Коростишівський районний суд
Житомирської області
Справа № 280/2120/13-ц
Провадження № 2/280/743/13
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2013 року
м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду
Житомирської області Пасічний Т.З.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди, завданої незаконними рішеннями
суду Брусилівського районного суду
Житомирської області,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 01 жовтня 2013
року визначено підсудність матеріалів
позовної заяви ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої неправомірними діями судді
Брусилівського районного суду Седун
Ф.В., Коростишівському районному суду,
які надійшли на адресу райсуду 02.10.2013
року. У своїй заяві позивач просить суд
відшкодувати з Державного Бюджету
України завдані йому збитки в сумі 42333,
68 грн. незаконним рішенням
Брусилівського районного суду при
прийнятті ухвали від 13 вересня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав,
що 30 травня 2012 року TOB "Долинівське"
звернулося з позовною заявою до
Брусилівського районного суду
Житомирської області з проханням
визнати державний акт серії ЖТ-23 № 000039
на право постійного користування
земельною ділянкою площею 50 га, виданий
26.04.2000 року на ім'я ОСОБА_1 Брусилівською
районною радою народних депутатів. 13
вересня 2012 року TOB «Долинівське»
звернулося з заявою щодо забезпечення
позову про визнання недійсним акту на
право постійного користування землею в
порядку ст.ст.151,152 ЦПК України. Ухвалою
від 13 вересня 2012 року суддя
Брусилівського районного суду Седун
Ф.В. заяву про забезпечення позову
задовольнила. 20.11.2012 року апеляційним
судом Житомирської області було
скасовано вищевказану ухвалу з
прийняттям нової про відмову TOB
"Долинівське" в задоволенні заяви про
забезпечення позову. 20 листопада 2012
року було встановлено, що соняшник на
земельній ділянці площею 38 га, яка
належить ОСОБА_1, зібраний, земельна
ділянка переорана. Тому, позивач зазнав
значних матеріальних збитків.

Розглянувши матеріали справи, вважаю,
що зазначена позовна заява не може бути
прийнята до провадження суду, оскільки
не підлягає розгляду в суді загальної
юрисдикції в порядку цивільного
судочинства з наступних підстав.

Конституцією встановлено, що судді при
здійсненні правосуддя незалежні і
підкоряються лише закону, вплив на них
у будь-який спосіб забороняється і що
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, установлених законом
(ст.ст. 126,129 Конституції України).

Згідно із вказаними положеннями
Конституції судові рішення і
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(пов'язаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях) можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових і службових
осіб, а його рішення (дії,
бездіяльність) оскаржуються лише в
порядку, визначеному ст. 129 Конституції
і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні
врегульовано конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади. Відповідно до ст.62
Конституції матеріальна й моральна
шкода, завдана безпідставним
засудженням, відшкодовується державою
лише в разі скасування вироку як
неправосудного. Проте й у цьому разі за
заподіяну особі шкоду відповідає не
суд або суддя, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд
(суддя) виступає не як орган (особа), що
здійснює правосуддя, а як будь-яка інша
установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розглядові в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
від 13.06.2007 №8 "Про незалежність судової
влади" роз'яснено, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 р. № 6 "Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів" судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено. Тому у відкритті
провадження у справі слід відмовити на
підставі пункту 1 частини другої статті
122 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.126,129 Конституції
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду від 13.06.2007 №8 "Про незалежність
судової влади", п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
незаконними рішеннями суду
Брусилівського районного суду
Житомирської області - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Житомирської
області протягом 5 днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом 5 днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Т.З.Пасічний