеду позивача, доказів
перебування позивача у лікарні,
доказів призначення йому певних
лікарських препаратів, доказів
знаходження позивача у трудових
відносинах, доказів неотримання
заробітної плати позивачем (упущеної
вигоди), доказів перебування його на
лікарняному тощо. Також, діючим
законодавством не передбачено
відшкодування потерпілому
прогнозованої матеріальної шкоди, яка
може виникнути у майбутньому, тому в
частині стягнення прогнозованої
вартості лікування позивача у розмірі
33000,00 гривень суд також відмовляє.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сімї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної особи
або юридичної особи.

Таким чином, на підставі вищенаведених
норм цивільного законодавства, та з
врахуванням наявності вини
відповідача ОСОБА_2 у скоєнні злочину,
встановленої вироком суду, та визнанні
позивача ОСОБА_1 потерпілою особою, суд
приходить до висновку, що відповідачем
позивачу спричинена значна моральна
шкода, яка полягає в фізичному болі та
стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
душевних стражданнях, яких він зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою
ОСОБА_2 щодо нього, порушенні ходу
звичайного життя позивача.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди є,
зокрема: шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; моральна шкода, що полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
потерпілий - фізична особа зазнав у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

З врахуванням того, що відповідно до
страхового полісу ліміт
відповідальності ПрАТ СК «Лафорт» за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю на
одного потерпілого становить 51000,00
гривень, з ПрАТ СК «Лафорт» на користь
ОСОБА_1 слід стягнути 2550,00 гривень
моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2,
суд, враховуючи факт наявності його
вини, характер та ступінь тілесних
ушкоджень позивача, які відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень по ознаці
небезпеки для життя (забої

грудної клітини, попереку, закритий
перелом шийки плечової кістки,
закритий перелом обох гомілок лівої
голені, закрита черепно-мозкова травма
з переломом потиличної кістки
епісубдуральна гематома справа, забій
мозку 2 ступеня, субарахноїдальний
крововилив), тривалість його фізичного
болю, глибину душевних страждань,
виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості, дійшов
висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
слід стягнути відшкодування моральної
шкоди у сумі 10000,00 гривень, в іншій
частині слід відмовити.

Крім того, позивач в позовній заяві
просить стягнути з відповідачів
солідарно відповідно до ст. 88 ЦПК
України витрати на правову допомогу у
сумі 2000,00 гривень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, до яких належать, зокрема,
витрати на правову допомогу, витрати,
пов'язані з залученням спеціалістів та
проведенням судових експертиз тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

В підтвердження понесених позивачем
витрат на правову допомогу позивачем
до матеріалів справи надано договір
про надання правової допомоги від
22.07.2013 року та квитанція № 22.07.20130-1 року
від 22.07.2013 року, відповідно до якої
позивач сплатив адвокату ОСОБА_3 2000,00
гривень за складання позовної заяви та
представництво інтересів позивача в
Рубіжанському міському суді
Луганської області по даній цивільній
справі (а.с. 33-36).

Проте, з тексту позовної заяви, яка
підписана представником позивача
ОСОБА_4, вбачається, що позовна заява
була складена 22 серпня 2012 року, тобто до
укладення 22.07.2013 року позивачем ОСОБА_1
із адвокатом ОСОБА_3 цього договору про
надання правової допомоги.

Проте, під час розгляду справи в суді
інтереси позивача ОСОБА_1 також
представляла його дружина ОСОБА_4 як
його представник за довіреністю (а.с.
102).

Розрахунку розміру компенсації витрат
на правову допомогу, який складено
відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах та адміністративних справах»,
в якому б містився перелік наданих саме
адвокатом ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1
послуг та кількість витрачених на це
годин, суду під час слухання справи
надано не було, тому в частині
стягнення з відповідачів 2000,00 гривень
за правову допомогу суд відмовляє за
необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
врахуванням часткового задоволення
позову, судовий збір підлягає
стягненню з відповідачів на користь
держави у мінімальному розмірі по 229,40
гривень з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 205, 206, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» (місце знаходження: місто
Київ, вулиця Довнар-Запольського,
будинок 9/10) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_1) матеріальну шкоду
у розмірі 6727,06 (шість тисяч сімсот
двадцять сім) гривень 06 копійок та
моральну шкоду у розмірі 2550,00 (дві
тисячі п'ятсот пятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (місце
проживання: АДРЕСА_1) франшизу у розмірі
510,00 (п'ятсот десять) гривень та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
10000,00 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Лафорт» (місце знаходження: місто
Київ, вулиця Довнар-Запольського,
будинок 9/10) на користь Держави
(отримувач: УДКСУ у м.Рубіжне, код
отримувача 37904431, банк отримувача:
ГУДКСУ у Луганській області , МФО 804013,
п/р 0071, код класифікації доходів
бюджету: 22030001), судовий збір в розмірі
229,40 гривень (двісті двадцять девять)
гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання:
АДРЕСА_2) на користь Держави (отримувач:
УДКСУ у м.Рубіжне , код отримувача 37904431,
банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській
області , МФО 804013, п/р 0071, код
класифікації доходів бюджету: 22030001),
судовий збір в розмірі 229,40 гривень
(двісті двадцять девять) гривень 40
копійок.

В іншій частині в задоволені позову
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова