Справа №2-19/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі: головуючого - судді Пархети
А.В.

при секретарі - Романовій О.М.

з участю адвокатів - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Умані цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу від 26.07.2005
року, визнання недійсним договору
купівлі-продажу магазину від 21.03.2008
року, визнання права власності на
магазин та витребування майна з чужого
незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
магазину по АДРЕСА_1, заключного між ним
та ОСОБА_6 від 26.07.2005 року, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
магазину від 21.03.2008 року, заключного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнання права
власності на магазин, розташований по
АДРЕСА_1 та витребування майна -
нежитлового приміщення-магазину з
чужого незаконного володіння ОСОБА_7 та
передачі його йому, позивачу по справі.

Свої доводи обгрунтовує наступним: у
провадженні Уманського міськрайонного
суду знаходились цивільні справи за
його позовом до ОСОБА_6 про визнання
договору купівлі-продажу магазину
продовольчих товарів по АДРЕСА_1 від
26.07.2005 року таким що відбувся та
визнання права власності на вказаний
магазин за ним, позивачем по справі та
його цивільний позов до ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення - магазину продовольчих
товарів від 21.03.2008 року, які судом
об'єднані в одне провадження.

За умовами попереднього договору
наміру від 26.07.2005 року ОСОБА_6 передає
ОСОБА_4 по акту прийому-передачі
нежитлове приміщення магазину
продовольчих товарів. Квартира йому
повністю передана. ОСОБА_6 діяв на
підставі генеральної довіреності з
правом передоручення від власника
квартири ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_6 йому
пояснив, що для того, щоб оформити
договір купівлі-продажу квартири у
нотаріуса необхідно завершити
розпочату реконструкцію квартири під
магазин продовольчих товарів. В
підтвердження укладеного між
сторонами договору купівлі-продажу
01.08.2005 року ОСОБА_6 надав йому
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом, згідно якої передоручив
йому бути представником ОСОБА_5 по
питанню реконструкції квартири під
магазин продовольчих товарів,
отримання дозволу на торгівлю
продовольчими товарами та
розпорядження магазином / продаж, обмін
тощо /. Він здійснив усі дії по
реконструкції магазину, отримав усі
необхідні документи, в тому числі і
свідоцтво про право власності на
нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів на ім'я ОСОБА_5, а
останній, знаючи, що вказаний магазин
лише формально являється його
власністю обманним шляхом виготовив
дублікати відповідних документів і
21.03.2008 року, не поставивши його до
відому, продав нежитлове приміщення -
магазин продовольчих товарів ОСОБА_7,
що являється грубим порушенням чинного
законодавства. Добровільно
переоформити магазин продовольчих
товарів на нього відповідачі не
бажають, а тому він вимушений
звернутись з позовом до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, просив визнати
дійсним договір купівлі-продажу
магазину по АДРЕСА_1, заключного між ним
та ОСОБА_6 від 26.07.2005 року, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
магазину від 21.03.2008 року, заключного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, визнати за ним
права власності на магазин,
розташований по АДРЕСА_1 та
витребувати майно - нежитлове
приміщення-магазин з чужого
незаконного володіння ОСОБА_7 та
передати його йому, позивачу по справі.
Просить стягнути з відповідачів судові
витрати.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги
ОСОБА_4 не визнавав. При цьому пояснив,
що кошти ним віддавались ОСОБА_5 і
брались у ОСОБА_4 за оренду спірної
квартири і можливості в послідуючому
купити переобладнану квартиру під
магазин ОСОБА_4 у ОСОБА_5 Продати
приміщення по АДРЕСА_1 він не міг, так як
були відсутні документи на право
власності на вказане приміщення. Про
вказані факти достовірно було відомо і
ОСОБА_4 Надаючи ОСОБА_4 нотаріально
посвідчену довіреність 01.08.2005 року він
лише уповноважував ОСОБА_4 бути
представником ОСОБА_5 у відповідних
установах по питанню реконструкції
квартири АДРЕСА_1 під магазин,
представляти інтереси ОСОБА_5 у
відповідних установах та отримувати
будь-які документи на ім'я власника, в
тому числі і державний акт на право
власності. Просить застосувати строки
позовної давності так як Договір
наміру між ним та ОСОБА_4 був укладений
ще 26.07.2005 року, а ОСОБА_4 до нього
звернувся з позовом 07.10.2008 року, тобто
після спливу строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав і
пояснив, що 26.08.2003 року дав довіреність
ОСОБА_6 бути його представником у
відповідних органах по питанню
реконструкції квартири АДРЕСА_1,
представляти його інтереси, отримувати
всілякі документи … Від ОСОБА_6 отримав
9,5 тисяч доларів США за право
користуватись вказаним приміщенням. В
послідуючому, по проханню ОСОБА_6,
аналогічну довіреність видавав 19.09.2006
року і ОСОБА_4 Мови про продаж вказаного
приміщення у нього з ОСОБА_4 взагалі не
було. 21.03.2008 року між ним та ОСОБА_7 був
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу вказаного нежитлового
приміщення - магазину продовольчих
товарів. Нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів належав йому на
підставі дублікату свідоцтва про право
власності. ОСОБА_7 попереджав, що до
вересня місяця 2009 року він видавав
довіреність представляти його
інтереси по питанню отримання
документів ОСОБА_4 Покупця це
влаштовувало. Просить застосувати
строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав.
Пояснив, що у березні 2008 року купив у
ОСОБА_5 магазин продовольчих товарів.
Договір купівлі-продажу був
нотаріально посвідчений, ніяких
претензій до документів нотаріус не
пред'являла. Знав, що у магазині на той
час працювали якісь люди. Однак цьому
значення не придавав, так як на той час
не мав наміри використовувати магазин
за призначенням. Знав від продавця, що
договір з ОСОБА_4 діє до вересня 2009 року
і це його влаштовувало. Вважає, що на
законних підставах придбав магазин по
АДРЕСА_1, а тому претензії ОСОБА_4 до
нього безпідставні. Крім того, ОСОБА_4
пропущені усі строки звернення до суду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне :

Згідно доручення від 26.08.2003 року,
заключного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідченого приватним нотаріусом у
реєстрі за № 5810 того-ж дня ОСОБА_5 надав
ОСОБА_6 право бути його представником
по питанню реконструкції квартири
АДРЕСА_1 під магазин продовольчих
товарів …., розписуватись за нього, в
тому числі на договорах
цивільно-правового характеру, що
укладатимуться, …. а також виконувати
всі інші дії, пов'язані з цією
довіреністю. Довіреність видана з
правом передоручення строком на три
роки і дійсна до 26.08.2006 року.

Відповідно до договору наміру від
26.07.2005 року укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, сторони зобов'язуються до 20.08.2006
року укласти відповідно-посвідчений у
нотаріальному порядку договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Нотаріально-посвідчений договір
купівлі-продажу вказаного приміщення
між сторонами не укладений і по даний
час.

19.09.2006 року ОСОБА_5 надає ОСОБА_4
нотаріально-посвідчену довіреність
про те, що останній має право бути його
представником у відповідних установах
по питанню реконструкції квартири під
магазин продовольчих товарів по
АДРЕСА_1.

26.04.2007 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
а саме - нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів по АДРЕСА_1.

21.03.2008 року ОСОБА_5 продав а ОСОБА_7
купив нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів по АДРЕСА_1, який
нотаріально-посвідчений у реєстрі 2-1520.

15.10.2013 року ОСОБА_4 звертається до суду
з доповненням до позовної заяви про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 26.07.2005 року,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу магазину від 21.03.2008
року, визнання права власності на
магазин та витребування майна з чужого
незаконного володіння. Вказане
доповнення не відповідає вимогам ст. 31
ЦПК України. При цьому позивач просить
визнати удаваним договір доручення
від 01.08.2005 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Уманського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 / реєстр 4111
/ та визнати дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення - магазину продовольчих
товарів, розташованого по АДРЕСА_1 від
26.07. 2005 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 Однак у судовому засіданні
достовірно встановлено, що на той час
магазину продовольчих товарів взагалі
ще не існувало.

З первісним позовом про визнання
договору від 26.07.2005 року дійсним та
визнання за ним права власності на
нежитлове приміщення - магазин
продовольчих товарів по АДРЕСА_1
позивач звернувся до суду 07.10. 2008 року,
тобто по закінченні строку позовної
давності. Питання про поновлення
строків позовної давності позивач не
ставив.

Відповідачі ОСОБА_5,ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
судовому засіданні поставили питання
про застосування строків позовної
давності по даній цивільній справі.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.3 ст.267 ЦК України передбачено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Такі заяви від відповідачів поступили.

А ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що при подачі
первісного позову ОСОБА_4 пропущений 3-х
річний строк звернення до суду, а тому
маються підстави для відмови у позові.

На підставі ст.256, 257, ч.3, 4 ст. 267 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213 - 215
ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу від
26.07.2005 року, визнання недійсним
договору купівлі-продажу магазину від
21.03.2008 року, визнання права власності на
магазин та витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Рішення складено власноручно.

Суддя:
А.В. Пархета