Справа № 411/1309/13-ц
Провадження № 22ц/782/4899/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Максюти І.О., Туренка С.І.

при секретарі - Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровську
Луганської області, на рішення
Кіровського міського суду Луганської
області від 04 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровську
Луганської області,Державного
підприємства Шахти «Голубовська» про
відшкодування моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання на виробництві

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 14 червня 2013 року
звернувся до суду з позовом, який
уточнив та в обгрунтування якого
вказав, що протягом 1968-2010 років він
працював на різних підприємствах
вугледобувної галузі, а з 1971 року по 1999
рік постійно працював на шахті
«Голубівська». В 1994 році йому було
діагнозтоване професійне
захворювання та встановлено ступінь
втрати професійної працнздатності - з 06
квітня 2007 року безстроково 20%.Внаслідок
отримання професійного захворювання
позивачу завдані моральні страждання,
оскільки його працездатність суттєво
обмежена, що вплинуло на життєві плани
та трудові перспективи. Частина
робочих професій для позивача є
закритою через стан здоровя, і як
наслідок, це впливає на розмір його
заробітної плати. Позивач вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя. Крім того,
через обумовлений професійним
захворюванням брак повітря він погано
засинає вночі, іноді відчуває
нестерпні позиви до кашлю. Посилаючись
на вказані обставини, позивач просив
стягнути з обох відповідачів моральну
шкоду в розмірі 50 000 грн. Позовні вимоги
обгрунтував посиланням на ст.46
Конституції України, п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, ст.237-1 КЗпП України, ч.2 ст.4, ч.1
ст.9 Закону України «Про охорону праці»,
ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Рішенням Кіровського міського суду
Луганської області від 04 листопада 2013
року позов задоволений частково.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровську
Луганської області на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. В
іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кіровську Луганської області просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити рішення його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повинен вирішити справу
згідно із законом, ухваливши рішення на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального
права рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Судом першої інстанції було
встановлено, і це підтверджується
матеріалами справи та визнається
сторонами, що ОСОБА_2 01 липня 1971 року був
прийнятий на роботу на Шахту
«Голубівська» підземним кріпильником
з ремонту з повним робочим днем під
землею. 06 лютого 1999 року він був
звільнений з роботи за власним
бажанням. 24 лютого 1994 року позивачу був
встановлений діагноз
«коніотуберкульоз, антракосиликоз 1
ст…. емфізема легенів», який
підтверджений висновком
профпаталогічної лікарсько-експертної
комісії 24 лютого 2007 року. 03 травня 2007
року позивачу був повторно визначений
ступінь втрати професійної
працездатності 20% безстроково з 06
квітня 2007 року.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до ст.9
Закону України «Про охорону праці» та
ст.21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності». При
цьому суд виходив з того, що відповідно
до ст.58 Конституції України, ч.1, ч.2 ст.5
ЦК України закон має зворотну дію в
часі.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції помилковим,
оскільки він зроблений без повного
зя'сування обставин, що мають значення
для вирішення справи та не відповідає
нормам матеріального права.

При вирішенні справи суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
оскільки питання про відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у дію в
різні строки, необхідно з'ясувати
характер правовідносин сторін і
встановити, якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодуванню
моральної шкоди у цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Таким чином, для вирішення справи
визначальним є дата встановлення
вперше втрати професійної
працездатності позивача, якою є дата 20
квітня 1994 року, що підтверджується
довідкою МСЕК, з якої вбачається, що
позивачу вперше було встановлено 20%
втрати професійної.

З вказаного часу підприємством
позивачу були нараховані та
виплачувались щомісячні компенсаційні
виплати відшкодування втраченого
заробітку.

З набуттям чинності з 01 квітня 2001
року Закону «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
нараховані підприємством суми
виплачуються позивачу Відділенням
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровську
Луганської області з подальшим
коригуванням відповідно до діючого
законодавства.

Моральна шкода, завдана
професійним захворюванням позивачу з 20
квітня 1994 року не призначалась та не
відшкодовувалась.

У зв'язку з цим до правовідносин
сторін підлягає застосуванню
законодавство, яке було чинним на
момент виникнення у позивача права на
відшкодування моральної шкоди, тобто
на 20 квітня 1994 року.

Порядок та умови відшкодування
моральної шкоди, завданої працівникові
внаслідок небезпечних або шкідливих
умов праці були визначені нормами
діючого на час виникнення спірних
правовідносин законодавства, а саме:
ЦК Української РСР 1963 року, Законом
України «Про охорону праці» від 14
жовтня 1992 року № 2694-XII та Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Статтею 12 Закону України «Про охорону
праці», що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин було
визначено, що відшкодування моральної
шкоди провадиться власником, якщо
небезпечні або шкідливі умови праці
призвели до моральної втрати
потерпілого, порушення його
нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Під
моральною втратою потерпілого
розуміються страждання, заподіяні
працівникові внаслідок фізичного або
психічного впливу, що спричинило
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин
з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Відшкодування моральної
шкоди можливе без втрати потерпілим
працездатності.

Пунктом 11 Правил в редакції, що була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин було передбачено, що
розмір моральної шкоди не може
перевищувати 200 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

Станом на 20 квітня 1994 року розмір
неоподаткованого мінімуму доході
громадян становив 120 000 крб. відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України «Про збільшення
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян та стан прогресивного
оподаткування» від 14 грудня 1993 року
№1032.

З урахуванням вищезазначених
положень законодавства апеляційний
суд вважає достатнім розміром
відшкодування моральної шкоди 150
розмірів неоподаткованого мінімумум
доходів громадян з огляду на те, що само
по собі відчуття моральної втрати від
стійкого погіршення здоров'я є
очевидною та не потребує доказуванню,
але позивачем не надано жодного доказу
того, яким чином встановлення в нього 20%
втрати працездатності в квітні 1994 року
спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими
людьми, інших негативних наслідків
морального характеру.

Таким чином, розмір моральної
шкоди, що був передбачений
законодавством на момент виникнення у
позивача права на таке відшкодування з
урахуванням проведеної в 1996 році
грошової реформи, становитиме 1 800 грн.

Згідно з законодавством, діючим
на момент виникнення у позивача права
на відшкодування моральної шкоди та на
момент вирішення справи, моральна
шкода підлягає відшкодуванню
підприємством, яке на момент вирішення
справи не ліквідоване.

За вказаних вище обставин рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню як таке, що ухвалене без
належного з'ясування обстави, що мають
значення для вирішення справи, з
порушенням норм матеріального права, з
ухваленням нового рішення про часткове
задволення позову з вказаних вище
підстав.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1,4,
313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кіровську
Луганської області задовольнити.

Рішення Кіровського міського суду
Луганської області від 04 листопада 2013
року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
Шахти «Голубівська» на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 1 800 гривень.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кіровську Луганської області.

Стягнути з Державного підприємства
Шахти «Голубівська» на користь
держави судовий збір в розмірі 229
гривень 40 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді: