Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Соловей Р.С.
Справа № 2-972/13
Провадження № 22ц/782/3329/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області

у складі: головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 19 червня 2013 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
збитків, за зустрічним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» та ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні
дії,відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» (далі - ТОВ
«ЛЕО») звернувся до суду з позовом, який
надалі змінив (а. с. 92 - 96), та просив
стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 солідарно збитки, завдані
внаслідок порушення Правил
користування електричною енергією для
населення (далі - Правила) у розмірі 2
597,40 грн. та 214,60 грн. судових витрат по
сплаті судового збору.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали
зустрічний позов до ТОВ «ЛЕО» та до
ОСОБА_2, яким просили зобов'язати ТОВ
«ЛЕО» негайно виконати рішення
Ленінського районного суду міста
Луганська від 18.12.2006 р. щодо розділу
особового рахунку по оплаті за
електропостачання між нею (ОСОБА_3) та
ОСОБА_2, залишивши за нею особовий
рахунок 50-24-16-001, а ОСОБА_2 присвоїти
новий особовий рахунок; встановити
окремий електролічильник у помешканні,
що займають вони (ОСОБА_3 і ОСОБА_4), а
старий електролічильник залишити у
помешканні ОСОБА_2; стягнути з ТОВ «ЛЕО«
та з ОСОБА_2 солідарно на їх (ОСОБА_3 і
ОСОБА_4) користь 1 000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ТОВ «ЛЕО» задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЛЕО» 2
597,40 грн. заподіяних збитків та 214,60 грн.
судових витрат. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
та ОСОБА_4 відмовлено.

Позивачем ТОВ «ЛЕО», відповідачами
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вказане рішення не
оскаржено.

Відповідач ОСОБА_2, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати це рішення, як незаконне та
необґрунтоване, ухвалене при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають
істотне значення для правильного
вирішення спору, з недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ТОВ «ЛЕО», а в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
представника позивача ТОВ «ЛЕО»,
відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
дослідивши письмові докази у справі,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з положеннями статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Згідно із статтею 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом у справі правильно встановлено
наступні фактичні обставини.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка
перебуває у їх спільній частковій
власності, що підтверджується
технічними паспортами, витягом МКП БТІ
м. Луганська про реєстрацію права
власності, свідоцтвом про право
власності на житло (а. с. 8 - 9, 29, 154, 155 - 160).

Рішенням Ленінського районного суду
міста Луганська від 18.12.2006 р. у
цивільній справі №2-2014/2006 р. (а. с. 75),
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 09.08.2007 р. (а. с. 124 - 128), ОСОБА_2 з
членами його сім'ї було вселено в
квартиру за вказаною вище адресою,
виділено йому частину приміщень в
квартирі, зобов'язано ОСОБА_2 відділити
житлові кімнати та покладено на нього
обов'язок з переоформлення окремих
особових рахунків щодо оплати
комунальних послуг.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду міста Луганська від
24.01.2008 р. у цивільній справі №2-2782/2007 р.
було встановлено порядок користування
жилими приміщеннями в квартирі за
вказаною вище адресою між ОСОБА_2,
ОСОБА_6 (померла у 2009 році), ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 (а. с. 35 - 37).

Встановлено також, що на ОСОБА_2 було
складено Акт №809605 від 09.09.2011 р. про
порушення, а також протокол №536 від
09.09.2011 р., з яких вбачається порушення п.
п. 42. 48 Правил користування електричною
енергією для населення, що полягало у
самовільному підключенні
електропроводки до електромережі, що
не є власністю енергопостачальника,
поза приладом обліку (а. с. 10, 16).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ЛЕО»
та стягуючи збитки з ОСОБА_2, суд
виходив з того, що між сторонами
склались договірні відносини з приводу
постачання та споживання електричної
енергії, що регулюються ст. 714 ЦК
України, приписів ст. 629 ЦК України щодо
обов'язковості для виконання сторонами
договору. Суд вважав доведеним, що саме
ОСОБА_2 допущено порушення Правил
користування електричною енергією для
населення, що виявлено 09.09.2011 р. та
зафіксовано у Акті про порушення №809605
(а. с. 10). Розмір збитків суд визнав
нарахованим у відповідності з
Методикою визначення обсягу та
вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами правил користування
електричною енергією, затвердженою
постановою НКРЕ України від 04.05.2006 р.
№562.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
доведеності виявлення порушення
правил користування електричною
енергією, та разом з тим вважає, що в
частині визначення осіб, які мають
відповідати за встановлене порушення
та за відшкодування заподіяних збитків
споживанням не облікованої
електричної енергії, оскаржуване
рішення не відповідає встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Суд у оскаржуваному рішенні дійшов
правильного висновку щодо того, що
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
адресою АДРЕСА_1 є споживачами
електричної енергії, яку постачає
позивач ТОВ «ЛЕО». Споживання
електричної енергії за вказаною
адресою за особовим рахунком НОМЕР_1
обліковується за допомогою
електричного лічильника типу ЛЕО
№00219067, встановленого та опломбованого
24.11.2011 р., а попередній лічильник було
знято 24.11.2011 р. (а. с. 97) Вказаний особовий
рахунок було переоформлено на ім'я
ОСОБА_2 згідно з його заявою від 30.08.2011 р.
(а. с. 14, 97).

У справі встановлено, що питання щодо
виконання судового рішення від 18.12.2006 р.
в частині оформлення окремих особових
рахунків по оплаті за споживану
електричну енергію на день оформлення
Акту про порушення правил користування
електричною енергією від 09.09.2011 р.
вирішено не було.

Як вбачається із справи, сторонами не
спростовується та не заперечується та
обставина, що порушення правил
користування електричною енергією у
вигляді самовільного підключення до
електромережі, яка не є власністю
енергопостачальника, поза приладом
обліку, як таке, мало місце в квартирі
за вказаною вище адресою, власниками
якої є відповідачі та об'єктивно було
встановлено контролерами ТОВ «ЛЕО»
09.09.2011 р. Суперечку викликають питання,
ким скоєно порушення та хто має
відшкодовувати збитки ТОВ «ЛЕО».

Відповідальність споживача за
порушення умов договору з
енергопостачальником та правил
користування електричною енергією
передбачено ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику».

Відповідно до п. 9 Правил споживання
електричної енергії без приладів
обліку не допускається, крім випадків,
передбачених цими Правилами.

Пунктом 42 Правил встановлено, що
споживач електричної енергії
зобов'язаний, зокрема, оплачувати
спожиту електричну енергію та
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та цих Правил,
узгоджувати з енергопостачальником
нові підключення.

Згідно з п. 48 Правил споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством, зокрема, за порушення
правил користування електричною
енергією; розкрадання електричної
енергії у разі самовільного
підключення до електромереж і
споживання електричної енергії без
приладів обліку.

Твердження відповідача ОСОБА_2, що він
фактично вселився у вказану квартиру
лише 14.06.2011 р., підтверджується
письмовими поясненнями відповідачів
ОСОБА_4 у позовній заяві, у запереченні
(а. с. 71, 117). Отже, до вказаної дати у цій
квартирі фактично мешкали лише
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві до суду
від 26.06.2012 р. (а. с. 48 - 49) висловив думку,
що за виявлене порушення правил
користування електричною енергією для
населення мають відповідати
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки
самовільне підключення
електропроводки поза приладом обліку
встановлено у приміщенні, виділеному
родині ОСОБА_4, та вони постійно
проживали у вказаній квартирі.

ОСОБА_4, в свою чергу, у зустрічній
позовній заяві зазначають, що ОСОБА_2
вселився в квартиру за вказаною вище
адресою в серпні 2011 р. та поселився у
тих кімнатах, які судом були виділені у
користування їм (ОСОБА_4), а їх примусив
поселитись в кімнатах, що були у його
користуванні (а. с. 70 - 72).

Враховуючи зазначене, а також те, що
вказана квартира не поділена на дві
окремі квартири, а судовим рішенням
лише встановлено порядок користування
нею між співвласниками, вбачається
неможливим, на думку колегії суддів,
визначити, ким саме із відповідачів
було встановлено самовільне
підключення до електромережі поза
приладом обліку та хто з них фактично
споживав електричну енергію за
допомогою цього самовільного
підключення. Щодо вказаних обставин не
надано достатніх доказів ані
відповідачем ОСОБА_2, ані відповідачами
ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Натомість, вирішуючи питання щодо
покладення відповідальності за
вказане порушення та відшкодування
збитків, колегія суддів виходить з
наступного.

За загальними положеннями, визначеними
у ст. 317 Цивільного кодексу України щодо
змісту права власності, власникові
належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Частиною 3 ст. 13 Конституції України та
частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу
України закріплено той принцип
інституту права власності, що
власність зобов'язує, власність не
повинна використовуватись на шкоду
людині і суспільству.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах
на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями,
пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи положення вказаних норм
Конституції України, Цивільного
кодексу України, колегія суддів вважає,
що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4
як власники квартири за вказаною вище
адресою повинні були піклуватися про
виконання зобов'язань, зокрема, перед
ТОВ «ЛЕО» щодо своєчасної оплати
спожитої електроенергії та щодо
недопущення порушень правил
користування електричною енергією.
Хоча ОСОБА_2 не мешкав у вказаній
квартирі до 14.08.2011 р., але він є
власником частки у цій квартирі з 03.06.2005
р., тому вказані зобов'язання
покладаються і на нього з моменту
набуття права власності. При цьому слід
враховувати і те, що на час складання
Акту про порушення від 09.09.2011 р. ОСОБА_2
вже жив у вказаній квартирі.

Отже, нараховані у зв'язку із
встановленням вказаним Актом
порушення правил користування
електричною енергією збитки, на думку
колегії суддів, мають бути покладені на
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а
доводи апелянта щодо непроживання його
із сім'єю у вказаній квартирі до 14.08.2011
р. не можуть бути взяті до уваги з
підстав, зазначених вище.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо того, що
порушення за Актом від 09.09.2011 р.
виявлено у квартирі АДРЕСА_1, а йому
судовим рішенням визначено у
користування житлові приміщенні в
квартирі №2 вказаного будинку, на увагу
не заслуговують, оскільки фактично
порушення встановлено в квартирі
АДРЕСА_1, власником частки в якій він є,
що не заперечується всіма
відповідачами, у тому числі і ОСОБА_2 Те,
що при складанні акту помилково було
зазначено «квартира №2-1» замість
«квартира №2», оскільки квартира №2-1 у
вказаному будинку взагалі не існує, не
може бути підставою для звільнення
ОСОБА_2 від цивільної відповідальності
щодо відшкодування збитків.

Згідно з розрахунком обсягу та
вартості не облікованої електричної
енергії за актом про порушення правил
користування електричною енергією від
09.09.2011 р. сума збитків, заподіяних
позивачеві за період з 09.09.2010 р. по 09.09.2011
р., склала 2 597,30 грн. (а. с. 17). Розмір
завданих енергопостачальнику збитків
розраховано правильно, у відповідності
до Методики визначення обсягу та
вартості електричної енергії, не
облікованої внаслідок порушення
споживачами правил користування
електричною енергією, затвердженої
постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. №562.

Доводи апелянта, що розрахунок мав би
бути проведений з 14.08.2011 р. по 09.09.2011 р., є
необґрунтованим з підстав, зазначених
вище, а також, виходячи з п/п б п. 3.3
Методики, згідно з яким розрахунок
вартості необлікованої електричної
енергії

здійснюється у разі самовільного
підключення споживачем
електроустановок, струмоприймачів
або проводів до електричних мереж
енергопостачальника - із дня набуття
споживачем права власності на
електроустановку чи права
користування електроустановкою або
із дня здійснення останньої
технічної перевірки електричної
мережі, до якої було здійснене
самовільне підключення, але не більше
сумарної кількості днів за дванадцять
календарних місяців, що передували дню
виявлення порушення, та до дня усунення
порушення: за добовою величиною
розрахункового споживання
електричної енергії; за тарифами
(цінами) для населення, що діяли в
період, за який розраховується розмір
вартості необлікованої електричної

енергії; за кількістю днів.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно встановлено фактичні
обставини у справі, обґрунтовано
зроблено висновок щодо наявності
підстав для відшкодування збитків на
користь позивача, однак при цьому, не
врахувавши приписи вказаних вище норм
Цивільного кодексу України, суд дійшов
висновків, що не відповідають
встановленим обставинам в частині
визначення осіб, які мають відповідати
за заподіяні збитки.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо воно
ухвалено з порушенням норм
матеріального права, та з висновками,
що не відповідають обставинам справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, оскаржуване
рішення скасувати в частині
задоволення позову ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» та стягнення з
ОСОБА_2 на користь ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» збитків в
розмірі 2 597,40 грн. і судових витрат, а
також в частині відмови у задоволенні
позову щодо стягнення збитків з ОСОБА_3
та ОСОБА_4, та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
позивача у повному обсязі.

В частині відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
задоволенні їх зустрічного позову
колегія суддів залишає рішення без
змін, оскільки воно в цій частині
сторонами не оскаржено, а також при
ухваленні рішення в цій частині не
встановлено неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права або
порушення норм процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 19 червня 2013 року
змінити.

Скасувати рішення в частині
задоволення позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» та стягнення з
ОСОБА_2 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» збитків в
розмірі 2 597,40 грн. та судових витрат.

Ухвалити нове рішення, яким позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
солідарно на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» збитки в
розмірі 2 597,40 грн. (двох тисяч п'ятисот
дев'яноста семи гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганське
енергетичне об'єднання» судові витрати
в розмірі по 71,53 грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: