УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду
Рівненської області Кучина Н.Г.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання незаконною постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, зобов'язання видати
додатковий договір зареєстрований в
реєстрі №3516 від 09.09.2013р.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про визнання незаконною постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, зобов'язання видати
додатковий договір зареєстрований в
реєстрі №3516 від 09.09.2013р.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що зазначена
позовна заява підлягає залишенню без
руху, оскільки подана з порушенням
вимог ст. 119 ЦПК України, а саме:
відсутній чіткий виклад обставин,
якими позивачі обґрунтовують свої
вимоги, а саме позовна заява не містить
достатніх обставин на обґрунтування
позовних вимог, доказів, що
підтверджують кожну обставину, позовні
вимоги не визначені, не конкретизовані,
кожне посилання позивача на ту чи іншу
обставину повинно бути обґрунтованим.

Частина 2 статті 119 ЦПК України
встановлює, позовна заява повинна
містити:

1. найменування суду, до якого
подається заява;

2. ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання або
місцезнаходження, поштовий індекс,
номер засобів зв'язку, якщо такий
відомий;

3. зміст позовних вимог;

4. ціну позову щодо вимог майнового
характеру;

5. виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги;

6. зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування;

7. перелік документів, що додаються
до заяви.

Пункт 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» вказує, що позовна заява
подається до суду в письмовій формі і
за змістом повинна відповідати вимогам
статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

Відповідно ч.1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції
вправі встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких -не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції»від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав
людини випливає, що Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод не гарантує захист теоретичних
та ілюзорних прав, а гарантує захист
прав конкретних та ефективних (Рішення
Суду у справі «Артіко проти Італії»(Artico
c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Як вбачається з матеріалів справи
зазначена позовна заява не містить
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, суду не
зрозуміло, що саме є підставою спору та
яким саме чином відповідачем порушено
право позивача.

Крім того відповідач є обов'язковим
учасником цивільного процесу - його
стороною (ст. 30 Цивільного
процесуального кодексу України; далі -
ЦПК). Основною ознакою сторін
цивільного процесу є їхня особиста і
безпосередня заінтересованість; саме
сторони є суб'єктами правовідносин, з
приводу якого виник спір. Крім того,
відповідач є тією особою, на яку вказує
позивач як на порушника свого права.

Нотаріус є публічною особою, якій
державою надано повноваження, щодо
посвідчення прав і фактів, які мають
юридичне значення, та вчинення інших
нотаріальних дій з метою надання їм
юридичної вірогідності. Нотаріус не
стає учасником цивільних
правовідносин між цими особами, а отже,
не може порушувати цивільні права, які
є змістом цих відносин.

Відсутня і процесуальна
заінтересованість нотаріуса в
предметі спору та реалізації
прийнятого рішення. Таким чином,
нотаріус не є відповідачем у спорах, що
виникають із цивільних відносин,
пов'язаних з нотаріальною дією.

Така позиція висловлена в: ухвалі
Колегії суддів Судової палати по
цивільним справам Верховного Суду
України (далі - ВСУ) від 05.12.2007 р. у
справі № 6-16344св07

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про нотаріат» нотаріат - це система
органів і посадових осіб, на які
покладено обов'язок посвідчувати
права, а також факти, що мають юридичне
значення, та вчиняти інші нотаріальні
дії, передбачені цим законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи із норм діючого ЦПК України
нотаріуси не є особами, прав і
обов'язків яких стосується спір сторін,
оскільки відсутня їх юридична
зацікавленість у результатах
вирішення справи судом і реалізації
ухваленого в ній рішення, відповідно не
можуть бути сторонами в цих справах.

Відповідно до постанови пленуму ВСУ
від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»: «...26. Особами,
які беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину. Нотаріуси, що
посвідчували правочини, залучаються до
участі у справі як треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору...»;

За таких обставин, позовну заяву
підлягає залишенню без руху з наданням
позивачу строку для усунення
недоліків, зазначених в ухвалі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 119,
ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання незаконною постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, зобов'язання видати
додатковий договір зареєстрований в
реєстрі №3516 від 09.09.2013р. - залишити без
руху з наданням строку для усунення
недоліків.

Повідомити позивача про необхідність
виправити зазначені недоліки, а саме:
оформити заяву у відповідності до ст.
ст.119,120 ЦПК України, а саме позовна
заява повинна містити достатні
обставини на обґрунтування позовних
вимог, докази, що підтверджують кожну
обставину, обґрунтувати позовні
вимоги, визначити чітке коло осіб у
справі, встановити належного
відповідача у справі.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків, а саме п'ять днів з дня
отримання позивачем ухвали суду.

У разі невиконання ухвали суду в
зазначений строк позовну заяву вважати
неподаною та повернути позивачеві зі
всіма доданими до неї документам.

Ухвала може бути оскаржена лише, щодо
сплати судового збору у встановлений
законом строк і порядок, в інший його
частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

Кучина Н.Г.