АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/3927/2013 р
Головуючий в І інстанції: Зубов
Доповідач: Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:
Полікарпової
О.М.Суддів:Базіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який діє в їх
інтересах на рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 04
листопада 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
до ОСОБА_10 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивачі звернулися до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що відповідно до договорів
купівлі-продажу від 10.02.2009 року та
05.11.2012 року вони є власниками
будівельних матеріалів, які входять до
складу незавершеного будівництва
АДРЕСА_1, що належало ЗАТ
«Тавріяінвест». Відповідач самочинно
розібрав незавершене будівництво та
вивіз їх будівельні матеріали, засипав
ґрунтом будівельний майданчик, чим
заподіяв їм збитки у вигляді вартості
знищеного та пошкодженого майна -
об'єкту незавершеного будівництва, які
вони просили стягнути з нього.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 04 листопада 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, який діє в їх інтересах подали
на нього апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просили рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач її доводи не визнає,
вважає, що районним судом постановлено
законне та обґрунтоване рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Одним зі способів відшкодування
майнової шкоди є відшкодування
збитків. Відповідно до положень п. 1 ч. 2
ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Звертаючись до суду, позивачі
обґрунтували збитки тим, що
відповідачем вивезено належні їм
будівельні матеріали, проведено
розборку незавершеного будівництва та
засипку частин фундаменту і майданчика
зі щебеню грунтом.

В своїх поясненнях вони уточнили, що
всі будівельні матеріали, окрім
фундаменту та ростверку, знаходяться
поряд з котлованом, а ті матеріали, що
входять до складу фундаменту та
ростверку вони не могли вивезти, так як
після демонтажу ці складові будівлі
втратять своє цільове призначення.
Заподіяні їм збитки полягають у
витратах на відновлення об'єкту
незавершеного будівництва, оскільки
вони мають намір у майбутньому
отримати дозвіл на використання
земельної ділянки та на будівництво,
після чого його продовжити.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з положень ст. 1166 ЦК
України та дійшов висновку про
необґрунтованість вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування шкоди, оскільки вони не
надали доказів того, що відповідач
вивіз або забрав належні їм будівельні
матеріали, а посилання позивачів на те,
що він зруйнував незавершене
будівництво, на відновлення якого
потрібні кошти в сумі 496074, 96 грн, які і є
збитками суд до уваги не прийняв,
оскільки позивачі не довели своє право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Судом встановлено, що Херсонській
нафтопереробний завод та АТ
«Тавріяінвест» уклали між собою
договір №34 від 04.01.1993 року на
будівництво АДРЕСА_1 із вбудованим
опорним пунктом міліції.

На протязі 1993-2000 років була виконана
частина будівельних робіт до 3-го
поверху.

У зв'язку з відсутністю коштів для
подальшого будівництва житлового
будинку АТ «Херсоннафтопереоботка»
передало АТ «Тавріяінвест» земельну
ділянку під будівництво житлового
будинку, функції забудовника та пайову
частину у цьому будівництві.

Згідно договору купівлі-продажу від 10
лютого 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ТОВ «Тавріяінвест»,
останнє продало, а позивачі купили
будівельні матеріали: блоки
фундаментні, панелі перекриття,
сходові площадки, щебінь, що входять до
складу вказаного незавершеного
будівництва (а.с. 16).

З нотаріально завіреного договору
купівлі-продажу від 05.11.2012 року
вбачається, що позивачами було
придбано у ТОВ «Тавріяінвест»
будівельні матеріали, які входять до
складу фундаменту та ростверку
будівлі і є частиною цього
незавершеного будівництва (а.с 18-19).
Земельна ділянка, на якій знаходились
будівельні матеріали є власністю
Херсонської міської ради і у
користування позивачам не
передавалась.

В матеріалах справи відсутні докази,
якими б було підтверджено факт
заподіяння втрат майнового характеру,
завданих позивачам з вини відповідача.

Суд правильно оцінив обставини справи,
наявні у матеріалах справи докази,
правильно застосував норми
матеріального закону та дійшов
обґрунтованого висновку, що підстав
для задоволення позову немає.

Посилання апелянтів на те, що вони є
власниками об'єкта незавершеного
будівництва не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки відповідно до
роз'яснення Міністерства юстиції
України «Щодо порядку державної
реєстрації прав власності на об'єкти
незавершеного будівництва» від 10.05.2006
року № 19-32/1 документом, який
підтверджує право власності на
незавершене будівництво є витяг про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно та витяг з Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до
завершення будівництва особа
вважається власником матеріалів,
обладнання, тощо, які використані в
процесі цього будівництва.

Обгрунтування апелянтом збитків
необхідністю здійснювати
відновлювальні роботи по поверненню
об'єкта незавершеного будівництва у
первісний стан не ґрунтуються на
законі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, а зводяться до
трактування апелянтами норм
матеріального права та суб'єктивної
оцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального закону,
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який діє в їх
інтересах відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: