справа № 208/6766/13-ц
№ провадження 2/208/2228/13
РІШЕННЯ

Іменем
України

15 листопада 2013 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Ричка С.О.

при секретарі - Щербацевич Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання права власності на придбане
нерухоме майно, треті особи
Дніпродзержинська філія
Придніпровської товарної біржі, ОКП
«Дніпродзержинське БТІ», Реєстраційна
служба Дніпродзержинського МУЮ в Д/О, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_1 до
Заводського районного суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якій
просить визнати договір
купівлі-продажу дійсним та визнати
право власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 60,2 кв.м. та житловою
площею 33,1 кв.м. у тому числі, з подальшою
реєстрацію у відповідних органах
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, посилаючись на те, що вона та
відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уклали 27
травня 1998 року договір купівлі продажу
нерухомого майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м. та
житловою площею 33,1 кв.м. у тому числі. За
вищевказаним договором, відповідачі
продали позивачці, а вона в свою чергу
придбала квартиру АДРЕСА_1 Зазначена у
договорі квартира належала продавцям,
відповідачам по справі - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 02.04.1998р.,
виданого відділом обліку та розподілу
житлової площі міськвиконкому згідно
розпорядження від 02.04.1998р. №10287 та
зареєстрованого в Дніпродзержинському
БТІ в реєстровій книзі № 112 під
реєстровим № 20720. Згідно із договором
купівлі - продажу, вищевказана квартира
була продана за 8579 (вісім тисяч п'ятсот
сімдесят дев'ять) грн. 00 коп., які
відповідачі отримали від позивача, як
покупця, до підписання даної угоди.
Продавець на момент укладення договору
купівлі - продажу свідчив, що квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 нікому
до моменту укладення договору купівлі -
продажу не продана, не подарована, не
віддана під заставу, в спорі та під
забороною (арештом) не перебуває, що
підтверджується п. 5 вищезазначеного
договору. Згідно з п. 9 договору купівлі
- продажу нерухомості та відповідно до
ст. 227 Цивільного кодексу України, угода
підлягала реєстрації у Бюро Технічної
Інвентаризації за місцем розташування
Об'єкта Нерухомості, що було зроблено
позивачем, про що в договорі є
відповідна відмітка, в якій зазначено,
що ця квартира належить мені на праві
приватної власності, про що в
реєстровій книзі № 112 під реєстровим №
20720 внесено відповідний запис. При
укладенні договору позивачці було
роз'яснено, що договір має законну силу,
не потребує подальшої реєстрації в
нотаріальній конторі. В самому
договорі було вказано, що у
відповідності до ст. 15 Закону України
від 10 грудня 1991 року «Про Товарну
Біржу», цей договір зареєстровано на
Дніпродзержинському філіалі
Придніпровської товарної біржі за
реєстраційним № 503 від 27 травня 1998 року,
що підтверджується договором купівлі -
продажу квартири. З метою реалізації
належного права власника, позивач
вирішила розпорядитися своїм майном
шляхом його продажу, але коли вона
звернулась до нотаріальної контори, їй
було відмовлено, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів, оскільки договір купівлі -
продажу квартири, зареєстрований
Дніпродзержинською філією
Придніпровської Товарної біржі № 503
від 27 травня 1998 року, не був нотаріально
посвідчений, але право власності
зареєстровано в Бюро технічної
інвентаризації 29 травня 1998 року, за
реєстровим №20720, в реєстрову книгу №112,
у зв'язку з тим, що правочин посвідчений
товарною біржею без подальшого
нотаріального посвідчення не є
правовстановлюючим документом, а тому
вона вимушена звернутися до суду за
захистом своїх прав та інтересів.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, але надала до суду заяву в
якій просить позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі, та
розглянути справу без її участі та не
заперечувала проти розгляду справи без
участі відповідачів при заочному
розгляду справи та без застосування
технічних засобів.

Представники третіх осіб: ОКП
«Дніпродзержинське БТІ», Реєстраційна
служба Дніпродзержинського МУЮ в Д/О в
судове засідання не з'явилися, але
надали до суду заяви в яких не
заперечують проти позовних вимог, та
просять розглянути справу без їх
участі

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Третя
особа: представник Дніпродзержинської
філії Придніпровської товарної біржі в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, згідно з вимогами ст.76
ЦПК України, про причини неявки суду не
повідомили, судова повістка - виклик
направлена відповідачеві на останню
відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК
України вважається доставленою, на
підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає
причини неявки відповідача
неповажними; є достатньо матеріалів
про права та відносини сторін,
потрібність дачі особистих пояснень
відповідачем відсутня, що дозволило
суду за згодою позивача та його
представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК
України, ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи, що дозволило суду
вважати за необхідне визнати його
неявку з неповажних причин, провести
заочний розгляд справи, розглянути
справу на підставі наявних у справі
доказів.

В зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснюється на
підставі ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України

Судом досліджені докази по справі:

- досліджені письмові докази по
справі шляхом оголошення їх у судовому
засіданні;

Вивчивши письмові докази та матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
дослідивши їх доказами, суд вважає,
позов таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач, ОСОБА_1 та відповідачі, ОСОБА_2
та ОСОБА_3, уклали 27 травня 1998 року
договір купівлі продажу нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 60,2 кв.м. та житловою
площею 33,1 кв.м. у тому числі.

Згідно вищевказаного договору,
відповідачі: ОСОБА_2, паспорт: серії
НОМЕР_1, виданий 18.07.1996 року Заводським
РВ ДМУ УМВД України в Д/О проживаюча за
адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, паспорт:
серії НОМЕР_2 виданий 18.07.1996 року
Заводським РВ ДМУ УМВД України в Д/О
проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 продали
позивачці, а та в свою чергу придбала
квартиру № НОМЕР_3, загальною площею 60,2
кв.м. та житловою площею 33,1 кв.м., яка
складається з двох кімнат, та
знаходиться в будинку АДРЕСА_2

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, квартира належала
продавцям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 02.04.1998р., виданого відділом
обліку та розподілу житлової площі
міськвиконкому згідно розпорядження
від 02.04.1998р. №10287 та зареєстрованого в
Дніпродзержинському БТІ в реєстровій
книзі № 112 під реєстровим № 20720.

Згідно із договором купівлі - продажу,
вищевказана квартира була продана за
8579 (вісім тисяч п'ятсот сімдесят
дев'ять) грн. 00 коп., які продавці
отримали від позивачци як покупця до
підписання даної угоди.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідачі на момент укладення
договору купівлі - продажу свідчив, що
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 нікому до моменту укладення
договору купівлі - продажу не продана,
не подарована, не віддана під заставу, в
спорі та під забороною (арештом) не
перебуває, що підтверджується п. 5
вищезазначеного договору.

Згідно з п. 9 договору купівлі - продажу
нерухомості та відповідно до ст. 227
Цивільного кодексу України, угода
підлягала реєстрації у Бюро Технічної
Інвентаризації за місцем розташування
Об'єкта Нерухомості, що було зроблено
позивачкою, про що в договорі є
відповідна відмітка, в якій зазначено,
що ця квартира належить мені на праві
приватної власності, про що в
реєстровій книзі № 112 під реєстровим №
20720 внесено відповідний запис.

При укладенні договору позивачці було
роз'яснено, що договір має законну силу,
не потребує подальшої реєстрації в
нотаріальній конторі також в самому
договорі було вказано, що у
відповідності до ст. 15 Закону України
від 10 грудня 1991 року «Про Товарну
Біржу», цей договір зареєстровано на
Дніпродзержинському філіалі
Придніпровської товарної біржі за
реєстраційним № 503 від 27 травня 1998 року,
що підтверджується договором купівлі -
продажу квартири.

Договір купівлі - продажу квартири,
зареєстрований Дніпродзержинською
філією Придніпровської Товарної біржі
№ 503 від 27 травня 1998 року, не був
нотаріально посвідчений, але право
власності зареєстровано в Бюро
технічної інвентаризації 29 травня 1998
року, за реєстровим №20720, в реєстрову
книгу №112.

Як встановлено в судовому засіданні, з
метою реалізації належного права
власника, позивач вирішила
розпорядитися своїм майном шляхом його
продажу, але коли вона звернулась до
нотаріальної контори, їй було
відмовлено, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, у
зв'язку з тим, що у відповідності до ст.
ст. 227, 242 Цивільного кодексу України для
договорів купівлі - продажу, міни
нерухомості, у разі, якщо хоча б однією
стороною є громадянин, встановлено
обов'язкову нотаріальну форму договору
ґрунтуючись на вимогах чинного
законодавства, пленум Верховного Суду
України своєю постановою від 28.07.1978
року № 3 ( із змінами та доповненнями,
внесеними постановами Пленуму
Верховного Суду України від 25.12.1992 року,
№ 13, та від 25.05.1998 року № 15), роз'яснив, що
з підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки ті
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Зокрема і договори
купівлі продажу нерухомості, в тому
числі, придбані на біржових торгах,
міни або дарування житлового будинку
(квартири) чи його ( її) частини.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення. суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Згідно зі ст. 335 ЦК України, право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним.

Судом встановлено, що між сторонами під
час укладення договору, було повне
взаєморозуміння, всі умови договору
сторонами були виконані і ніяких
претензій один до одного вони не мали.

В теперішній час відповідач ухиляється
від належного нотаріального
посвідчення договору, що порушує право
власності позивача, який не може в
повній мірі володіти, використовувати
та розпоряджатися своїм нерухомим
майно у вигляді придбаної квартири.

Згідно ст. 45 ЦК України (1963 року)
«недодержання форми угоди, якої
вимагає закон, тягне за собою
недійсність угоди лише в разі, якщо
такий наслідок прямо зазначено в
законі».

У ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року)
зазначено, що: «якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається».

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
може звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права ти інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права тощо.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним та визнання права власності на
придбане нерухоме майно а саме:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,2
кв.м. та житловою площею 33,1 кв.м. у тому
числі, з подальшою реєстрацію у
відповідних органах державної
реєстрації - підлягають задоволенню у
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
пленумом Верховного Суду України своєю
постановою від 28.07.1978 року № 3 ( із
змінами та доповненнями, внесеними
постановами Пленуму Верховного Суду
України від 25.12.1992 року, № 13, та від
25.05.1998 року № 15), ст.ст.45, 46 ЦК (1963 року)
України, ст.ст. 16, 328, 392 ЦК (2004 року)
України ст.ст. ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна та визнання права
власності на придбане нерухоме майно,
треті особи Дніпродзержинська філія
Придніпровської товарної біржі, ОКП
«Дніпродзержинське БТІ», Реєстраційна
служба Дніпродзержинського МУЮ в Д/О -
задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу
нерухомого майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м. та
житловою площею 33,1 кв.м. у тому числі,
укладений 27 травня 1998 року, між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований
Дніпродзержинським філіалом
Придніпровської товарної біржі за
реєстраційним № 503 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_4) право
власності на нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60,2
кв.м. та житловою площею 33,1 кв.м. у тому
числі, з подальшою реєстрацію у
відповідних органах державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Заочне рішення може бути переглянуте
Заводським районним судом м.
Дніпродзержинська за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний термін скарги про апеляційне
оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України з дня його проголошення.

Суддя
Ричка С. О.