Справа №784/1034/13 21.03.2013 21.03.2013 21.03.2013
Провадження № 22-ц/784/1145/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Богуславській О.М.,

за участю:

заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу

Центрального районного суду м.
Миколаєва від 4 лютого 2013 року

за скаргою

ОСОБА_3 на дії та бездіяльність
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
Центральний ВДВС ),

В С Т А Н О В И Л А:

12 квітня 2012 року ОСОБА_3 звернувся зі
скаргою на дії та бездіяльність
Центрального ВДВС.

Він вказував, що держвиконавцем
вказаного відділу 24 січня 2011 року було
відкрито виконавче провадження за
виконавчим листом виданим Центральним
районним судом м. Миколаєва 6 грудня 2010
року, на виконання рішення вказаного
суду від 2 березня 2010 року, про
стягнення з нього на користь ПАТ «ОТБ
«Банк» 42523,61 доларів США, еквівалент 324373
грн. 75 коп., пені і штрафу в розмірі 10374
грн. 15 коп. та 1950 грн. судових витрат.

З метою примусового виконання рішення
суду, державний виконавець 24 березня 2011
року арештував його автомобіль Mitsubishi
Pajero Wagon, 2008 року з реєстраційним
номером НОМЕР_1 (далі - автомобіль). В
наступному вказаний автомобіль було
оцінено та передано для реалізації на
аукціон призначений на 26 березня 2012
року. Аукціон не відбувся та
призначений на нову дату, з заниженою
вартістю автомобіля.

В процесі оцінки та реалізації
автомобіля державний виконавець
допустив неправомірні дії. Так, 27
грудня 2011 року було затверджено звіт
про оцінку вартості автомобіля в 179101
грн. В супереч вимогам ст.ст. 25 та 58
Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) Центральний
ВДВС не повідомив його про відкриття
виконавчого провадження та не надіслав
копію постанови, не повідомив про дату
і місце проведення оцінки автомобіля,
не роз'яснив права на оскарження
оцінки, не повідомив його про
результати оцінки, та відразу передав
автомобіль для реалізації, порушивши
його права як сторони у виконавчому
провадженні. Він не міг реалізувати
свого права на рецензування звіту, хоча
вартість автомобіля є заниженою і
дізнався про результати оцінки тільки
при ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження 5 квітня 2012
року.

Посилаючись на викладене заявник
просив визнати дії Центрального ВДВС в
частині передачі автомобіля для
реалізації за ціною 179101 грн.
незаконними та зобов'язати Центральний
ВДВС провести повторну оцінку
автомобіля.

2 листопада 2012 року, в процесі розгляду
скарги, ОСОБА_3 подав скаргу збільшивши
та уточнивши вимоги. Він остаточно
просив, поновити йому строк на
звернення зі скаргою та визнати дії
Центрального ВДВС незаконними в
частині неповідомлення його про оцінку
автомобіля, та не проведення
рецензування звіту про оцінку майна, в
частині передачі автомобіля для
реалізації за вказаною ціною. Також
заявник просив зобов'язати
Центральний ВДВС провести повторну
оцінку автомобіля.

На обґрунтування вимог щодо
рецензування оцінки ОСОБА_3 вказував,
що 11 квітня 2012 року, після того, як 5
квітня 2012 року дізнався про результати
оцінки майна, подав заперечення на
оцінку. Однак державний виконавець в
порушення ст. 58 Закону, рецензування
звіту про оцінку автомобіля не провів.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 4 лютого 2013 року в
задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, про задоволення скарги. На думку
апелянта, висновки суду про пропуск ним
строку на подачу скарги є помилковими.
Крім того, він своєчасно не міг
оскаржити дій держаних виконавців у
зв'язку з їх чисельними неправомірними
діями.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши матеріали цивільної справ
за № 2-2-673/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні в Центральному ВДВС з 24
січня 2011 року знаходиться виконавче
провадження, відкрите за виконавчим
листом про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ОТБ «Банк» грошових кошті
по кредитному договору, про що було
зазначено вище. В процесі виконання
рішення державним виконавцем звернуто
стягнення на автомобіль ОСОБА_3

27 грудня 2011 року було затверджено звіт
про оцінку вартості автомобіля в 179101
грн., а 3 травня 2012 року автомобіль
реалізовано з прилюдних торгів,
призначених вдруге.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 дізнався
про оцінку автомобіля ще в лютому 2012
року, оскільки йому 3 лютого 2012 рок було
направлено повідомлення про оцінку
автомобіля. Також судом встановлено, що
про відмову в призначенні рецензування
звіту оцінки автомобіля ОСОБА_3
повідомлено 18 квітня 2012 року.

Дійшовши правильного висновку, що зі
скаргами з приводу оцінки майна та
проведення звіту ОСОБА_3 звернувся до
суду понад встановлені ЦПК України
строки, тобто лише відповідно в квітні
та листопаді 2012 року, суд обґрунтовано
відмовив в задоволенні скарги.
Висновки суду про відсутність підстав
для поновлення строку на подачу скарги
також є обґрунтованими.

Доводи апелянта суперечать вимогам
закону та матеріалам скарги.

Так, скаргу на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод (абз. 2 ч. 1 ст. 385 ЦПК).

Як виходить з ч. 3 ст. 58 Закону, державний
виконавець повідомляє про результати
визначення вартості чи оцінки майна
сторонам. Сторона вважається
повідомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленої державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що
повідомлення про оцінку майна
боржника, тобто оцінку автомобіля
ОСОБА_3, направлено йому державним
виконавцем Центрального ВДВС 3 лютого
2012 року за декількома адресами, в тому
числі за адресою, вказаною у
виконавчому листі, і за адресою, яку
вказував ОСОБА_3 в своєму листуванні -
АДРЕСА_1. Факт надіслання вказаного
числа ОСОБА_3 повідомлення встановлено
судом при розгляді скарги ОСОБА_3 на дії
державного виконавця, про що зазначено
в судовому рішенні - ухвалі
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 10 вересня 2012 року, на яку
в ухвалі від 4 лютого 2013 року послався
суд першої інстанції.

Зміст повідомлення було продубльовано
у відповіді начальника Центрального
ВДВС ММУЮ від 23 лютого 2012 року за №4547
надісланої ОСОБА_3 на його скаргу
(а.с.107). Про отримання вказаної
відповіді наприкінці лютого 2012 року
йдеться в заяві ОСОБА_3 від 17 грудня 2012
року, копія якої надана ним до суду (а.с.
109).

За такого, висновки суду щодо пропуску
ОСОБА_3 строку передбаченого ст. 385 ЦПК
України на звернення зі скаргою на дії
та бездіяльність Центрального ВДВС в
частині неповідомлення його про оцінку
автомобіля та в частині передачі
автомобіля для реалізації з ціною за
ціною 179101 грн. відповідають доказам у
справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Закону, в разі
заперечення однією із сторін проти
результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності,
державний виконавець визначає
рецензування звіту майна. За змістом
закону, його проведення здійснюється
до реалізації майна на яке звернуто
стягнення.

На час звернення ОСОБА_3 до суду він
знав, що призначені прилюдні торги з
приводу продажу автомобіля (про що
заявника зазначав в своїй скарзі до
суду). Незважаючи на це, він звернувся
до начальника Центрального ВДВС 11
квітня 2012 року з заявою про
призначення рецензії оцінки
автомобіля, в чому йому було
відмовлено. Вважаючи порушеним своє
право з часу відмови в проведенні
рецензії, ОСОБА_3 звернувся з
відповідною скаргою до суду лише в
листопаді 2012 року, коли автомобіль було
продано.

У зв'язку з чим, висновки суду про
пропуск строку на звернення до суду з
приводу рецензування згаданого звіту
також є правильними.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він пропустив
строк для подачі скарги з поважних
причин не є обґрунтованими. Так, знаючи
про наявність виконавчого провадження
та проведення оцінки його автомобіля,
він ще в лютому 2012 року міг порушити у
встановленому законом порядку питання
про проведення рецензування звіту про
оцінку майна, чого не зробив. Про
можливість оскарження дій державних
виконавців у встановлені строки
свідчать наступні дії ОСОБА_3, який 19
вересня 2012 року оскаржив дії
державного виконавця з приводу
реалізації іншого майна.

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
правильної по суті ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303 ,312,315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Центрального районного суду
м. Миколаєва від 4 лютого 2013 року -
залишити без змін. Скаргу ОСОБА_3 на дії
та бездіяльність Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області

О.Я.Мурлигіна