Справа №:101/3458/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Ізотенко Д.О.№
провадження:22-ц/190/7465/13Доповідач суду
апеляційної інстанції:Дралло І. Г.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Дралла І.Г.,
суддів:Білоусової В.В., Любобратцевої
Н.І., при секретарі:Краснощоковій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
вселення, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Алуштинського міського суду АР Крим
від 16 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, вселення, стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Вимоги мотивовані тим, що рішенням
Алуштинського міського суду АР Крим
від 5 листопада 2012 року припинено право
спільної часткової власності на
домоволодіння та виділена в натурі
частка домоволодіння АДРЕСА_1.
Позивачка є власником майна, але
фактично не може їм користуватися та
розпоряджатися, оскільки відповідач
чинить їй перешкоди у користуванні її
власністю. Частина вказаного будинку є
її єдиним житлом, оскільки вона не має
можливості в ньому проживати, вимушена
наймати квартиру та нести матеріальні
збитки у розмірі щомісячної орендної
плати з жовтня 2011 року в сумі 1000
гривень, що станом на день подання
позову становить 22000 гривень. Діями
відповідача їй також заподіяно
моральну шкоду, компенсацію якої вона
оцінює в 8000 гривень. Остаточно ОСОБА_6
просить суд вселити її в частину
приміщень житлового будинку літер «А»
загальною площею 27,4 кв.м., а саме: №1-3
житловою площею 11,1 кв.м.; №1-4 житловою
площею 16,3 кв.м.; частину приміщень
прибудови літер «А1», загальною площею
10,1 кв.м. Стягнути з відповідача на її
користь матеріальну шкоду у розмірі 22000
гривень, та на відшкодування моральної
шкоди 8000 гривень.

Рішенням Алуштинського міського суду
АР Крим від 16 жовтня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Вселено
ОСОБА_6 в частину приміщень житлового
будинку літер «А» загальною площею 27,4
кв.м. за адресою, АДРЕСА_1, а саме: у
приміщення №1-3 житловою площею 11,1 кв.м.;
№1-4 житловою площею 16,3 кв.м.; частину
приміщень прибудови літера «А1»
загальною площею 10,1 кв.м. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 2000
гривень. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити у справі нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що рішення суду
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, при висновках суду, які не
відповідають фактичним обставинам.
Зокрема апелянт посилається на те, що
він не чинить перешкод у вселенні
позивачки, вона не здійснила
перепланування та перебудову належних
їй приміщень, немає доказів заподіяння
моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_6 суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням Алуштинського міського суду
від 5 листопада 2012 року по цивільній
справі №2-1589/11 за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виділ часток майна в
натурі, припинення права спільної
часткової власності, визнання права
власності, припинено право спільної
часткової власності між ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та іншими
співвласниками на цілий житловий
будинок АДРЕСА_1. Виділено в натурі та
визнано право власності за ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на 3/7 частки
домоволодіння за вказаною адресою на
частину приміщень житлового будинку
літер «А» загальною площею 27,4 кв.м.: №1-3
житловою площею 11,1 кв.м., №1-4 житловою
площею 16,3 кв.м. частину приміщень
прибудови літер «А1» загальною площею
10,1 кв.м., №1-2 житловою площею 10,1 кв.м.

З копії заяви ОСОБА_7 до ВДВС м. Алушти
від 1 березня 2013 року вбачається, що він
не пускає ОСОБА_6 для проживання у
вказаному будинку.

Позивач відповідно до вимог Закону як
співвласник майна, що є у спільній
власності володіє і користується ним
спільно із третіми особами і оскільки
їй чиняться перешкоди у користуванні
цим майном, вона має право вимагати
усунення таких перешкод шляхом
вселення її у будинок.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення моральної шкоди у
розмірі 2000 гривень, суд виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення матеріальної
шкоди суд виходив з того, що позовні
вимоги в цій частині не доведені у
встановленому законом порядку.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна.

Відповідно до правил ст. 303 ЦПК України,
при розгляді справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно правил статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним положенням статті 213 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
є співвласниками домоволодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням Алуштинського міського суду
АР Крим від 5 листопада 2012 року
припинено право спільної часткової
власності на домоволодіння між ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9

Виділено в натурі та визнано право
власності за ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на
3/7 частки домоволодіння за вказаною
адресою на частину приміщень житлового
будинку літер «А» загальною площею 27,4
кв.м.: №1-3 житловою площею 11,1 кв.м., №1-4
житловою площею 16,3 кв.м. частину
приміщень прибудови літер «А1»
загальною площею 10,1 кв.м., №1-2 житловою
площею 10,1 кв.м.

Виділено в натурі та визнано право
власності за ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 на інші приміщення у
домоволодінні.

Зобов'язано сторони здійснити за
власний рахунок відповідні роботи з
переобладнання та перепланування
виділених в натурі приміщень.

ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
здійснили відповідні переобладнання
та перепланування і відокремили
виділені їм приміщення.

ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 таких робіт не
виконали.

Відповідно до рішення №363 від 6 березня
2013 року Малореченського виконавчого
комітету на ОСОБА_6 відкритий лицевий
рахунок НОМЕР_1.

З заяви ОСОБА_7 до Алуштинського ВДВС
(а.с.8) вбачається, що він не пускає
ОСОБА_6 для проживання у виділені йому
приміщення, яким привласнено нову
адресу.

Відповідно до правил статті 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно статті 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійснені ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

У відповідності до статті 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

З листа ОСОБА_8 на адресу Алуштинського
міського суду від 8 жовтня 2013 року
вбачається, що між співвласниками
виділених в натурі приміщень ОСОБА_6,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 існує спір щодо
користування приміщеннями.

Відповідно до правил статей 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З врахуванням наведених фактичних
обставин та норм права суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
ОСОБА_6 повинна довести, що саме ОСОБА_7
чинить їй перешкоди у користуванні
власністю і навести докази, які
свідчать яким саме чином ОСОБА_7 чинить
їй перешкоди у користуванні власністю.
ОСОБА_6 на надала суду належних та
переконливих доказів, що з боку ОСОБА_7
чиняться їй перешкоди у користуванні
власністю. Посилання позивачки на
заяву ОСОБА_7 до виконавчої служби суд
апеляційної інстанції не може прийняти
до уваги, оскільки з його змісту
вбачається, що ОСОБА_7 не пускає ОСОБА_6
до приміщень, які виділені йому і його
співвласникам, але з цієї заяви не
вбачається, що він перешкоджає у
користуванні ОСОБА_6 виділеними їй та
її співвласникам приміщеннями.

Крім того, суд враховує, що позовні
вимоги заявлені тільки до ОСОБА_7, а до
інших співвласників будинку не
заявлені, що за відсутністю доказів
перешкод з боку ОСОБА_7 є підставою для
відмови у позові за необґрунтованістю
та недоведеністю позовних вимог.

Оскільки є недоведеними перешкоди з
боку ОСОБА_7 у здійсненні права
власності ОСОБА_6, то не підлягають
задоволенню позовні вимоги про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, які позивачка просила стягнути у
зв'язку з неправомірними діями
відповідача.

З врахуванням наведеного суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в цілому
за правилами статті 309 ч.1 ЦПК України з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову у позові відповідно до
викладених обставин. У частині
позовних вимог в задоволенні яких суд
першої інстанції відмовив, рішення
суду також підлягає скасуванню,
оскільки суд апеляційної інстанції
відмовляє в іх задоволенні з інших
мотивів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Алуштинського міського суду АР
Крим від 16 жовтня 2013 року скасувати і
ухвалити у справі нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_6 у позові.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Судді

Дралло І.Г. Білоусова В.В.
Любобратцева Н.І.