Номер провадження № 2/259/2577/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2013 року
місто Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька
у складі:

головуючого - судді Машкіної Н.В.,

при секретарі - Гордон Ю.О.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Донецької
міської ради про визнання права
власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік - ОСОБА_3, якому належало
домоволодіння АДРЕСА_1 Його
спадкоємцем за законом першої черги є
позивач, яка прийняла спадщину,
оскільки постійно проживала зі
спадкодавцем на момент його смерті та
звернулася з відповідною заявою до
нотаріальної контори. Проте, в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом позивачу було відмовлено,
оформити свої спадкові права вона не
має можливості, тому змушена
звертатися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник
позивача на задоволенні позовних вимог
наполягав, посилаючись на доводи,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Суд, встановивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, приходить до
наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконкому Куйбишевської
районної ради депутатів трудящих м.
Донецьку (Сталіно) від 29.05.1956 року
ОСОБА_3 в безстрокове користування для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності
виділено земельну ділянку загальною
площею 337,5 кв.м, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 8-9, 37).

На підставі договору, посвідченого
20.07.1956 року П'ятою Сталінською
нотконторою за № 5419, зареєстрованого
20.07.1956 року у Куйбишевському
Райкомгоспі м. Донецька (Сталіно) за №
5031, ОСОБА_3 набув право безстрокового
користування земельною ділянкою
площею 337,5 кв.м, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності згідно
генерального плану, затвердженого
головним архітектором м. Донецька
(Сталіно). Згідно п. 9 зазначеного
договору зведені на земельній ділянці
будівлі є особистою власністю
забудовника (а.с. 6-7, 37, 45-46).

В судовому засіданні встановлено, що в
1956 році ОСОБА_3 звів на земельній
ділянці, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, житловий будинок літ. А-1,
загальною площею 66,1 кв.м, в тому числі
житловою - 37,1 кв.м, що підтверджується
технічним паспортом на домоволодіння
(а.с. 11-17).

06.08.1968 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2
(а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 10).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припиняються внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно записів в домовій книзі на час
відкриття спадщини позивач постійно
проживала зі спадкодавцем за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 38-44).

З інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру вбачається, що позивач 24.07.2013
року звернулася до П'ятої донецької
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину
до майна ОСОБА_3 Крім того, 24.07.2013 року
ОСОБА_4 відмовився від прийняття
спадщини за заповітом. Свідоцтво про
право на спадщину не видавалося.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач позбавлена
права оформити свої спадкові права у
встановленому законом порядку.

Згідно технічного паспорту до складу
домоволодіння АДРЕСА_1 входить:
житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 66,1 кв.м, в тому числі житловою -
37,1 кв.м, , погреб - а, ґанок а-1, літня
кухня Б, гараж В, оглядова яма в,
убиральня Г, сарай Д, огородження № 1, 5,
6, тротуар І1, І11, які були зведені з 1956
року до 1990 року (а.с. 11-17).

Відповідно до п.9 розд. V Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» передбачено прийняття в
експлуатацію збудованих з 05.08.1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків І та ІІ категорії складності в
порядку, визначеному центральним
органом виконавчої влади з питань
будівництва, містобудування та
архітектури.

При цьому, до більш раннього
будівництва такий порядок чинним
законодавством не передбачений, тому
суд вважає, що індивідуальні житлові
будинки, побутові будівлі і споруди,
прибудови до них, що були збудовані до
05.08.1992 року, не потребують прийняття в
експлуатацію для набуття права
власності на них.

Відповідно до Наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19.03.2013 року № 95 документом,
який засвідчує відповідність
закінченим будівництвом до 05.08.1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, які не
підлягають прийняттю в експлуатацію,
вимогам законодавства, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Згідно звіту про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта від 02.10.2013 року
встановлено відповідність житлового
будинку літ. А-1, літньої кухні Б, гаражу
В, сараю Д вимогам ДБН і можливість їх
безпечної експлуатації (а.с. 18-36).

Відповідно до ст. 328 ЦК Украини право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, доведені в
судовому засіданні, тому підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10-11, 60-61, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Донецької міської ради
про визнання права власності на
домоволодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в складі:
житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 66,1 кв.м, в тому числі житловою 37,1
кв.м, погреб - а, ґанок а-1, літню кухню Б,
гараж В, оглядову яму в, убиральню Г,
сарай Д, огородження № 1, 5, 6, тротуар І1,
І11.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: