АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 19 вересня 2013
року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, Служба у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації про
визнання договору купівлі продажу в
частині продажу Ѕ частини квартири
недійсним, визнання права власності на
Ѕ частини квартири, стягнення
моральної шкоди та за застрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся у
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, Служба у справах
дітей Шевченківської районної в м.
Києві державної адміністрації про
визнання договору купівлі продажу в
частині продажу Ѕ частини квартири
недійсним, визнання права власності на
Ѕ частини квартири, стягнення
моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
спірна квартира була придбана за
період перебування у шлюбі з ОСОБА_3, а
тому відчуження Ѕ частини квартири, що
належить йому здійснено незаконно та
просив визнати договір купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1 від 24 вересня 2009 року
в частині продажу Ѕ частини квартири
недійсним, визнати за ним право
власності на Ѕ частину квартири й
стягнути з ОСОБА_3 10 000 грн. моральної
шкоди та 3 000 грн. судових витрат.

В подальшому ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 вересня 2013 року в
задоволенні первісного та зустрічних
позовів - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні первісних позовних вимог
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позов ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та їх представника,
представника третьої особи, які
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Рішення суду першої інстанції в
частині вирішення зустрічних позовних
вимог не оскаржено, а тому у
відповідності до вимог ст. 303 ч.1 ЦПК
України колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 29
січня 1994 року по 12 вересня 2008 року.
/а.с.9-10 т.1/

Відповідно до договору купівлі
продажу, укладеного 15 листопада 2005 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, останньою було
придбано квартиру АДРЕСА_1. /а.с.11 т.1/

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 жовтня 2008
року за ОСОБА_3 визнано право
власності на спірну квартиру
відповідно до договору дарування,
укладеного 15 листопада 2005 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 /а.с.36 т.1/

24 вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які діяли від свого імені та в
інтересах малолітньої ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири за
544 000 грн., який посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 /а.с.57 т.1/

Згідно п.2,7 вказаного договору квартира
належить продавцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
15 листопада 2005 року ОСОБА_10, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, за реєстровим
№7686, зареєстрованого в Державному
реєстрі правочинів 15 листопада 2005 року
за №964319 та в Київському міському бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 12 грудня 2005 року за
№294/30461. Продавець гарантує, що
прихованих недоліків відчужувана
квартира не має, до укладання цього
договору нікому іншому вона не
відчужена, під забороною (арештом) та
заставою не перебуває, як внесок до
статутного фонду юридичних осіб не
передана, судового спору щодо неї, а
також прав у третіх осіб, як в межах так
і за межами України немає.

При цьому, з пояснень представника
приватного нотаріуса убачається, що
на момент вчинення нотаріальної дії
нотаріус досліджував як договір
купівлі-продажу, так і рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 жовтня 2008 року, яким
безспірно встановлено набуття ОСОБА_3
права власності на квартиру на
підставі договору дарування.

Рішенням колегії суддів у цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва від
21 червня 2012 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 29 жовтня 2008 року в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
скасовано й ухвалено в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
зустрічних позовних вимог. /а.с.105-106 т.1/

Між тим, відповідно до наданих
приватному нотаріусу
правостановлюючих документів, на
момент вчинення нотаріальної дії,
відповідачка буда одноособовим
власником жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_1, а тому договір
купівлі-продажу спірного помешкання
було посвідчено приватним нотаріусом
у відсутність порушень чинного
законодавства.

При цьому, колегія суддів враховує і ту
обставину, що рішення суду від 29
жовтня 2008 року змінило лише правовий
статус майна, проте переходу права
власності не відбулося, що виключало
обов'язок ОСОБА_3 повторно реєструвати
право власності на нього.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог, районний суд виходив з
того, що на момент укладання
оскаржуваного договору
купівлі-продажу, рішення районного
суду, яким визнано за ОСОБА_3 право
власності на спірну квартиру за
договором дарування, набрало законної
сили.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Твердження апеляційної скарги про те,
що нотаріусом посвідчено оспорюваний
договір в порушення вимог Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 03 березня 2004 року є
безпідставними.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

Згідно п.45 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №20/5 від 03
березня 2004 року договір щодо
розпорядження майном, що подається для
нотаріального посвідчення, може бути
посвідчений нотаріусом без згоди
другого з подружжя у разі, якщо з право
встановлювального документа, договору,
укладеного між подружжям, свідоцтва
про шлюб та інших документів випливає,
що зазначене майно є особистою
приватною власністю одного з подружжя,
тобто набуте до реєстрації шлюбу, за
час шлюбу, але на умовах передбачених
шлюбним або іншим договором, укладеним
між подружжям, договором дарування або
в порядку спадкування, або за кошти, які
належали їй (йому) особисто тощо.

На момент укладення оспорюваного
договору купівлі продажу квартири
рішення районного суду, яким визнано
право власності за ОСОБА_3 на підставі
договору дарування набрало законної
сили.

Згідно положень ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст.334 ЦК України
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Отже, законодавством України
передбачено державну реєстрацію
правочинів, які засвідчують набуття
особою права власності на нерухоме
майно.

ОСОБА_3 була власником квартири
АДРЕСА_1 з моменту реєстрації квартири
в БТІ в 2005р., що виключало підстави до її
повторної реєстрації після набрання
чинності рішення Шевченківського
районного суду від 29 жовтня 2008р. і
залишалася власником квартири до
моменту продажу у 2009р. сім'ї ОСОБА_4.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що на момент відчуження
спірної квартири, правоустановлюючі
документи, надані нотаріусу, свідчили
про те, що спірна квартира є особистою
приватною власністю відповідачки, а
отже, договір купівлі-продажу був
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 у відповідності до
чинного на час вчинення дії п.45
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004р.,
тобто без порушень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те,
ОСОБА_3 не мала права на відчуження
всієї спірної квартири, оскільки не
набула права особистої власності на
неї, спростовуються фактичними
обставинами справи.

Так, відповідно до
довідки-характеристики виданої
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 31 серпня 2009 року квартира АДРЕСА_1
зареєстрована в реєстровій книзі під
реєстровим №294/30461 за ОСОБА_3 /а.с.65/

Посилання апеляційної скарги на ту
обставину, що в оспорюваному договорі
вказана підстава права власності
продавця - договір купівлі продажу, а не
договір дарування не може бути
прийнята судом до уваги, остільки вони
не спростовують висновків суду першої
інстанції про існування на час
укладення договору рішення районного
суду про фактичне отримання
відповідачкою квартири в дар.

Згідно керівних роз'яснень, які
містяться у п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009р. «Про практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність
набувача презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі і те,
що продавець мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою до витребування у нього
майна.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.338 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

З огляду на викладене, конкретні
обставини справи, а також матеріали
справи, у їх сукупності, районний суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
відсутність правових підстав до
задоволення заявленого по справі
ОСОБА_2 позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 вересня 2013
рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді :

Справа № 2/6518/11

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/14911/2013

Головуючий у суді першої
інстанції:Волокітіна Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.