Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 425/1296/13-ц
Провадження № 22ц/782/4639/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області
в складі:

головуючого - Фарятьєва
С.О.

суддів - Украінцевої Л.Д.,
Іванової І.П.

при секретарі -
Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі
Приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» на рішення
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 12 вересня 2013
року за позовом Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О
В И Л А :

В квітні 2013 року позивач в особі
Приватного акціонерного товариства
(ПрАТ) «АІСЕ Україна» звернувся до суду
зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, обґрунтовуючи його
тим, що 29 січня 2005 року між ним та ОСОБА_2
було укладено Угоду №83027 на придбання
останнім автомобіля «Aveo H4LM51A» та
підписано Додатки №1 та №2 до неї, які є
невід`ємними частинами Угоди.

Дана Угода укладена в рамках
створеної ним (позивачем) системи
надання послуг з придбання автомобілів
«Автоплан». При виконанні умов угод,
укладених з учасниками в рамках цієї
системи, учасникам надаються послуги
спрямовані на придбання ними
автомобіля. Вказані послуги полягають
у формуванні груп учасників,
організації та проведенні у групах
жеребкувань та аукціонів, а також інших
послуг, передбачених угодою, які
гарантують придбання автомобіля
кожним учасником цієї системи.

У червні 2005 року ОСОБА_2 отримав у
власність автомобіль марки «Chevrolet Aveo»,
2005 року випуску, шасі НОМЕР_1 та
зареєстрував його на своє ім`я в МРЕВ
м.Лисичанська 23.062005 року. Відповідно до
ст.4 Угоди, ОСОБА_2 зобов`язався оплатити
вартість автомобіля, а також наданих
йому послуг, шляхом сплати 84 щомісячних
повних внесків.

21 травня 2005 року, в забезпечення
виконання вказаним відповідачем своїх
зобов`язань за цією Угодою, між
товариством і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
було укладено договір поруки, за яким
вони зобов`язалися відповідати
солідарно перед кредитором у повному
обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов`язань
за Угодою №83027.

ОСОБА_2 починаючи з травня 2010 року
сплачував щомісячні внески
систематично порушуючи п.4.2 Додатку №2
до Угоди щодо розміру оплат. Тому, 5
листопада 2010 року в порядку п.15.3 ст.15 до
Додатку №2 Угоди ним (позивачем) на
адресу цього відповідача було
спрямовано вимогу одноразової сплати
всієї суми заборгованості в розмірі 22260
грн. 05 коп. за Угодою не пізніше 15
листопада 2010 року, яку він отримав
особисто 10 листопада 2010 року. Однак
суму боргу він не виплатив.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд стягнути
з відповідачів у солідарному порядку
на його користь заборгованість за
Угодою №83027 у сумі 21489 грн. 78 коп., а
також судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Рішенням Рубіжанського міського
суду Луганської області від 12 вересня
2013 року у задоволенні позову позивача
було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції позивач подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі,
оскільки вважає, що суд порушив або
неправильно застосував ряд норм
матеріального права, грубо порушив
норми процесуального права та неповно
з'ясував всі обставини, які мають
значення для справи.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився до
суду апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що підстав для задоволення цієї
скарги немає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.1 с.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.627 ЦК України відповідно
до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними
в укладанні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У договорах за участю фізичної
особи - споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів.

Судом встановлено, що 29 січня 2008
року між позивачем - ПрАТ «АІСЕ
Україна» (правонаступник ЗАТ «АІСЕ
Україна») та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено Угоду за №83027, предметом якої
було надання учаснику, через систему
«Автоплан», послуг спря- мованих на
придбання автомобіля «Chevrolet Aveo H4LM51A», за
ціною 49825 грн., про що зазначено у
Додатку №1 до Угоди. Відповідно до ст.10
Угоди Додатки №1 та №2 є невід`ємними
частинами цієї Угоди. Відповідно до
Додатку №1 в ціну вищевказаного
автомобіля було закладено суму
сумарних повних внесків, які в свою
чергу включали в себе вступний внесок в
розмірі 1793,70 грн., щомісячний чистий
внесок в 1,1905%, щомісячні
адміністративні витрати 0,35% і
щомісячний страховий внесок 0,065%. У
відповідності з Угодою ОСОБА_2
здійснював сплату внесків. У червні 2005
року він отримав право на придбання
зазначеного автомобіля і 23.06.2005 року
зареєстрував його на своє ім`я в МРЕВ
м.Лисичанська.

Зазначені обставини знайшли своє
підтвердження в матеріалах справи.

21 травня 2005 року між позивачем та
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено,
посвідчений приватним нотаріусом
Рубіжанського міського нотаріального
округу, договір поруки, за яким вони
зобов`язалися відповідати солідарно
перед кредитором у повному обсязі за
виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Угодою
№83027.

Встановлено, що на час одержання
ОСОБА_2 вищезазначеного автомобіля
заборгованості перед позивачем він не
мав, оскільки ним було сплачено виплат
в загальній сумі 84337,03 грн.

Протягом 2009-2013 років ОСОБА_2
неодноразово звертався до ПрАТ «АІСЕ
Україна» з письмовими заявами з
приводу помилки по нарахуванню йому
відсотків і зміну йому процентної
ставки, на що отримав відповідь, що
починаючи з 01.07.2005 року товариством
було розподілено сплачені авансові
внески на усі наступні повні внески,
проте його заява стосовно розподілення
авансових/аукціонних внесків
учасників не зберіглась. Будь-яких
інших претензій щодо неповноти або
несвоєчасності виплати вищевказаним
відповідачем внесків за Угодою
позивачем не пред`являлось.

Крім того, відмовляючи позивачу у
задоволенні позову суд першої
інстанції послався на те, що в його діях
наявні ознаки нечесної
підприємницької діяльності, яка
вводить споживача - ОСОБА_2 в оману та
містить ознаки «пірамідальної схеми»:
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших учасників
такої системи.

Втім, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов помилково.

В Законі України «Про захист прав
споживачів» нормативне визначення
поняття «пірамідальної схеми» не
надано, однак визначені ознаки, які
відносять діяльність суб`єкта
підприємництва до «пірамідальної
схеми».

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 вищевказаного
Закону дає підстави для висновку, що
поняття «пірамідальна схема» у
розумінні цієї норми має такі
обов`язкові ознаки: а) здійснення плати
за можливість одержання учасником
компенсації; б) компенсація надається
за рахунок залучення учасником інших
споживачів схеми; в) відсутність
продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схем інших споживачів.

В той час, як предметом
вищезазначеної Угоди є надання послуг,
спрямованих на придбання автомобіля
шляхом формування груп покупців.

При виконанні Угод х учасниками,
укладених в рамках системи «Автоплан»,
відповідач надає учасникам послуги,
які направлені на придбання автомобіля
на основі системи АВТОПЛАН. Ці послуги
полягають в формуванні груп учасників,
організації і проведенні в групах
асигнаційних актів, а також інших
послуг, передбачених Угодою.

Отже, висновок суду першої
інстанції про те, що діяльність
позивача за Угодою сторін є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв`язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми».

За таких обставин судова вважає за
можливе виключити посилання суду
першої інстанції в своєму рішенні на
відмову позивачу у позові з підстав
наявності у його діях ознаків нечесної
підприємницької діяльності, яка
вводить споживача - ОСОБА_2 в оману та
містить ознаки «пірамідальної схеми».

Тому, оскільки суд першої інстанції
зробив правильний висновок про відмову
позивачу у задоволені позову, то
колегія суддів вважає за можливе
залишити рішення суду першої інстанції
без зміни, але з підстав тільки
необґрунтованості вимог.

В силу ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,304,307ч.1п.1,308,314ч.1п.1,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «АІСЕ
Україна» відхилити, а рішення
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 12 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: