Справа № 2-991/13 Головуючий у І
інстанції Тиханський О.Б.Провадження №
22-ц/780/6955/13 Доповідач у 2 інстанції
Сушко Л.П.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

25 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді:
Сушко Л.П.,

суддів:
Лащенка В.Д., Касьяненко Л.І.

при секретарі:
Антіпову Я.А.

розглянувши у судовому засіданні
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, приватний нотаріус
Обухівського районного нотаріального
округу ОСОБА_7, Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області про визнання
договору дарування удаваним
правочином, визнання недійсним
договору купівлі-продажу, визнання
права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2011 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду із зазначеним
позовом, який обґрунтував тим, що 07
травня 2010 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено договір позики, засвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий номер 4589, згідно якого
відповідач ОСОБА_2, виступаючи в якості
представника по довіреності від імені
довірителя відповідача ОСОБА_4
передав, а позивач прийняв 397 000 тисяч
гривень, що на той час було
еквівалентно 50 000 доларів США, з
зобов'язанням повернути позику до 07
травня 2011 року. Перед укладанням
договору позики ОСОБА_2 висунув
додаткову вимогу, згідно якої позивач
для забезпечення виконання зобов'язань
по виплаті боргу повинен укласти
договір дарування земельної ділянки,
загальною площею 1,0000 га, що розташована
в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для
ведення садівництва, що належала
позивачу на підставі державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯД 715556, виданого
11 квітня 2007 року на підставі договорів
купівлі-продажу від 08.04.2006 року та
розпорядження Обухівської
райдержадміністрації №178 від 15 березня
2007 року. У зв'язку з терміновою
необхідністю отримати грошові кошти
позивач погодився на дану вимогу
відповідача ОСОБА_2 і в той же час 07
травня 2010 року нотаріусом ОСОБА_6 було
посвідчено договір дарування
зазначеної земельної ділянки, з метою
забезпечення повернення боргу за
договором позики.

Також між сторонами була домовленість,
що відповідачі не будуть проводити
державну реєстрацію відповідного
договору дарування земельної ділянки
та переоформляти право власності,
оскільки він укладається як захід
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики, відповідачам
земельна ділянка не потрібна, а тому
після сплати позивачем суми позики,
відповідно до ст.ст. 651, 654 ЦК України, за
згодою сторін договір буде розірвано.

Вважає, що договір дарування
зазначеної земельної ділянки
загальною площею 1,0000 га, що розташована
в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для
ведення садівництва укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виступаючи в якості
представника по довіреності від імені
довірителя ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
на підставі ст. 235ЦК України є удаваним
правочином.

Всупереч домовленості відповідач
ОСОБА_4 до закінчення терміну
повернення грошових коштів
передбаченого в договорі позики, 03
листопада 2010 року провів державну
реєстрацію права власності спірної
земельної ділянки та 19 травня 2013 року
відповідач ОСОБА_4 від імені якого на
підставі довіреності діє відповідач
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу передав у власність
спірну земельну ділянку ОСОБА_5, від
імені якої на підставі довіреності діє
ОСОБА_8. Просив визнати договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
19 травня 2013 року, площею 1,0000 га,
розташовану в АДРЕСА_1 кадастровий
номер :04:030:0045, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним. Визнати за
ОСОБА_3 право власності на земельну
площею 1,0000 га розташовану в АДРЕСА_1
кадастровий номер :04:030:0045.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 31.10.2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано договір дарування земельної
ділянки площею 1,0000 га, що розташована в
АДРЕСА_1 укладеного 07.05.2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 4590,
удаваним правочином, визнавши договір
дарування - договором застави
земельної ділянки; визнано недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 1,0000 га, розташованої в
АДРЕСА_1, кадастровий номер :04:030:0045
укладений 19.05.2013 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, посвідченого приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 665 та
визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 1,0000 га
розташованої в АДРЕСА_1, кадастровий
номер :04:030:0045.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 31.10.2013 року та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог позивачу відмовити, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія судців
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині визнання
договору дарування земельної ділянки
від 07 травня 2010 року удаваним
правочином, визнавши договір дарування
- договором застави земельної
ділянки,суд першої інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що на
момент укладення договору дарування
спірно земельної ділянки у позивача
волевиявлення не відповідало
внутрішній волі, оскільки фактично він
мав намір не подарувати зазначене
нерухоме майно, а передати його у
забезпечення повернення отриманої
позики. Відповідач не мав наміру
отримати дане майно у власність, а мав
намір забезпечити за рахунок даного
майна свої вимоги щодо повернення
наданої позики.

Крім того, на вимогу позивача суд
задовольнив позовні вимоги про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
укладений 19.05.2013 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та визнано право власності за
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 1,0000
га розташованої в АДРЕСА_1, кадастровий
номер :04:030:0045.

Однак, такі висновки суду не
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на підставі державного
акту серії ЯД 715556, виданого 11 квітня 2007
року на підставі договорів
купівлі-продажу від 08.04.2006 року та
розпорядження Обухівської
райдержадміністрації №178 від 15 березня
2007 року позивачу належала земельна
ділянка площею 1,0000 га, яка розташована
в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
ведення садівництва, кадастровий номер
земельної ділянки - :04:030:0045. (т.1 а.с.
6).

7 травня 2010 року між ОСОБА_3
(позичальник) та ОСОБА_2, який на
підставі довіреності діяв від імені
ОСОБА_4 (позикодавець) було укладено
договір позики, засвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за
реєстровим №4589. Відповідно до даного
договору позикодавець передав, а
позичальник прийняв у власність 397000
грн. зі строком виплати до 07.05.2011 року.
Договір позики є безпроцентний, (т.1
а.с.8).

7 травня 2010 року між позивачем та
ОСОБА_2, який на підставі довіреності
діяв від імені ОСОБА_4 було укладено
договір дарування земельної ділянки
загальною площею 1,0000 га, що розташована
в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для
ведення садівництва та належить
позивачу на підставі державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:04:030:0045, засвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за
реєстровим №4590. Нормативно грошова
оцінка та вартість в яку сторони
оцінили дар становить 17771,57 грн. (т.1
а.с.9).

Державна реєстрація земельної ділянки
кадастровий номер :04:030:0045
проведена ОСОБА_4 03.11.2010року(т.2 а.с.6).

9 травня 2013 року між ОСОБА_4, від імені
якого на підставі довіреності діяв
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, від імені якої на
підставі довіреності діяв громадянин
ОСОБА_8 було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
загальною площею 1,0000 га, що розташована
в АДРЕСА_1, засвідчений приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу ОСОБА_7
заареєстроваинй в реєстрі за № 665. (т.2
в.с.2).

В позовній заяві позивач посилається
на те, що ОСОБА_207.05.2010року перед
укладанням договору безпроцентної
позики, висунув додаткову умову, згідно
якої, ОСОБА_3 у забезпечення виплати
богу і до моменту виплати, має передати
документи на спірну земельну ділянку. В
зв'язку з терміновою необхідністю
позивач погодився на зазначені умови.
Також було домовлено, що відповідачі не
будуть подавати договір дарування на
реєстрацію та переоформлювати ділянку
на себе, а після сплати позивачем суми
позики, за згодою сторін договір буде
розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій і стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для відповідно приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.
В судовому засіданні апеляційної
інстанції з пояснень представника
ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_3 до
07.05.2010року неодноразово брав кошти в
борг у відповідача ОСОБА_4,
забезпечуючи виконання зобов'язання
шляхом укладання договорів застави
власного майна в нотаріальних
конторах. Та 7 травня 2010 року ОСОБА_3
укладаючи договір дарування земельної
ділянки загальною площею 1,0000 га, що
розташована в АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для ведення садівництва з
ОСОБА_4, чітко розумів різницю між
договором дарування та заставою.

При вирішенні даного спору в частині
визнання правочину - договору
дарування земельної ділянки удаваним,
суд мав виходити з того, що обидві
сторони свідомо, задля якоїсь цілі
документально оформлюють один
правочин, але між ними реально
встановлюються інші правовідносини.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що посилання позивача
про намір сторін забезпечити виконання
зобов'язання ОСОБА_3 за договором
позики, шляхом укладання договору
дарування спірної земельної ділянки, а
не договором застави є безпідставними,
оскільки позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження того, що він та
обдарований ОСОБА_4 свідомо, для
забезпечення виконання грошового
зобов'язання оформили договір
дарування, а не договір застави
земельної ділянки, а також не надав
жодного доказу на підтвердження того,
що саме договір застави, приховує
укладений договір дарування земельної
ділянки.

Крім того, безпідставним є посилання
позивача на обставини, встановлені
судовим рішенням Ленінського
районного суду Запорізької області від
08 грудня 2011 року щодо дарування ним з
метою часткового забезпечення
договору позики ОСОБА_4 земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, оскільки
предметом розгляду вище зазначеної
справи було грошове зобов'язання, а не
спірний договір дарування земельної
ділянки(т.2 а.с.118).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову в частині визнання договору
дарування удаваним правочином.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 1,0000 га, розташованої в АДРЕСА_1
укладений 19.05.2013 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_3 право
власності на земельну ділянку площею
1,0000 га розташованої в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :04:030:0045 суд
першої інстанції всупереч вимогам п. 3
ст. 215 ЦПК України в мотивувальній
частині рішення не зазначив мотивів, з
яких вважав встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, брав до уваги або відхиляв
докази, застосовував в рішенні
нормативно-правові акти, чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких позивач звернувся до суду, а якщо
були, то ким, назву статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на
підставі якого вирішено справу в цій
частині позовних вимог.

Позовні вимоги в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
укладеного 19.05.2013 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 та визнання права власності на
земельну ділянку не підлягають
задоволенню, оскільки позивач не навів
правових підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, висновки суду не
відповідають обставинам справи.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог відповідно до ст.. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.. ст.. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
приватний нотаріус Обухівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7,
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області
про визнання договору дарування
удаваним правочином, визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності на земельну
ділянку- відмовити .

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді: