Категорія 52 Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Краматорського
технологічного технікуму про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, визнання
недійсними актів кадрової комісії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами
Краматорського технологічного
технікуму та ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду від 25
жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Краматорського
технологічного технікуму з вказаним
позовом, збільшивши розмір позовних
вимог, в якому зазначила, що 12.10.2004 року
на підставі наказу № 80 була прийнята на
роботу в технікум на посаду методиста,
01.09.2008 року переведена на посаду
заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання, а
27.08.2012 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України звільнена з займаної посади.

Рішеннями Краматорського міського
суду від 01.03.2013 року та апеляційного
суду Донецької області від 23.04.2013 року
її звільнення було визнано незаконним
і вона поновлена на посаді, а 23.05.2013 року
вона фактично поновлена на роботі.

Однак, 24.04.2013 року директор технікуму
знову розпочав процедуру її повторного
звільнення. Без попередження
профспілки, членом якої вона є, він в
той же день надав їй повідомлення про
майбутнє звільнення з посади за п.1 ст.40
КЗпП України.

Перебуваючи на посаді заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання, вона підписала посадову
інструкцію, затверджену директором,
змін в організації виробництва та
праці в технікумі не відбулося і
підстав для її звільнення не було.

Повторне її звільнення з посади
вважала незаконним, оскільки директор
технікуму порушив процедуру
звільнення, своєчасно не повідомивши
профспілкову організацію про можливе
її звільнення та не отримавши згоду на
це від Краматорської територіальної та
первинної профспілок, в той час коли
вона є членом профкому останньої, та у
відповіді остання зазначила, що без
проведення змін в організації
виробництва та праці і без дотримання
вимог ст. 43 ч.8 КЗПП України, таке
подання не може бути розглянуто. При
врученні повідомлення про можливе
звільнення з посади їй не було
запропоновано всі наявні посади.

В результаті цього звільнення вона
втратила нормальні життєві зв'язки, не
могла спілкуватися з рідними та
друзями, змушена була витрачати
додаткові зусилля для організації
свого життя. Завдану їй моральну шкоду
внаслідок порушення її трудових прав
оцінила в 3000 гривень. Просила визнати
недійсними акти кадрової комісії від
26.04 2013 року та 26.06.2013 року щодо її
невідповідності посаді заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання, визнати незаконними і
скасувати накази про звільнення № 98
від 25.06.2013 року та наказ № 139 к від 29
липня 2013 року про зміну дати
звільнення, поновити її на посаді,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду
3000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду
від 25 жовтня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Краматорського
технологічного технікуму про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди задоволено
частково.

Скасовано наказ № 98 к від 25.06.2013 року та
наказ № 139 к від 29.07.2013 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання Краматорського
технологічного технікуму на підставі
п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання Краматорського
технологічного технікуму з 25 червня 2013
року.

Стягнуто з Краматорського
технологічного технікуму на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 12690,69 грн.,
моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

Стягнуто з Краматорського
технологічного технікуму в дохід
держави судовий збір в розмірі 458 грн. 80
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, сторони
подали апеляційні скарги.

1). Посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
ОСОБА_1 просила рішення суду змінити
частково, скасувати наказ № 98 к від
25.06.2013 року в частині її звільнення,
стягнути з Краматорського
технологічного технікуму на її
користь, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з дня її звільнення
по день винесення рішення
Краматорським міським судом.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1
зазначила, що судом першої інстанції не
враховано, що у Краматорському
технологічному технікумі не відбулося
змін в організації виробництва та
праці за рахунок скорочення
чисельності штату, про що свідчать
наявні у справі докази.

Відповідач не використав усі
можливості з метою її працевлаштування
у технікумі а саме: їй було
запропоновано лише ті посади, які вона
не могла займати через відсутність
відповідної освіти і які на той час вже
були зайняті за суміщенням робітниками
з числа працівників технікуму. Також
було порушено процедуру
взаємовідносин з профспілкою, оскільки
повідомлення до профспілкової
організації не направлялось, а
попередили її про звільнення тоді, коли
вона не була поновлена на роботі.
Подання на її звільнення направлено до
профспілки 17.04.2013 року, а доповнення до
нього - 26.04.2013 року, тобто до її
фактичного поновлення на посаді. На
момент цього подання вона перебувала
на обліку в міському центрі зайнятості.

Судом не враховано вимоги її уточненої
позовної заяви, а тому дата звільнення
за рішенням суду не відповідає
фактичній даті її звільнення та запису
в трудовій книжці, внаслідок чого
помилково нарахована і сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, у
зв'язку з чим позивачка просила рішення
суду змінити.

2). Відповідач, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги
відповідач зазначив, що ОСОБА_1 була
звільнена з посади з дотриманням всіх
норм трудового законодавства.

Суд помилково дійшов помилкового
висновку про дату звільнення позивачки
з посади, не врахував, що наказом № 139
від 29.07.2013 року було внесено зміни до
наказу № 98 від 25.05.2013 року, та датою
звільнення ОСОБА_1 слід вважати 26 липня
2013 року. В рішенні суду вказав дату
поновлення ОСОБА_1 на посаді 25.06.2013 року,
коли фактично вона була звільнена 26
липня 2013 року.

Апелянт також вважає і помилковими
висновки суду щодо порушення
відповідачем процедури звільнення
ОСОБА_1, як члена профспілкової
організації. Відповідні подання були
своєчасно направлені до первинної
профспілкової організації технікуму
та до Краматорської територіальної
профспілки робітників підприємств,
установ та організацій, які у відповідь
не надали обґрунтованої відмови на
звільнення ОСОБА_1

В судовому засіданні апеляційного суду
директор Краматорського
технологічного технікуму скаргу
технікуму просив задовольнити, проти
доводів апеляційної скарги позивача
заперечував, просив її відхилити.

Представник позивача ОСОБА_2 та
позивачка доводи своєї апеляційної
скарги підтримали, просили її
задовольнити, проти доводів
апеляційної скарги технікуму
заперечували, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити
частково, а Краматорського
технологічного технікуму - відхилити,
виходячи з наступного.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення, відповідно
до положень п. п. 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК України
передбачено, що норми матеріального
права вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, або не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
може бути підставою для скасування або
зміни рішення, якщо це порушення
привело до неправильного вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Краматорський технологічний технікум
є вищим навчальним закладом першого
рівня акредитації та фінансування
фонду оплати праці працівників
технікуму, здійснюється за рахунок
Державного бюджету України.

Відповідно до п. 4.4.1 Статуту
Краматорського технологічного
технікуму, прийнятого загальними
зборами трудового колективу (Протокол
№1 від 17.09.2003 року), затвердженого і
реєстрованого у Міністерстві освіти і
науки України 02.10.2003 року за №153,
директор технікуму в межах наданих
йому повноважень, зокрема: затверджує
його структурний та штатний розклад;
видає накази і розпорядження,
обов'язкові для виконання працівниками
і структурними підрозділами технікуму;
приймає на роботу та звільняє з роботи
працівників; здійснює контроль за
якістю роботи викладачів. Крім того,
відповідно до п.8.2 Статуту, директор
технікуму та головний бухгалтер несуть
персональну відповідальність за
цільове використання коштів, отриманих
з державного бюджету.

Наказом директора Краматорського
технологічного технікуму №80 від 12.10.2004
року ОСОБА_1 прийнята на посаду
методиста технікуму, а наказом
директора технікуму №107 від 01.09.2008 року
її переведено на посаду заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання.

У зв'язку зі зменшенням контингенту
студентів та з метою подальшої
економії бюджетних коштів, наказом
директора КТТ № 83од від 20.04.2012 року було
скорочено посаду заступника директора
технікуму з питань гуманітарної освіти
та виховання.

Наказом директора технікуму №71к від
27.08.2012 року, ОСОБА_1 27.08.2012 року ОСОБА_1 -
заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання, у
зв'язку з скороченням чисельності
штату і відмовою від переведення на
іншу роботу, було звільнено з посади.

Не погодившись зі своїм звільненням,
ОСОБА_1 звернулась до Краматорського
міського суду з позовною заявою до
Краматорського технологічного
технікуму про скасування наказів №83д
від 20.04.2012 року та №71к від 27.08.2012 року
про поновлення її на роботі на посаді
заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання.

Рішенням Краматорського міського суду
від 01.03.2013 року по справі № 0528/17233/2012
позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені
частково, скасовано наказ № 71к від
27.08.2012 року та поновлено ОСОБА_1 на
посаді заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання
Краматорського технологічного
технікуму.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23.04.2013 року рішення
Краматорського міського суду від 01.03.2013
року було змінено в частині визначення
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Проте суд
апеляційної інстанції погодився з
висновками суду першої інстанції, в
частині правомірності проведення
скорочення посади заступника
директора технікуму з питань
гуманітарної освіти та виховання
технікуму та внесення відповідних змін
у штатний розпис учбового закладу,
зазначивши, що викладені у рішенні від
23.04.2013 року висновки щодо відмови у
задоволенні позову в частині визнання
незаконними наказів №83 від 20.04.2012 року
та № 112 від 18.04.2012 року про внесення змін
у штатний розклад є правом відповідача
і суд не може втручатися у
фінансово-господарську діяльність
технікуму.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що скорочення посади заступника
директора технікуму з питань
гуманітарної освіти та виховання КТТ
та внесення відповідних змін у штатний
розпис КТТ було здійснено правомірно у
відповідності із Статутом технікуму та
норм законодавства, та посада
заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання була
фактично скорочена.

Ухвалюючи рішення по даній справі, суд
дійшов висновку, що згідно наказу по
технікуму № 98 к від 25.06.2013 року ОСОБА_1,
заступнику директора технікуму з
питань гуманітарної освіти і
виховання, було надано основну щорічну
відпустку на 28 календарних днів з 27
червня по 25 липня 2013 року за період
роботи з 01 вересня 2012 року по 31 серпня
2013 року, з подальшим звільненням 25
липня 2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України
(а.с.4, 40).

Листом від 25 квітня 2013 року позивачка
ОСОБА_1 була повідомлена відповідачем
про майбутнє її звільнення з посади з 27
червня 2013 року та їй запропоновано на
вибір вакантні посади водія, робітника
з комплексного обслуговування та
ремонту будівель і обладнання,
робітника, зайнятого ремонтом та
обслуговуванням технічного обладнання
та електрообладнання, завідувача
майстерень, практикуючого психолога,
тощо. Їй також було роз'яснено право
ознайомитись з діючим штатним розписом
та посадовими інструкціями у відділі
кадрів технікуму (а.с. 12).

18.04.2013 року та 25.04.2013 року директором
Краматорського технологічного
технікуму в первинну профспілкову
організацію було направлено подання
про надання згоди на звільнення ОСОБА_1
за п.1 ст.40 КЗпП України, а 27.06.2013 року -
повторне подання з уточненням дати
звільнення позивачки (а.с.13, 14-15, 59-60), на
які 08.05.2013 року головою первинної
профспілки була надана відповідь щодо
необхідності дотримання відповідачем
строків звернення до профкому при
звільненні працівника, що свідчить про
відмову у наданні згоди на звільнення
позивачки (а.с.61).

Окрім цього, 18.04.2013 року та 25.04.2013 року
відповідачем в Краматорську
територіальну профспілку працівників
підприємств, установ і організацій теж
було направлено подання про надання
згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1ст.40
КЗпП України (а.с. 16, 17-18).

27.08. 2013 року на адресу ОСОБА_1 було
направлено копію наказу про внесення
змін до наказу директора технікуму № 98
від 25.06.2013 р. про дату звільнення
позивачки з 26 липня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в
штатному розписі учбового закладу на
момент звільнення позивачки посада
заступника директора технікуму з
питань гуманітарної освіти та
виховання відсутня (а.с. 89-90, 91-92).

Вирішуючи справу, суд дійшов висновку,
що ОСОБА_1 незаконно звільнена з посади
заступника директора з питань
гуманітарної освіти та виховання під
час знаходження її у відпустці з 27
червня по 25 липня 2013 року включно,
згідно наказу відповідача № 98 к від
25.06.2013 р. (а.с 4), а тому останній не мав
право звільняти позивачку з 25 липня 2013
року, що є порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП
України. Окрім цього, на порушення
вимог ст. 43 КЗпП України, звільнення
позивачки відбулось без попередньої
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
є позивачка.

Стягуючи на відшкодування моральної
шкоди в розмірі 500 грн., суд керувався
вимогами ст. 237-1 КЗпП України і виходив
з того, що неправомірними діями
відповідача позивачці спричинено
моральні страждання , що призвело до
втрати нею нормальних життєвих
зв'язків і необхідності додаткових
зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи у задоволенні позову в
іншій частині позову, суд виходив з
безпідставності та недоведеності
заявлених позовних вимог, яка
сторонами не оскаржується.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення апеляційний суд
вважає, що при звільненні позивачки з
боку відповідача, дійсно, порушено
процедуру її звільнення, оскільки
відповідачем не отримано попередню
згоду на її звільнення, як від
первинної профспілкової організації,
так і Краматорського територіальної
профспілки працівників підприємств,
установ і організацій, відповідно до
вимог ст. 43 КЗпП України.

Розірвання трудового договору з
працівником - членом первинної
профспілкової організації з підстав,
передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП (крім
випадку ліквідації підприємства),
відповідно до ч. 1 ст. 43 цього Кодексу
може провадитися лише за попередньою
згодою виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника), членом
якої є цей працівник.

Порядок надання згоди на розірвання
трудового договору з ініціативи
роботодавця установлено ст. 39 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності» від 15.09.99
р. № 1045-XIV (далі - Закон № 1045) і ст. 43 КЗпП.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, роботодавець
для одержання згоди на розірвання з
працівником трудового договору має
внести до виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, відповідне обґрунтоване
письмове подання. Виборний орган
профспілки розглядає це подання
відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1045 та ч.
2 ст. 43 КЗпП у 15-денний строк у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, зокрема,
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд подання відкладається до
наступного засідання у межах
вищезазначеного 15-денного строку. У
разі повторної неявки працівника (його
представника) без поважних причин
подання може розглядатися за його
відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної
профспілкової організації не
утворений, згоду на розірвання
трудового договору надає
профспілковий представник,
уповноважений на представництво
інтересів членів профспілки згідно зі
статутом.

Виборний орган первинної
профспілкової організації повідомляє
роботодавця про ухвалене рішення
письмово у триденний строк після його
ухвалення. На нашу думку, повідомлення
профспілкового комітету про надання
попередньої згоди на звільнення
працівника може бути складений у
довільній формі. До нього доцільно
додати витяг з протоколу засідання
профспілкового комітету. У разі
пропуску вищезазначеного триденного
строку вважається, що профспілковий
орган дав згоду на розірвання
трудового договору.

Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору має бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
нема обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, роботодавець має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника).

Роботодавець має право розірвати
трудовий договір не пізніш як через
місяць з дня одержання згоди виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника).

Як вбачається з довідки голови
Краматорської територіальної
профспілки працівників підприємств,
установ та організацій від 27 вересня 2013
року за вих. № 4627 ОСОБА_3 є членом
Краматорської територіальної
професійної спілки працівників
підприємств, закладів та організацій
(КТПС), та перебуває на обліку в
первинній профспілковій організації
Краматорського технологічного
технікуму з 04 листопада 2011 року по
теперішній час і з цієї дати є членом
профкому цієї організації (а.с. 151).

Частинами третьою та четвертою статті
252 КЗпП передбачено, що звільнення
членів виборного профспілкового
органу підприємства (так само
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний профспілковий орган), крім
випадків додержання загального
порядку, допускається, якщо є попередня
згода виборного органу, членами якого
вони є, а також вищого виборного органу
цієї профспілки (об'єднання
профспілок).

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_3 є
членом профспілки первинної
організації а також перебуває у складі
профкому цієї ж організації, в такому
випадку відповідачу потрібно було
отримати згоду вищого виборного органу
цієї профспілки - Краматорської
територіальної професійної спілки
працівників підприємств, закладів та
організацій, який таку згоду на
звільнення не надав, як і первинна
профспілкова організація.

За вказаних обставин, відповідач, ні в
якому разі не міг звільняти позивачку з
займаної посади, а тому її звільнення є
незаконним.

Однак повністю погодитись з висновками
суду щодо дати її звільнення та розміру
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу позивачки не можна,
виходячи з наступного.

Поновлюючи на роботі ОСОБА_1 та
визначаючись з розміром середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
позивачки, суд виходив з дати її
звільнення - 25 червня 2013 року.

Втім, суд не врахував, що відповідач
іншим наказом № 139к від 29 липня 2013 року
вніс зміни до свого наказу № 98 від 25
червня 2013 року та зазначив дату
звільнення ОСОБА_1 - 26 липня 2013 року, про
що зазначили сторони і це
підтверджується наявним у справі
наказом (а.с.129).

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок), обчислення
середньої заробітної плати для оплати
часу щорічної відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передають місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 цього Порядку,
нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів (годин),
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, на число календарних
днів за цей період.

Згідно довідки технікуму від 09.08.2013 р.
за вих. № 100 та пояснень сторін,
позивачка ОСОБА_1 працювала за
п'ятиденним робочим тижнем з двома
вихідними днями (субота, неділя), за
травень 2013 року позивачці нарахована
заробітна плата в розмірі 1124 грн. 46 коп.
за 8 відпрацьованих робочих днів, а за
червень 2013 року - 2522 грн. 21 коп. за 17
відпрацьованих робочих днів.
Середньоденна заробітна плата складає
145 грн. 87 коп. (1124 грн. 46 коп. + 2522 грн. 21
коп. ) : 25 робочих днів (8 роб. дні + 17 роб.
днів) ( а.с. 88, 166).

Кількість робочих днів за період після
звільнення позивачки з роботи з 26 липня
2013 року по 25 жовтня 2013 року складає 69
робочі дня.

Виходячи з цього, середній заробіток
ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу
роботи з 26 липня 2013 року по 25 жовтня 2013
року, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки,
складає 10 065 грн.03 коп. (145 грн. 87 коп. х 69
роб. дні), а тому рішення суду в цій
частині та дати поновлення на роботі
позивачки підлягає зміні.

Наведені в апеляційній скарзі
відповідача доводи підлягають
відхиленню, оскільки не спростовують
вищенаведених висновків суду та не
належать до тих підстав, з якими
процесуальне законодавства пов'язує
можливість скасування судового
рішення.

Що ж стосується доводів позивачки, то
апеляційний суд визнає їх
обґрунтованими лише в частині зміни
дати звільнення і розміру стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Інші доводи її скарги не приймаються до
уваги, оскільки не доведені наявними у
справі доказами.

Таким чином, оскільки при ухваленні
рішення суд першої інстанції допустив
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушив норми права,
рішення суду слід змінити, поновивши
позивачку на посаді заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання Краматорського
технологічного технікуму з 26 липня 2013
року та стягнути з Краматорського
технологічного технікуму на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 26 липня 2013 року по
25 жовтня 2013 року в сумі 10 065 грн.03 коп.,
відмовивши в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та частково
задовольнивши апеляційну скаргу
позивачки.

Одночасно, на підстави ч.3 ст.88 ЦУПК
України на користь держави, слід
стягнути судовий збір в сумі 229 грн.40
коп. та 114 грн. 70 коп., а всього - 344 грн.10
коп.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Краматорського
технологічного технікуму відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Краматорського міського суду
від 25 жовтня 2013 року змінити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника
директора з питань гуманітарної освіти
та виховання Краматорського
технологічного технікуму з 26 липня 2013
року.

Стягнути з Краматорського
технологічного технікуму на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 26 липня 2013 року по
25 жовтня 2013 року в сумі 10065,03 грн. (десять
тисяч шістдесят п'ять грн. 03 коп.).

Стягнути з Краматорського
технологічного технікуму на користь
держави судовий збір в загальній сумі
344,10 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення і може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: