У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Олійник А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
прокуратури м. Умані Черкаської
області, Уманської об'єднаної
державної податкової інспекції,
головного управління Державного
казначейства України в Черкаській
області, прокуратури Черкаської
області, Державної податкової
адміністрації в Черкаській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, - Уманське
управління Державного казначейства
головного управління Державного
казначейства України у Черкаській
області, про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства за
касаційною скаргою ОСОБА_5, касаційною
скаргою Державної податкової служби у
Черкаській області і Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції, подану їх представником
Кондаковим Євгеном Олександровичем,
та касаційною скаргою заступника
прокурора Черкаської області на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом, який
згодом уточнив, мотивуючи свої вимоги
тим, що у період з з 4 вересня 2001
року по 24 червня 2006 року органами
досудового слідства відносно нього
проводилось досудове слідство за
обвинуваченням у вчинені злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК
України, протягом якого він доводив
незаконність притягнення до
кримінальної відповідальності.
Незаконними діями органів податкової
міліції завдано матеріальну та
моральну шкоду, яка полягала у
порушенні його нормальних життєвих
стосунків, звільненні з роботи,
відсутності можливості вільно
пересуватися у зв'язку із обранням
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд та утримання під вартою.

Посилаючись на викладене, остаточно
просив відшкодувати йому майнову шкоду
у розмірі 5 680 066 грн, яка складається із
заробітку за період з 4 вересня 2001 року
по 24 червня 2006 року, який він втратив
внаслідок незаконних дій органів
дізнання та досудового слідства, у сумі
18 214 грн, 1 128 000 вартості устаткування,
яке незаконно передане на зберігання
ОСОБА_7 та згодом реалізоване, 4 533 852 грн
вартості металу, який зник зі складу, та
моральну шкоду у розмірі 100 000 грн за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 4
грудня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від
4 грудня 2012 року скасовано та ухвалено
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_5 95 000 грн у
відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Черкаської області від 14 березня 2013
року в частині вирішення позовних
вимог про відшкодування майнової шкоди
та ухвалити в цій частині нове рішення
про задоволення позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі Кондаков Є.О., який
діє в інтересах Державної податкової
служби у Черкаській області і
Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції, просить
скасувати рішення апеляційного суду
Черкаської області від 14 березня 2013
року та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Черкаської області просить
змінити рішення апеляційного суду
Черкаської області від 14 березня
2013 року в частині вирішення позовних
вимог щодо відшкодування моральної
шкоди, зменшмвши її розмір до 55 056 грн,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
частково позов, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що позивача
незаконно притягнуто до кримінальної
відповідальності, тому він має право на
відшкодування завданої йому моральної
шкоди у визначеному судом розмірі. При
цьому суд керувався Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду».

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вирішення позовних вимог щодо
відшкодування майнової шкоди, суд
апеляційної інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог у цій
частині.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитись не
можна, оскільки цих висновків суд
дійшов при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
справи, та з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 8 липня 2002 року ОСОБА_5
пред'явлено обвинувачення у вчиненні
злочинів передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст.
366 КК України, та обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд.

У період з 2001 року по 2006 рік органами
досудового слідства відносно ОСОБА_5
проводилось досудове слідство за
обвинуваченням у вчинені злочинів,
передбачених зазначеними статтями.

26 червня 2006 року постановою слідчого СВ
ПМ ДПА в Черкаській області від 24
червня 2006 року кримінальна справа по
обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст.
366 КК України, закрита у зв'язку з
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину та відсутністю в його
діях складу злочину.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зробивши висновок про те, що підставою
для скасування судового рішення і
часткового задоволення позову є
неповнота з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
норми процесуального права щодо
повноти та всебічності розгляду справи
(ст. 213 ЦПК України) поширюються як на
судове рішення суду першої інстанції,
так і на судове рішення суду
апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування майнової та моральної
шкоди з посиланнями на ст. 1176 ЦК
України, Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», та зазначив, що
розмір майнової шкоди (5 680 066 грн)
складається із майна, вилученого та
реалізованого органами досудового
слідства, заробітку за період з
4 вересня 2001 року по 24 червня 2006 року,
який він втратив внаслідок незаконних
дій, а моральну шкоду визначив у
розмірі 1 000 000 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» шкода, завдана громадянинові
внаслідок: 1) незаконного засудження,
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; 2) незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; 3) незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених законами України
«Про оперативно-розшукову діяльність»,
«Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю»
та іншими актами законодавства, -
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду чи
іншому рішенні суду про повернення
справи на додаткове розслідування чи
новий судовий розгляд) факту
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину; 3) відмови в порушенні
кримінальної справи; 4) закриття справи
про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними діями органом дізнання,
досудового слідства, прокуратури або
суду, виникає у випадках, передбачених
законом, зокрема, у разі незаконного
притягнення її до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд (ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» у наведених у ст. 1
цього Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): 1)
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій; 2)
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт; 3)
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; 4) суми,
сплачені громадянином у зв'язку з
наданням йому юридичної допомоги; 5)
моральна шкода.

Що ж стосується
шкоди, завданої фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, не вказаної у зазначених правових
нормах, то вона відшкодовується на
загальних підставах ( ст.ст. 1176, 1166, 1167 ЦК
України,).

Вирішуючи спір, суд
апеляційної інстанції не звернув
належної уваги на те, що позивачем
заявлені як вимоги про відшкодування
шкоди, які регулюються правилами,
визначеними Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», так і вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок іншої незаконної діяльності,
яка відшкодовується на загальних
підставах ( ст. ст. 1166, 1167, 1176
ЦК України).

З огляду на ці обставини, суд
апеляційної інстанції, вирішуючи
позовні вимоги в частині
відшкодування майнової шкоди, у
порушення вимог ст. 214 ЦПК України, не
визначився належним чином з
характером спірних правовідносин,
правовими нормами, що їх регулюють, і
порядком їх застосування; належним
чином не з'ясував обставини справи в
цій частині, не визначив, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин з урахуванням
вищезазначених норм матеріального
права, не дослідив усі докази у справі і
не надав їм оцінки; не зазначив, якими
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду позивачу завдана шкода, порядок
відшкодування якої визначений Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», якими іншими незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду позивачу завдана
шкода, що відшкодовується на загальних
підставах, і дійшов передчасного
висновку про відмову у задоволенні
позову у цій частині.

З'ясування зазначених обставин має
суттєве значення для правильного
вирішення спору в цій частині.

На підставі Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», частин 1, 2, 7 ст. 1176
ЦК України моральна шкода може бути
відшкодована лише за наявності
обставин, визначених ст. 1 цього Закону,
а право на її відшкодування виникає у
випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»,
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити обсяг
страждань, заподіяних громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд
має керуватися принципами
поміркованості, розумності,
справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, аніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
проводиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць на
момент перебування під слідством чи
судом.

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п. 9 постанови
від 31 березня 1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», у
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог
про стягнення моральної шкоди, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивач внаслідок незаконного
перебування під слідством має право на
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи час
перебування позивача під слідством,
спричинену моральну шкоду суд
визначив у розмірі 95 000 грн.

Проте, скориставшись своїм правом,
передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, суд апеляційної у порушення
ст. ст. 212-214, 303, 304 ЦПК України,
визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, не вказав у рішенні
належні і допустимі докази на
підтвердження причинного зв'язку між
незаконними діями органів досудового
слідства та прокуратури та
встановленим фактом погіршення стану
здоров'я позивача за час перебування
під слідством внаслідок застосування
запобіжних заходів; не визначив точний
строк перебування позивача під
слідством та період, протягом якого до
нього були обрані запобіжні заходи у
вигляді підписки про невиїзд і
утримання під вартою з посиланням на
докази; не надав належної правової
оцінки постановам органу досудового
слідства відносно позивача, прийнятими
у період з 4 вересня 2001 року по 26
червня 2006 року, визначив розмір
відшкодування моральної шкоди не у
відповідності із вищенаведеними
нормами матеріального права.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції у порушення вимог ст. ст.
212-214, 303, 307, 316 ЦПК України не перевірив
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі, при
ухваленні рішення, не перевіривши
наявність підстав, з яким закон
пов'язує відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, дійшов
передчасного висновку про часткове
задоволення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції на підставі ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Черкаській області і
Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції, подану їх
представником Кондаковим Євгеном
Олександровичем, та касаційні скарги
ОСОБА_5 і заступника прокурора
Черкаської області задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 14 березня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

А.С.Олійник