Категорія 41 Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_3, Головне Управління
Державної міграційної служби України у
Донецькій області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, зняття її з
реєстрації та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення до квартири та
виселення ОСОБА_3 із квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Артемівського міськрайонного
суду м. Донецька від 25 вересня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання його
втратившим право користування
житловим приміщенням і зняття з
реєстрації, зазначивши третіми особами
ОСОБА_3 та Головне Управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області, мотивуючи позов тим, що
відповідач є сином від першого шлюбу, в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 2003
року, але речей там не має, в квартирі не
проживає і з ним не спілкується. Маючи
статус інваліда 3 групи та отримуючи
невеликій дохід, позивач сплачує
комунальні послуги за відповідача і
несе збитки.

Посилаючись на ст.ст.71 та 72 ЖК України,
позивач просив визнати віповідача
таким, що він втратив право
користування житлом та зобов`язати
Головне Управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області в особі Артемівського міського
відділу ГУ ДМС зняти ОСОБА_2 з
реєстрації у вказаній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
який уточнив та зазначив, що в спірній
квартирі він остаточно зареєстрований
з 25 жовтня 2003 року. Враховуючи, що
квартира є однокімнатною, має невелику
площу, а його батько - позивач по справі
зустрічався з ОСОБА_4, з якою потім
зареєстрував шлюб, йому ніде було
проживати в квартирі і він змушений був
проживати спочатку у матері, а потім у
батьків дружини, з якою 23 вересня 2011
року зареєстрував шлюб, від якого 18
грудня 2012 року у них народилась дитина.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився
зареєструвати в спірній квартирі його
(ОСОБА_1) дитину і дружину, замінив замки
на вхідній двері, самостійно вселив та
зареєстрував у спірній квартирі свою
дружину - ОСОБА_4, не отримавши на це
його згоди, як користувача квартири,
зареєстрованого в квартирі, порушивши
його житлові права, то він звернувся до
суду з зазначеним позовам до суду, в
якому просив: усунути перешкоди в
користуванні приміщенням, шляхом
вселення його - ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1; усунути перешкоди в
користуванні приміщенням, шляхом
виселення ОСОБА_3 з цієї ж квартири,
зобов`язати ОСОБА_3 знятися з
реєстрації з квартири та зобов`язати
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передати йому - ОСОБА_2
ключи від квартири АДРЕСА_1.

Одночасно він просив відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
заявлених до нього за первісним
позовом, про визнання особи втратившою
право користування житловим
приміщенням, та зняття з реєстрації.

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду м. Донецька від 25 вересня 2013 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
ОСОБА_3, Головне Управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та зняття її з реєстрації
задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловою
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов`язано Головне Управління
Державної міграційної служби України у
Донецькій області в особі
Артемівського міського відділу ГУ ДМС
зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у житловій квартирі, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
вселення в квартиру та виселення
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
зустрічний позов та відмовити в
задовленні позову ОСОБА_2

В обґрунтування доводів скарги апелянт
зазначив, що, відповідно до вимог ст. 64
ЖК України, він зареєстрований в
спірній квартирі, як член сім'ї ОСОБА_1,
має рівні з ним права з користування
житловим приміщенням. Апелянт
посилався на те, що він з поважних
причин не користувався житлом,
оскільки його батько в однокімнатній
квартирі проживав з ОСОБА_4 без
реєстрації шлюбу, а потім зареєстрував
шлюб. Він же змушений був проживати за
іншими адресами та періодично
з`являвся в спірну квартиру, де
зареєстрований до цього часу. ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 підтвердили в суді факт
реєстарції останньої в спірній
квартирі без його згоди. В наданому
позивачем акті від 08 жовтня 2012 року,
складеного ПП «Наш дом плюс», не
зазначено з якого часу він не проживав
у спірній квартирі, як і причини цього.

В судове засідання апеляційного суду
сторони, та третя особа не з`явились,
але про час та місце розгляду справи
повідомлені судовими повістками та під
розписку (а.с.143, 179, 180, 181).

Апелянт ОСОБА_2 просив розглянути
справу без його участі та наполягав на
задоволенні його апеляційної скарги
(а.с. 175).

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції скасуати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 та часткове задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2, виходячи з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 та п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення першої інстанції або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Частиною 2 ст.309 ЦПК передбачено, що
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірна квартира АДРЕСА_1, є
однокімнатною квартирою, в якій
зареєстровані: позивач ОСОБА_1; а з 29
жовтня 2003 року його син ОСОБА_2; та з 09
лютого 2010 року - дружина позивача
ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно акту Приватного підприємства
«Наш дім» від 08 жовтня 2012 року зі слів
сусідів ОСОБА_2в квартирі не проживає.

Факт відсутності в спірній квартирі
ОСОБА_2 підтвердили в суді свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_2, втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1,
внаслідок його відсутності в квартирі
без поважних причин понад шість
місяців, а тому задовольнив позов
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування вказаним
житлом.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2, заявлених до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житлом, вселення до
квартири та виселення з квартири
ОСОБА_3, то суд зазначив, що перший не
надав суду доказів того, що ОСОБА_1
замінив замки на вхідних дверях
квартири та чинив перешкоди в
користуванні житлом.

Однак з такими висновками суду не можна
погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім`і за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено,
якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем , а в разі спору - судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться у
судовому порядку.

Отже, при вирішенні питання про втрату
членами сім`і наймача права на
користування житловим приміщенням
з`ясуванню підлягає як термін його
відсутності, так і поважність причин
такої відсутності.

Як вбачається із роз'яснення п. 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" (з подальшими змінами та
доповненнями), у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 не
проживає у спірній квартирі більше
шести місяців без поважних причин, суд
разом з тим не врахував, що спірна
квартира є однокімнатною, в яку позивач
ОСОБА_1 вселив та зареєстрував дружину
ОСОБА_3 без згоди відповідача ОСОБА_2,
позбавивши його можливості
користуватися житлом, у зв`язку з чим
останній змушений був проживати за
іншими адресами, а саме, - спочатку у
матері, а потім у батьтків дружини.

Останнє підтверджується заявою про
реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 від
08 лютого 2010 року, на якій відсутня
письмова згода відповідача ОСОБА_2, як
користувача житлом на вселення і
реєстрацію першої в спірній квартирі
(а.с.146Ю147, 148, 149, 170, 173).

Втім, на час реєстрації ОСОБА_3 в
спірній квартирі відповідач ОСОБА_1 був
зареєстрований там, що підтверджується
довідкою житлового органу і
ксерокопією паспорта, та не був
позбавлений права користування цим
житлом (а.с. 8, 33).

Відповідно ж до вимог ст.65 ч. 1 ЖК
України, наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім`ї, які проживають разом з
ними, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб.

Тому, на вселення дружини позивача
необхідно було отримати письмову згоду
відповідача ОСОБА_1, яка відсутня, а
тому її вселення в квартиру не можна
визнати законним, що в свою чергу
свідчить про перешкоджання в
користуванні житлом відповідачу
ОСОБА_2

В той же час позивач ОСОБА_1 оплачував
комунальні витрати за користування
квартирою і тим самим визнавав за
ОСОБА_2 право користування квартирою,
як і житловий орган за місцем
реєстрації останнього.

За вказаних обставин не можна визнати
ОСОБА_2 таким, що останній втартив право
користування житлом через відсутність
його понад встановлені строки, без
поважних причин.

Апеляціний суд вважає, що з моменту
незаконного вселення в спірну квартиру
ОСОБА_4, без отримання письмової згоди
відповідача ОСОБА_2 на вселення та
реєсторацію в квартирі, відповідач був
відсутній в квартирі з поважних причин,
а виниклі неприязні стосунки між
сторонами перешкоджали вселенню його в
квартиру та користуванню житлом. В тому
числі ОСОБА_1 не спростував і
твердження відповідача ОСОБА_2 про
перешкоджання користування житлом і
шляхом заміни замків, оскільки в позові
і в суді позивач заперечував право
користування житлом з боку
відповідача, вважав його втратившим
право користування спірною квартирою
та перешкоджав в користуванні житлом.

В той же час задовольняючи позов ОСОБА_1
та відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2, суд порушив
норми матеріального права, а тому
рішення не може залишатися без змін.

За вказаних обставин, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
зняття з реєстрації, слід відмовити, за
безпідставністю заявлених вимог.

В той же час позовні вимоги ОСОБА_2 слід
задовольнити частково, а саме: вселити
ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1: виселети
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, без надання
іншого житла; зобов`язати ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 ключи від
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" від 11
грудня 2003 року № 1328-IV, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
користування житловим приміщенням), а
тому вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання
ОСОБА_3 знятися з реєстрації з квартири,
є зайвими.

Оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, а рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, то відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.3
та п.4 ЦПК України, рішення суду слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити частково: вселити ОСОБА_2
в квартиру АДРЕСА_1; виселети ОСОБА_3 з
квартири АДРЕСА_1, без надання іншого
житла; зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3
передати ОСОБА_2 ключи від квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та зняття з реєстрації,
слід відмовити.

При цьому апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає часткому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду м. Донецька від 25 вересня 2013 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Виселети ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого житла.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передати
ОСОБА_2 ключи від квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та зняття з реєстрації,
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: