Провадження № 2-о/752/31/13
РІШЕННЯ

Іменем України

26.11.2013 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі
головуючого - судді Калініченко Л.С.,
при секретарі Колесник В.А., Руденко М.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою ОСОБА_1, заінтересована особа -
Головне управління юстиції у м. Києві
про встановлення факту, що має юридичне
значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верховного
Суду України із заявою про
встановлення юридичного факту та
клопотанням про визначення
підсудності вказаної заяви
посилаючись на те, що він народився в
УРСР, але в 1991 році виїхав на постійне
місце проживання до США і до цього часу
не має можливості отримати
громадянство США, оскільки необхідно
встановити факт його народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, а не ІНФОРМАЦІЯ_1, тому на
даний час він є особою без
громадянства.

В обґрунтування своїх вимог
заявник також посилається на те, що
згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1.
Проте, як стверджують батьки заявника,
дійсною датою його народження є
ІНФОРМАЦІЯ_1 Причиною того, що в
свідоцтві про народження заявника
зазначена дата його народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, стало бажання його
батьків зарахувати ОСОБА_1 до
навчального закладу на рік раніше за
віком, ніж це було передбачено діючим
на той час законодавством.

В даний час у заявника ОСОБА_1
виникла необхідність у встановленні
(уточненні) дійсної дати його
народження, тобто у встановленні факту
його народження саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною першою статті 410 ЦПК
України передбачено, що іноземці, особи
без громадянства, іноземні юридичні
особи, іноземні держави (їх органи та
посадові особи) та міжнародні
організації мають право звертатись до
суддів України для захисту своїх прав,
свобод чи інтересів.

Ухвалою Верховного Суду України
від 13.11.2012 року підсудність справи за
заявою ОСОБА_1, заінтересована особа -
Головне управління юстиції у м. Києві
про встановлення факту, що має юридичне
значення, визначена Голосіївському
районному суду м.Києва.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав вимоги заяви та
просив її задовольнити, з підстав,
викладених у заяві.

Представник заінтересованої
особи - Головного управління юстиції у
м.Києві в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, направив
пояснення, в яких просив розглянути
справу за його відсутності, також
зазначив, що розгляд даної справи
залишає на розсуд суду.

Вислухавши пояснення
представника заявника, свідка ОСОБА_2
та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що заява не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник
ОСОБА_1 народився в УРСР, про що
відділом РАГС виконкому Московської
районної ради народних депутатів м.
Києва 19 квітня 1991 року видано свідоцтва
про народження серія НОМЕР_1.

Відповідно до вказаного вище
свідоцтва про народження ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, заявник стверджує, що
дійсною датою його народження є
ІНФОРМАЦІЯ_1

Причиною того, що в свідоцтві про
народження заявника зазначена дата
його народження ІНФОРМАЦІЯ_1, на думку
заявника, стало бажання його батьків
зарахувати ОСОБА_1 до навчального
закладу на рік раніше за віком, ніж це
було передбачено діючим на той час
законодавством.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_2 пояснив, що знає сина
ОСОБА_1. Також, йому відомо, що ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки його
запрошувала родина ОСОБА_1 на
святкування дня народження сина саме
ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відбувалося на дачі
родини ОСОБА_1. Яка дата народження
зазначена в свідоцтві про народження
сина ОСОБА_1, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що
познайомилася з матір'ю заявника у 1972
року коли почала працювати у
Міністерстві енергетики. В період коли
вона почала працювати у Міністерстві
енергетики, мати заявника повинна була
піти у декретну відпустку. Також, їй
відомо, ОСОБА_6 народила сина саме
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вони завжди
святкували день народження сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, як вбачається з
журналу пологового залу № 4 «Дорожньої
клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО
«Південно-західна залізниця» ОСОБА_6
народила хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з листа «Дорожньої
клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО
«Південно-західна залізниця» від 27.09.2013
року № 01-11/365 відомості зазначені у
вказаному вище журналі є цілком
достовірні, час пологів фіксувався в
суворо хронологічному порядку,
виключається можливість запису
пологів наперед або в минулому.

Також, з тексту вище вказаного
листа вбачається, що ОСОБА_6 народила
саме ІНФОРМАЦІЯ_1, і твердження, що
відомості в медичну документацію
вносилися за її проханням не
відповідають дійсності.

Крім того, як зазначено в листі, 24
листопада 1978 року ОСОБА_6 було видано
дублікат довідки про народження дитини
по її (ОСОБА_6) заяві. Вказана обставина
спростовує доводи заявника з приводу
того, що пологи ОСОБА_6 відбулися
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки довідка про
народження дитини видається в момент
виписки із пологового будинку, у
випадку народження заявника
ІНФОРМАЦІЯ_1, були відсутні підстави
видавати 24.11.1978 року дублікат довідки
про народження.

З урахуванням вищевказаних
доказів суд вважає, що заявником не
доведені обставини, на які він
посилається в своїй заяві.

Суд не приймає до уваги в якості
доказів народження заявника саме 20.11.1978
року пояснення свідків з приводу того,
що родина ОСОБА_1 святкувала день
народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки
вказані пояснення не доводить факт
його народження саме ІНФОРМАЦІЯ_1, та
спростовується письмовими доказами, а
саме журналом пологового залу № 4
«Дорожньої клінічної лікарні № 2
станції Київ ДТГО «Південно-західна
залізниця», свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_1, виданим 19 квітня 1991 року
відділом РАГС виконкому Московської
районної ради народних депутатів
м.Києва, а також листом «Дорожньої
клінічної лікарні № 2 станції Київ ДТГО
«Південно-західна залізниця» від 27.09.2013
року № 01-11/365.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, заявник не надав суду жодного
доказу, який би підтверджував його
вимоги.

Крім того, відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
Украаїни у Постанові № 5 від 31.03.1995 року
«Про судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо згідно із
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи немайнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Юридичні факти - це обставини чи
життєві факти, з якими норми права
пов'язують виникнення, зміну або
припинення правовідносин.

З точки зору права всі життєві
факти, які так чи інакше зачіпають
суспільні відносини поділяються на
юридично значимі та юридично байдужі, з
якими право не зв'язує будь-яких
юридичних наслідків.

Таким чином, не всі життєві
обставини є юридичними фактами.
Життєві факти (обставини) стають
юридичними фактами не самі по собі чи в
силу будь-яких особливих властивостей,
а в результаті визнання їх такими
державою та закріплення у законі.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК
України у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно зі ст. 258 ЦПК України у
заяві повинно бути зазначено: який факт
заявник просить встановити та з якою
метою; причини неможливості одержання
або відновлення документів, що
посвідчують цей факт; докази, що
підтверджують факт.

Проаналізувавши зміст
вищенаведених статей, суд вважає, що
можна відокремити такі умови, за
наявності яких можливим є звернення до
суду для встановлення фактів, що мають
юридичне значення: факт, який потребує
встановлення, має породжувати юридичні
наслідки, тобто від нього повинні
залежати виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб; встановлення
відповідного факту не пов'язано з
наявністю спору про право; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку встановлення такого факту або
заявник не має можливості одержати
(відновити) загублений (знищений)
документ, який посвідчує необхідний
факт; встановлення факту потрібно
заявникові для конкретної мети.

Заявник просить встановити
факт його народження ІНФОРМАЦІЯ_1, а не
ІНФОРМАЦІЯ_1, як зазначено в його
свідоцтві про народження.

При цьому, ОСОБА_1 та його
представник ні в заяві ні під час
судового розгляду справи не вказали, з
якою метою заявник просить встановити
зазначений факт, та які юридичні
наслідки він для нього породжує.

З урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що заява
ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
встановлення факту, що має юридичне
значення, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 60, 213-215, 256, 258 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні заяви
ОСОБА_1, заінтересована особа - Головне
управління юстиції у м. Києві про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано до Апеляційного суду м.
Києва через Голосіївський районний суд
м. Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі, якщо рішення було ухвалено
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення. Апеляційна скарга подається
до Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя