АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Андрейчук Т.В.
Доповідач - Панченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

cуддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
за дорученням ОСОБА_2, на рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 19 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Скіф
Консалтінг Україна» про зміну дати
звільнення, зобов»язання видати
трудову книжку та стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2,
посилаючись на ч.4 ст.235 КЗпП, п.п.4.1., 4.2.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок, звернулась з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Скіф Консалтінг
Україна» (далі - ТОВ «Скіф Консалтінг
Україна») і просила винести рішення,
яким зобов»язати відповідача видати
трудову книжку, змінити дату
звільнення на час видачі трудової
книжки та стягнути середній заробіток
за час затримки видачі трудової книжки,
починаючи з 3.05.2013 року на день
винесення рішення.

Зазначала, що 3.05.2013 року вона
була звільнена з посади перекладача
ТОВ «Скіф Консалтінг Україна» за
власним бажанням. Однак, відповідачем в
день звільнення і в наступні дні на її
вимогу трудова книжка не була видана, у
зв»язку з чим вона не мала можливості
працевлаштуватись.

Рішенням Оболонського районного
суду м.Києва від 19 листопада 2013 року в
позові відмовлено /а.с.77-79/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
який діє за дорученням ОСОБА_2, просить
скасувати рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 19 листопада
2013 року, як постановлене з порушенням
вимог матеріального та процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
повністю задовольнити позов /а.с.81/.

Скаржник послався на доводи, викладені
в позовній заяві, зазначивши, що суд не
дав належної оцінки доказам наведеним
позивачем у суді.

Колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить відхилити,
а рішення залишити без змін з таких
підстав.

Відмовляючи в позові, суд
виходив з того, що при звільненні
позивачки з роботи за власним бажанням,
відповідач діяв в межах трудового
законодавства, а тому трудові права
позивачки ним не порушені.

Як слідує із матеріалів справи і
таке встановлено судом ОСОБА_2 з 1.02.2012
року була працевлаштована у ТОВ «Скіф
Консалтінг Україна», згідно трудового
договору на невизначений строк на
посаді перекладача з французької та
англійської мов з посадовим окладом 1.500
грн.

15.04.2013 року позивачка звернулась до
відповідача з заявою про звільнення її
з роботи на підставі ст.38 КЗпП за
власним бажанням з 1.05.2013 року /а.с.35/.

У відповідності до заяви позивачки,
наказом за №01/0513зк від 1.05.2013 року вона
була звільнена з роботи на підставі
ст.38 КЗпП /а.с.3/.

Відповідно до ст.47 КЗпП власник
або уповноважений ним орган
зобов"язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Оскільки 1.05.2013 був не робочим днем,
наказ про звільнення був підготовлений
30.04.2013 року і цього ж дня позивачка
цього дня була ознайомлена з наказом
про звільнення та запропоновано
отримати трудову книжку.

Однак, ознайомившись з наказом про
звільнення позивачка відмовилась
отримувати трудову книжку, зазначивши,
що отримає її пізніше.

Зазначений факт підтверджується Актом
від 30.04.2013 року, складеним працівниками
ТОВ «Скіф Консалтінг Україна»
бухгалтером Костенко Н.Є. та
юрисконсультом ЖежерунІ.С./а.с.50/.

Згідно п.2.7. Правил внутрішнього
трудового розпорядку на
ТОВ»Консалтінг Україна», з якими
позивачка ознайомлена під підпис,
слідує, що у разі неотримання
працівником трудової книжки у день
звільнення, видача трудової книжки
здійснюється в офісі роботодавця на
наступний день після пред»явлення
працівником відповідної вимоги
/а.с.42-46/.

Судом встановлено, що в наступний
робочий день після вихідних, 3.05.2013 року,
тобто, в останній робочий день, та
в подальшому, позивачка ОСОБА_2 на
роботі була відсутня, за отриманням
трудової книжки на підприємство не
з»являлась, з заявами про надіслання їй
поштою трудової книжки також не
зверталась.

12.07.2013 року позивачка надіслала
відповідачу листа, в якому вимагає
видати їй трудову книжку, на що листами
від 18.07.2013 року та 31.07.2013 року їй також
було надіслане повідомлення про те, що
трудову книжку вона може отримати у
відповідача в будь-який час /а.с.4-5.
6,30,31,32/.

Колегія суддів також враховує, що
останнім днем роботи позивачки повинна
бути дата 3.05.2013 року і саме в цей день
позивачці повинна бути видана трудова
книжка, а не 30.04.2013 року, як те здійснив
відповідач. Однак указана обставина не
впливає на правильність винесеного
судом рішення, оскільки, в останній
день роботи після звільнення, тобто,
3.05.2013 року позивачка також не вийшла на
роботу, а тому об»єктивно не могла
отримати трудову книжку.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що затримка
видачі трудової книжки відбулась з
вини самої позивачки.

При цьому, аргументи позивачки
відносно того, що Акт від 30.04.2013 року є
фіктивним, оскільки, за її твердженням
трудова книжка до видачі їй не
пропонувалась, суд правомірно не взяв
до уваги, оскільки дійсність указаного
Акту позивачка не спростувала, а своїх
аргументів відносно того, що вона
вимагала видати їй трудову книжку
30.04.2013 року чи 3.05.2013 року - суду не
навела.

Колегія суддів вважає, що позивачка
мала можливість в останній день роботи,
в разі невидачі їй трудової книжки,
звернутись з офіційною заявою через
канцелярію відповідача чи шляхом
поштового звернення з вимогою видачі
трудової книжки, однак цими
можливостями не скористалась.

З урахуванням вище зазначеного,
колегія суддів вважає, що рішення судом
першої інстанції постановлене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за
дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Оболонського районного суду м.Києва
від 19 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді