Номер провадження № 22-ц/785/6723/13
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Ізмаїльської міської ради до ОСОБА_2
про знесення самочинно зведених
споруд, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Відділ Державного комітету України із
земельних ресурсів в м. Ізмаїлі, про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, про поновлення меж
земельної ділянки та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ізмаїльської
міської ради, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення межі
землекористування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2007 року Ізмаїльська міська
рада Одеської області звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про знесення
самочинно збудованих споруд. Позивач
посилався на те, що 01 березня 2007 року
було встановлено факт самочинного
будівництва за адресою: АДРЕСА_1, -
навісів розмірами 3,0х5,9м,; 3,0x6,0м; 4,5x1,5м;
4,5x2,8м; 1,5x3,0м; сараю розміром 2,0x1,9м та
самочинно переобладнаної кухні з
навісу літ. «а-3» і факт самочинного
облаштування вигребу. Відповідачу було
надано строк до 02 квітня 2007 року для
демонтажу навісів, туалету і сараїв, що
розташовані по межі з ділянкою АДРЕСА_2.
До теперішнього часу порушення не
усунуто.

Позивач ОСОБА_3, уточнивши свої позовні
вимоги в процесі розгляду справи до
ОСОБА_2, просила усунути їй перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_2
знести огорожу №7, навіси розмірами
3,0x6,0м; 3,24х1,66м; 4,5x2,8м; 1,5x3,0м;
вигріб(зливну яму) за № 3,зобов'язати
затампонувати дворову вбиральню літ.
«Б»; просила поновити межі земельної
ділянки АДРЕСА_2, виходячи із
розрахунку 1074,5 кв. м, згідно висновку
експерта № 0602-2013 від 08.02.2013р. з
відповідними лінійними розмірами.
ОСОБА_3 також просила зобов'язати
ОСОБА_2 поновити межу земельної ділянки
АДРЕСА_1 із розрахунку 828,25 кв. м, згідно
з висновком експерта № 0602-2013 від
08.02.2013р., з відповідними лінійними
розмірами; зобов'язати ОСОБА_2 поновити
межу земельної ділянки АДРЕСА_3, згідно
з державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 667657 від
11.09.2009р. у розмірі 0,0493 га, та стягнути
понесені судові витрати. ОСОБА_3
посилалась на порушення її прав та
порушення межі земельної ділянки з
боку відповідача ОСОБА_2, на наявність у
неї права користування тою земельною
ділянкою, про яку йдеться у
вищевказаному висновку експерта.

Відповідач ОСОБА_2 позови Ізмаїльської
міської ради та ОСОБА_3 не визнала,
натомість заявила до них зустрічний
позов про встановлення межі між
земельними ділянками
АДРЕСА_1,АДРЕСА_3,АДРЕСА_2, у
відповідності з варіантом № 2,
запропонованим експертом у висновку №
2821-2012 додаткової будівельно-технічної
експертизи від 18.10.2012р.; відповідач
просила виділити в її користування, як
власника домоволодіння АДРЕСА_1,
земельну ділянку площею 963,25 кв. м.
Відповідач посилалась на те, що вона
розібрала навіси, вбиральню, сараї, які
були розташовані на межі з будівлею
АДРЕСА_2, перенесла дерева, які росли на
ненормативній відстані від будівлі; що
жодних інших перешкод нею позивачу не
створюється, і що вказані межі
земельних ділянок та порядок
землекористування склався з давніх
років.

Представник відділу Держземагенства у
м. Ізмаїлі Одеської області проти
позову заперечувала, пояснивши, що на
підставі державного акту серії ЯЕ №667657
від 11 вересня 2009 року, виданого на
підставі рішення Ізмаїльської міської
ради № 933 від 24 січня 2005 року, ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки площею 0,0493
гектари у межах, згідно з планом
АДРЕСА_3, що не може бути змінено.

Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
участі у розгляді справи не приймали,
подали заяву про розгляд справи за їх
відсутності.(т.2а.с.238)

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 28 травня 2013
року позовні вимоги Ізмаїльської
міської ради задоволені частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести самочинно
встановлені на земельній ділянці
АДРЕСА_1 навіс розмірами 1,5x3,0 м., навіс
розмірами 4,5x2,8м., навіс літ. «Е»
розмірами 3,0x6 м., дворову вбиральню літ.
«Б».

У задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання знести самочинні навіс
розмірами 3,0x5,9м., сарай 2,0x1,9м., та кухню
літ. «а3» відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено у
повному обсязі.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести огорожу № 7
згідно додатку № 2 до висновку експерта
№ 2609 від 18 листопада 2011 року; споруду №
І - навіс розмірами 1,5x3,0 м., № II - навіс
розмірами 4,5x2,8м., № ІІІ - навіс
розмірами 3,24x1,66 м., навіс літ. «Е»
розмірами 3,0x6 м., зливну яму за № З на
земельній ділянці АДРЕСА_1 за висновком
експерта від 18 листопада 2011 року.

Також зобов'язано ОСОБА_2 затампувати
дворовий туалет літ. «Б» у додатку № 14,4
висновку експерта № 2609 від 18 листопада
2011 року. Також зобов'язано ОСОБА_2
поновити межу земельної ділянки
АДРЕСА_2, із розрахунку 1074,25 кв. м. за
висновком експерта № 0602-2013 від 08 лютого
2013 року, та зобов'язано ОСОБА_2 поновити
межу земельної ділянки АДРЕСА_1 із
розрахунку 828,25 кв. м. і, окрім цього,
поновити межу земельної ділянки
АДРЕСА_3 в межах, визначених державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ 667657 від 11 вересня 2009
року в розмірі 0,0493 гектари.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
оплату проведених експертиз 4477,5 грн.,
оплату судового збору 214,6 грн. та оплату
архівної довідки 233 грн., загалом - 4925
грн. 10 коп.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 про встановлення межі
землекористування відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду від 28 травня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити у повному
обсязі, а її зустрічні позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду в частині
задоволеного позову скасуванню з
ухваленням в скасованій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позову, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову Ізмаїльської міської ради і
ОСОБА_3 та про відмову у позові ОСОБА_2,
суд 1-ої інстанції виходив з того, що на
земельній ділянці відповідача є
самочинно зведені споруди, які на
підставі ст.376 ЦК України підлягають
знесенню, та з того, що по матеріалам
технічної інвентаризації встановлено
розміри земельних ділянок сторін, та
при визначенні меж спірних земельних
ділянок слід керуватися висновком
експерта № 0602-2013 від 08 лютого 2013 року.

Однак висновки суду зроблені з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що згідно з п. 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду.

За вимогами ст.ст. 213 ч.1,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним

і обґрунтованим; законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для справи, та
докази на їх підтвердження; 3)які
правовідносини випливають із
встановлених обставин; 4)яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, 5)чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити
тощо.

Вищенаведеним вимогам процесуального
закону рішення суду 1-ої інстанції не
відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є власником 12 частини будинку з
надвірними спорудами під АДРЕСА_2; за
змістом договору будинок розташовано
на земельній ділянці площею 800 кв. м., що
була надана попереднім власникам
будинку за рішенням виконкому
Ізмаїльської міської ради № 9813 від 18
березня 1963 року ( т.1 а.с.5,43-46,47, т.3 а.с.126)
Інша 12 частина згаданого будинку
належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(т.1а.с.221) У фактичному користуванні
співвласників будинку АДРЕСА_2
знаходиться земельна ділянка площею 909
кв. м.(т.2а.с.175) Будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7
(т.2а.с.256-259), який помер 22.10.2009р.(т.2а.с.71), і
спадкоємцем якого є відповідач
ОСОБА_2(т.2а.с.103,133) Згідно з рішенням
виконкому Ізмаїльської міської ради №
731 від 13.08.1955р. за вказаною адресою
зареєстровано за землекористувачем
земельну ділянку площею 910 кв. м, в
тимчасове користування залишено
надлишки площею 407 кв. м..(т.3
а.с.15-16,184-186,202) У фактичному
користуванні за вказаною адресою
знаходиться земельна ділянка площею
993,5 кв.м. Водночас за рішенням
Ізмаїльської міської ради № 933-1У від 24
січня 2005 року (т.1а.с.238) частина
земельної ділянки, якою користувався
ОСОБА_7, було передано у власність
ОСОБА_2 для будівництва і
обслуговування будинку, згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 667657 від
11.09.2009р. у розмірі 0,0493 га.(т.2а.с.138) У
фактичному користуванні за вказаною
адресою знаходиться земельна ділянка
площею 468 кв. м.(т.2 а.с.169) Між сторонами
тривалий час існує спір щодо меж
земельних ділянок.

У відповідності зі ст.158 ЗК України
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах. У разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів спір
вирішується судом.

За роз'ясненням постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р.
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (п.4) згідно зі статтею
158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Сторони визнали, що за вирішенням спору
щодо меж їх земельних ділянок вони до
органу місцевого самоврядування не
звертались. Органом місцевого
самоврядування земельний спір між
сторонами не вирішувався, та рішення
щодо меж їх земельних ділянок ним не
ухвалювалось.

Відтак, сторони за вирішенням спору
щодо поновлення або встановлення межі
їх земельних ділянок звернулись до
суду передчасно. На зазначене суд
першої інстанції уваги не звернув і
необґрунтовано ухвалив рішення по
спору, який не уповноважений був
розглядати.

Зважаючи на встановлене, колегія
суддів вважає за необхідне вийти за
межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_2
та визнати неправильним і передчасним
рішення суду щодо задоволення позову
ОСОБА_3 про поновлення меж земельної
ділянки. У зв'язку з тим, що суд відмовив
у позові ОСОБА_2 про встановлення меж
земельних ділянок, колегія суддів з
рішенням суду у зазначеній частині
погоджується.

У відповідності зі ст. 376 ЦК України
житловий будинок…інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом у
випадку, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і
правил…У разі істотного відхилення
від проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила будівництво,
провести відповідну перебудову. І якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
будівництво, відмовляється від її
проведення, таке нерухоме майно за
рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила
будівництво.

За змістом Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна затв. Наказом
Держбуду України № 127 від 24.05.2001р., з
наст. внесеними змінами, не належать
до самочинного будівництва: для
одноквартирних (садибних), дачних та
садових будинків: зведення на
земельній ділянці тимчасових будівель
та споруд, навісів, альтанок, наметів,
накриття, сходів, естакад, літніх
душових, теплиць, свердловин, криниць,
люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям,
замощень, парканів, відкритих басейнів
та басейнів із накриттям полегшеної
конструкції, погребів, входів в
погреби, підпірних стін, воріт,
хвірток, приямків, терас, ганків…

Згідно з матеріалами справи 01.03.2007р.
інспекцією ДАБК на земельній ділянці
АДРЕСА_1 були виявлені самочинно
збудовані навіси розмірами 3,0х5,9м;
3,0x6,0м; сарай 2,0х1,9м 4,5х1,5м; 4,5x2,8м; 1,5x3,0м,
переобладнану кухню з навісу літ. «а-3»,
влаштовано вигріб. За допущене
самочинне будівництво ОСОБА_7 02.03.2007р.
було притягнуто до адміністративної
відповідальності та 03.03.2007р. вручено
припис, за яким в строк до 02 квітня 2007
року належало розібрати вищезгадані
споруди.(т.1а.с.123,121,119)

Згідно з актом обстеження комісією
управління містобудівництва та
архітектури від 25.05.2010р. ОСОБА_2
виконала припис інспекції ДАБК
розібравши навіси, вбиральню та сараї,
розташовані по межі з домоволодінням
під АДРЕСА_2.(т.2а.с.132)

За висновком експерта № 2609 від 18
листопада 2011 року на момент
дослідження на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 є в наявності зазначені в
постанові ДАБК споруди, зокрема навіси
розмірами 3,0x6,0м (сарай літ. Е); навіси
розмірами 4,5х1,5м; 4,5x2,8м; 1,5x3,0м, а також
вигріб № 3. Не позначені в технічному
паспорті та є в наявності навіси
розмірами 3,24х1,66м; 4,5x2,8м; 1,5x3,0м. (т.2а.с.184)

Згідно з актом обстеження комісією
управління містобудівництва та
архітектури від 24.10.2013р. ОСОБА_2
виконано демонтаж тимчасових споруд №
І - навіс розмірами 1,5x3,0 м., та споруди №
ІІІ - навіс розмірами 3,24x1,66 м.,
затампоновано дворову
вбиральню.(т.4а.с.93) У відповідності з
актами проведення гідравлічного
випробування вигребу від 15.11.2013р. та від
27.11.2013р. комісія прийшла до висновку, що
вигреб визнається таким, що витримав
гідравлічне випробування на
герметичність. (т.4 а.с.92,97)

Враховуючи зміст ст.376 ЦК України, зміст
вищезгаданої Інструкції та
встановлені факти і обставини справи,
колегія суддів прийшла до висновку, що
у суду першої інстанції не було
правових підстав застосовувати
правила ст.376 ЦК України, і керуючись
вказаною нормою матеріального права
задовольняти позови про знесення. Інші
підстави судом не досліджувались та з
інших підстав позивачами докази не
надавались. Яким чином зведення
тимчасових споруд та вигребу на
земельній ділянці ОСОБА_2 АДРЕСА_1
порушує право користування земельною
ділянкою ОСОБА_3 із матеріалів справи
не вбачається. Позивачем ОСОБА_3 не
вмотивовано і належними та допустимими
доказами не доведено факту порушення
її прав як землекористувача через
зведення відповідачем тимчасових
споруд, влаштування вигребу на своїй
земельній ділянці тощо. Висновки
санітарних, протипожежних служб
позивачем ОСОБА_3 суду надані не були, а
у висновках експертів, що містяться у
справі, вказані питання не
досліджувались. Окрім того, колегія
суддів зважає також на те, що між
сторонами існує невирішений спір щодо
розташування межі земельних ділянок, а
тому робити остаточні висновки щодо
правильності розташування огорожі,
щодо дотримання відстані тимчасових
споруд та вигребу до межі земельної
ділянки передчасно.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За вищенаведених обставин, вважати
позови Ізмаїльської міської ради і
ОСОБА_3 обґрунтованими і доведеними
неможливо. А тому, апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині задоволеного
позову Ізмаїльської міської ради та
ОСОБА_3 - скасуванню, з ухваленням в
скасованій частині нового рішення про
відмову позивачам у позові.

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.2,309,313-314,316-317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.
Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 травня 2013 року в частині
задоволеного позову Ізмаїльської
міської ради та ОСОБА_3 скасувати.

У задоволенні позову
Ізмаїльської міської ради про знесення
самочинно зведених споруд та позову
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
поновлення меж земельних ділянок
повністю відмовити.

У решті рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 28 травня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін