Справа №406/2854/2012
Провадження №2/173/231/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2013 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
у складі:

головуючого судді Трофимової Н.А.

при секретареві Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», третя особа: Національний банк України, про визнання недійсним пункту 8.3 Кредитного договору №014/128081/3169/74 від 12.04.2007 р.,

В С Т А Н О В И В:

30.10.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 Аваль, третя особа: Національний банк України, про визнання недійсним пункту 8.3. Кредитного договору № 014/128081/3169/74 від 12.04.2007 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.04.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/128081/3169/74, згідно умов якого він отримав від банку кредит в сумі 25250.00 доларів США на строк до 12.04.2027 року, за користування якого він мав заплатити Банку відсотки в розмірі 12.85 % річних. Забезпеченням його зобовязань по Кредитному договору є іпотека квартири, в якій на даний момент проживає він зі своєю багатодітною сімєю. Згідно оспорювального пункту 8.3 Кредитного договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору, позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Він вважає, що пункт 8.3 Кредитного договору повинен бути визнаний судом недійсним, на підставі чого просить поновити строк звернення до суду; визнати несправедливими норми пункту 8.3 Кредитного договору № 014/128081/3169/74 від 12.04.2007 року та визнати недійсним пункт 8.3 Кредитного договору № 014/128081/3169/74 від 12.04.2007 року.

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що він самостійно обрав відповідача, як банк в якому він вирішив брати кредит та укласти договір.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що позивачу надавався текст Кредитного договору та він мав можливість без обмеження часу ознайомитись з змістом договору. Кредитний договір підписаний без зауважень та заперечень позивача. Також зазначала, що банк має усі відповідні дозволи та ліцензії на право здійснення операцій в іноземній валюті, тому надання кредиту в іноземній валюті не протирічить діючому законодавству.

Третя особа: Національний банк України, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просив провести розгляд справи без участі третьої особи (а.с.21).

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 12 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством „ОСОБА_2 Аваль" (правонаступником якого є відповідач) та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 014/128081/3169/74 (надалі за текстом Кредитний договір) за умовами якого ОСОБА_2 надав позивачу кредит у сумі 25250.00 доларів США для придбання квартири, з остаточною датою погашення кредиту 12.04.2027 р., з сплатою 12,85 процентів річних та сплатою комісії. Позивач зобов'язався використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату процентів у формі ануїтетного платежу в розмірі передбаченому згідно Графіку погашення кредиту (додаток 2 до Договору). Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього Договору зобов'язань.

Відповідно до п. 8.3 Кредитного Договору, у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. З підписанням Договору, Позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану Позичальника (а.с. 5-8).

Кредитний договір підписаний сторонами, зокрема позивачем, без заперечень та зауважень.

Таким чином пункт 8.3 Кредитного Договору містить розяснювання щодо валютних ризиків, які можуть виникнути в звязку зі зміною курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України, тому посилання позивача на порушення відповідачем права на отримання достатньої інформації спростовується змістом зазначеного пункту договору.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання ).

Як убачається із матеріалів справи відповідач отримав Банківську ліцензію №10, Дозвіл №10-5 з додатками на здійснення операцій із валютними цінностями (а.с.30-32).

Враховуючи наведене надання позивачеві кредиту в іноземній валюті відповідає положенням чинного законодавства, яке діяло на день укладання Кредитного договору.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 2-3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки видача кредиту у іноземної валюті, за наявністю відповідних ліцензій та дозволів, не суперечила діючому законодавству, то відсутні підстави для визнання Кредитного договору недійсним.

Згідно зі ст. ст. 627 - 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на порушення принципів справедливості умов договору, оскільки за умовами договору тільки на нього покладаються валютні ризики, повязані зі зміною курсу іноземної валюти.

Суд відхиляє доводи позивача на порушення принципів справедливості умов договору, оскільки обсяг ризиків залежить від правової природи таких зобовязань.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до параграфа 1 гл. 71 ЦК України, а саме ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, із положень цивільного законодавства та суті кредитних відносин випливає обовязок позичальника повернути кредит у такій самій сумі та такій самій валюті в якій він його (кредит) брав, відповідно валютні ризики виникають у позивача, зокрема виходячи з волюти кредиту, яку позивач обрав самостійно та суті зобовязання, тому відсутні підстави, для визнання п. 8.3 договору недійсним.

Суд не приймає до уваги ствердження позивача про те, що у нього не було можливості ознайомитися зі змістом Кредитного договору, оскільки це ствердження, в порушення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, не підтверджуються належними доказами та спростовуються кредитним договором, де на кожному аркуші тексту договору міститься особистий підпис позивача.

За такими обставинами позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», третя особа: Національний банк України, про визнання недійсним пункту 8.3 Кредитного договору №014/128081/3169/74 від 12.04.2007 р., - відмовити в повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 26 лютого 2013 року, повний текст рішення буде складено 03 березня 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Трофимова