РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2013 року

м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого – судді Парій
О.В.

при секретарі -
Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі Бердянського
міськрайонного суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Бердянської міської ради
«Житлосервіс-2А» про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, зміну формулювання причин
звільнення, стягнення заборгованості
із заробітної плати, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, стягнення
вихідної допомоги , відшкодування
моральної шкоди, третя особа директор
Комунального підприємства Бердянської
міської ради «Житловсервіс-2А» ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить: - визнати
незаконним звільнення його з роботи з
06.09.13 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України; -
скасувати наказ № 49-ок від 05.09.13 р. про
звільнення його за п.4 ст. 40 КЗпП
України; - зобов'язати відповідача
змінити формулювання причини
звільнення, а саме з «п. 4 ст. 40 КЗпП
України (прогул)» замінити на « ч. 3 ст. 38
КЗпП України (за власним бажанням, у
зв’язку з невиконанням законодавства
про працю)»; - стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
сумі 85,44 грн.; - стягнути з відповідача
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні виходячи із
середнього в розмірі 598,08 грн.; -
стягнути вихідну допомогу в розмірі
5383,07 грн.; - стягнути моральну шкоду за
порушення законодавства про працю та
незаконне звільнення в розмірі 3000,00
грн.. Зазначив, що 01.04.2013 року наказом №
20-ок призначений на посаду інспектора
по роботі з населенням Комунального
підприємства Бердянської міської ради
«Житлосервіс-2А». В порушення норм
ст.ст. 21, 115 КЗпП України на протязі
всього часу перебування на посаді
відповідач затримував виплату
заробітної плати. Вказує, що
неодноразово звертався до керівника
підприємства з усними проханнями
усунути зазначенні порушення, але
позитивних результатів не було. 30
серпня 2013 року, оскільки відповідач
відмовлявся реєструвати заяви про
звільнення, він надіслав на адресу
підприємства заяву про звільнення за ч.
3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням
у зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю, а саме - КП БМР
«Житлосервіс-2А» впродовж п'яти місяців
працівникам виплачується заробітна
плата з великою затримкою, та умови
праці не відповідають санітарним
нормам, оскільки на підприємстві
тривалий час відсутня прибиральниця). В
заяві просив звільнити його з 05 вересня
2013 року. Зазначену заяву відповідач
отримав 04 вересня 2013 року. Прибувши на
роботу 05 вересня 2013 року о 8 годині він,
дочекавшись закінчення наради, котра
проходила в кабінеті керівника,
приблизно о 9 год. 20 хв. звернувся
безпосередньо до директора з питанням
про прийняте ним рішення стосовно
заяви про звільнення, на що отримав
відповідь, що в нього не має часу, його
терміново викликають до міської ради, а
він щоб йшов працювати. Після обідньої
перерви, яка закінчилась в 12 год. 45 хв.,
він о 13 год. 00 хв. відправився на пошту,
для відправлення листа, про що є запис в
журналі «ухода и прихода работников на
предприятии». О 13 год. 40 хв. він
повернувся на підприємство, та
продовжував роботу. Приблизно о 15 год. 30
хв. його викликали до директора, який
вказав, що звільнено його буде за
прогул. Потім йому було надано наказ
про звільнення № 49-ок в якому
зазначалось, що його звільняють за п. 4
ст. 40 КЗпП України, в якому він зазначив,
що звільнення за даною статтею є
незаконним. Видано трудову книжку, при
видачі якої він зазначив письмово свою
незгоду з причиною звільнення.
Зазначає, що причини звільнення,
наведені в наказі, не відповідають
дійсним обставинам справи. Відповідач
не з'ясував причини нібито прогулу, та
не зажадав від нього письмових
пояснень. При обранні виду стягнення не
враховано ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну шкоду, обставини,
за яких вчинено проступок, і попередню
роботу працівника. Акт та доповідна
записка, зазначенні в наказі № 49-ок як
підстава для звільнення є не правдивим,
тому що майже весь час він був
присутнім на роботі. При звільнені його
не повідомили коли і в який час він
здійснив дисциплінарний проступок, в
наказі про звільнення не вказано, коли
мав місце факт прогулу. Зазначає, що
відповідач при прийняті його на роботу
не ознайомив з посадовою інструкцією
та не визначив робоче місце, в зв’язку
з чим вважає, що відповідач не міг
зафіксувати його відсутність на
робочому місці. Факт його присутності
на роботі підтверджує тим, що приблизно
об 11 годині на території КП БМР
«Житлосервіс-2А» він спілкувався з
юристом ТОВ «Керуюча компанія
«Коменерго-Бердянськ» ОСОБА_3, а також
записом в журналі «ухода и прихода
работников предприятия» про ухід о 13
год. 00 хв. на пошту та прихід о 13 год. 40
хв.. Вказує, що відповідач не виплатив
належну йому суму заробітної плати за 05
вересня 2013 року, яка становить 85,44 грн..
В зв’язку з цим просить стягнути
зазначену суму, а також середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та вихідну допомогу в
розмірі тримісячного середнього
заробітку. Вказує, що затримка виплати
заробітної плати за останні п’ягь
місяців та незаконне звільнення його з
посади з мотивів вседозволеності та
нехтування його законними правами на
працю, призвело до моральних страждань,
які відобразилися у втраті віри у
загальну справедливість, душевного
спокою, постійному перебуванні у
роздратованому стані, оскільки його
фактично звільнили через небажання
визнавати його законні права, наданні
та гарантовані Конституцією України та
іншими законодавчими актами. Внаслідок
цього у нього протягом тривалого часу
відбувався нервовий стрес, сильні
головні болі, безсоння, суттєве
погіршення самопочуття. Протиправні
дії відповідача вимагали від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, він вимушений був
неодноразово використовувати свою
кредитну картку та звертатися до своїх
друзів та знайомих з проханням
отримання в борг грошових сум,
необхідних для підтримання нормальних
життєвих зв’язків. Вказує, що
звільнення негативно позначилось на
його репутації серед колег та інших
осіб, з якими доводилося спілкуватися
під час виконання роботи, що призвело
до порушення нормальних професійних,
життєвих та ділових зв'язків. Свої
моральні страждання оцінює в 3000
гривень.

В судовому засіданні позивач
заявлені вимоги підтримав. До
викладеного в позовній заяві додав, що
05 вересня 2013 року вийшов на
роботу,оскільки вважав цей день
останнім днем роботи. Перебував на
підприємстві з 08 години, на нараду у
директора його не запрошували.

Представник відповідача за
дорученням ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав. Зазначив, що
на підприємстві відсутня затримка з
виплати заробітної плати, обов’язки
прибиральниці покладені за
сумісництвом на інших працівників, про
що є накази. Робоче місце ОСОБА_1 було
визначено – в кабінеті юрисконсульта
підприємства. Заява про звільнення
отримана підприємством 04 вересня 2013
року. В заяві позивач зазначив
конкретну дату – з 05 вересня 2013 року.
Вважає, що цей день є останнім днем
роботи ОСОБА_1. На підприємстві о 08 год.
00 хв. проводиться нарада – планерка у
директора – ОСОБА_1 на неї не з’явився.
Протягом першої половини дня його не
було на робочому місці, в зв’язку з чим
був складений акт відповідний акт з
зазначенням про відсутність з 08-00 до
12-00. Коли позивач з’явився, йому було
запропоновано надати пояснення
відсутності та після його відмови
складено акт про відмову надати
пояснення. Після цього виданий наказ
про звільнення за прогули, з яким
ОСОБА_1 ознайомлений та йому видано
трудову книжку. На підприємстві існує
профспілка, однак ОСОБА_1 не є її членом.
Вважає звільнення законним. З цього
приводу ОСОБА_1 звертався до
прокуратури, проводилася перевірка
інспекцією з охорони праці, порушень не
виявлено.

Залучений до участь в справі в
якості третьої особи директор КП БМР
«Житлосервіс-2А» ОСОБА_2 в судове
засідання не з’явився. Повідомлений.
До суду направлено листа, в якому
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог та про розгляд справи за
його відсутності. Також зазначив, що
заробітна плати на підприємстві
виплачується регулярно без зазначених
у позові великих затримок. По вказаним
ним порушенням позивач до нього, як до
директора підприємства, не звертався.
На період відсутності прибиральниці,
обов’язки по прибиранню покладено
тимчасово на інших працівників.

Аналізуючи докази, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений термін, а також строковий
трудовий договір до закінчення терміну
його дії можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі прогулу (зокрема
відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору по
підставах, передбачених пунктом 4 ст. 40
цього Кодексу, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Частиною 5 статті 241-1 КЗпП України
визначено, що коли строки визначаються
днями, то їх обчислюють з дня,
наступного після того дня, з якого
починається строк. Якщо обчислення
строку припадає на святковий, вихідний
або неробочий день, то днем закінчення
строку вважається найближчий робочий
день.

Судом встановлено, що з 01 квітня 2013
року позивач перебував у трудових
відносинах з КП БМР «Житлосервіс-2А» та
обіймав посаду інспектора по роботі з
населенням.

30 серпня 2013 року позивач направив
на адресу відповідача заяву про
звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, посилаючись на порушення
власником умов трудового договору з 05
вересня 2013 року. Зазначена заява
отримана підприємством 04 вересня 2013
року.

Відповідно до наказу № 49-ок від 05
вересня 2013 року ОСОБА_1 звільнено за п.4
ст.40 КЗпП України за прогул.

Судом також встановлено, що
прохання позивача звільнити його саме
через порушення законодавства про
працю було необґрунтованим. Так, як на
підприємстві регулярно проводиться
виплата заробітної плати. Зазначене
підтверджується випискою з
банківського рахунку, наданою
позивачем, актом перевірки додержання
суб’єктом господарювання
законодавства пропрацю та
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування № 08 08 0014/1631,
складеним 25 жовтня 2013 року
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Запорізькій області.

Суд приходить до висновку, що
станом на 04 вересня 2013 року - день
подання заяви про звільнення, відсутні
підстави для його звільнення за ч. 3 ст.
38 КЗпП України. Крім цього, поведінка
позивача не сприяла припиненню з ним
трудових відносин саме із зазначених
ним у заяві підстав. Як зазначає
позивач, він о 08-00 05 вересня 2013 року
вийшов на роботу, оскільки вважав цей
день останнім днем роботи та перебував
на території підприємство, зокрема, о
13-00 пішов до пошти з метою відправлення
кореспонденції та повернувся о 13-40, про
що зробив запис у відповідному журналі,
та після 15-30 був викликаний до
директора, після чого проведено його
звільнення.

Відповідно до акту від 05 вересня 2013
року № 1 ОСОБА_1 був відсутнім на
робочому місці протягом робочого дня з
08-00 до 12-00 без поважних причин. Акт
складений інспектором відділу кадрів
ОСОБА_5 в присутності гол.бухгалтера
ОСОБА_6 та юриста Гетманенко Б.С..

Згідно доповідної записки від 05
вересня 2013 року, складеної інспектором
по кадрам ОСОБА_5, інспектор по роботі з
населенням ОСОБА_1 був відсутнім на
робочому місці більше трьох годин (з 08-00
до 12-00).

Відповідно до акту від 05 вересня 2013
року № б/н ОСОБА_1 відмовився від
пояснень з приводу своєї відсутності
на робочому місці без поважних причин.
Акт складений інспектором відділу
кадрів ОСОБА_5 в присутності
гол.бухгалтера ОСОБА_6 та юриста
Гетманенко Б.С..

Згідно списку робітників, що є
членами профспілки КП БМР
«Житлосервіс-2А», ОСОБА_1 членом
профспілки підприємства не являється.
Зазначене також визнано сторонами в
судовому засіданні.

Відповідно до показів свідка
ОСОБА_3 він знайомий з позивачем,
відомо, що ОСОБА_1 мав бажання
звільнитися в зв’язку з невиконанням
на підприємстві трудового
законодавства. Заходив до КП БМР
«Житлосервіс-2А» біля 11-00 та виходив з
ОСОБА_1 на вулицю покурити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6,
яка обіймає посаду головного
бухгалтера КП БМР «Житлосервіс-2А»,
показала, що ОСОБА_1 05 вересня 2013 року
був відсутній на нараді у директора
підприємства, яка проводиться кожної
середи. Раніше він завжди був
присутнім. Після 12-00 до неї звернулася
ОСОБА_5, пройшли по кабінетах, ОСОБА_1 не
було, юрист підприємства ОСОБА_4
намагався зв’язатися з ОСОБА_1 по
мобільному телефону. Було складено акт
про відсутність ОСОБА_1. Відомо, що він
прийшов в кінці робочого дня, приблизно
о 15-00. Після його відмови від надання
пояснень, було складено акт про
відмову. На підприємстві заробітна
плата виплачується регулярно після 07
числа кожного місяця.

Відповідно до показів ОСОБА_5,
допитаної в якості свідка, вона обіймає
посаду інспектора відділу кадрів КП
БМР «Житлосервіс-2А». 05 вересня 2013 року
приблизно о 08-20 секретар підприємства
пройшла по кабінетах та повідомила, що
відбудеться нарада у директора. ОСОБА_1
був відсутній на нараді. Нарада
продовжувалася приблизно годину. Після
наради вона питала у юриста та інших
працівників, про ОСОБА_1, але ніхто не
знав. Доповіла про відсутність на
роботі директору. Протягом першої
половини дня вона та секретар дзвонили
на мобільний телефон ОСОБА_1, але він не
брав трубку. Перед обідом вона зайшла
до юриста та разом з ним пройшли по
кабінетах, але ОСОБА_1 ніде не було.
Виходила на територію підприємства,
але й там сказали, що його не бачили.
Було складено акт про відсутність на
робочому місці та доповідна на ім’я
директора. Після 15-00 прийшов ОСОБА_1,
якому запропоновано було надати
пояснення відсутності на робочому
місці, від яких він відмовився, про що
складений акт. Про це доповіла
директору підприємства, який дав
вказівку готувати наказ про
звільнення. ОСОБА_1 після цього
ознайомлений з наказом, йому видано
трудову книжку. ОСОБА_1 і раніше
допускав порушення трудової
дисципліни у вигляді запізнення на
роботу або уходу на обід раніше.

Враховуючи викладене, аналізуючи
покази свідків та надані документи, суд
приходить до висновку, що процедура
звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі
п. 4 ст.40 КЗпП України не порушена.
Виходячі з цього вимоги позивача є
необґрунтованими та в їх задоволенні
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 57-62, 64, 88, 212-215, 223-226,
294 ЦПК України, ст.ст. 38, 40, 43, 44, 147-150, 233-235,
237, 237-1, 241-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Бердянської міської ради
«Житлосервіс-2А» про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, зміну формулювання причин
звільнення, стягнення заборгованості
із заробітної плати, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, стягнення
вихідної допомоги , відшкодування
моральної шкоди, третя особа директор
Комунального підприємства Бердянської
міської ради «Житловсервіс-2А» ОСОБА_2, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій