Справа №:103/3552/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Готовкіна Т.С.№
провадження:22-ц/190/6606/13Доповідач суду
апеляційної інстанції:Новіков Р. В.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Новікова Р.В.
суддів:Берещанської І.І., Кузнєцової
О.О. при секретарі:Таранець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Ейр Онікс» про стягнення
заборгованості з заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Бахчисарайського районного суду
Автономної Республіки Крим від 20
вересня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

Відповідно до умов трудового договору
№ 081-2012/ш від 08.06.2012 р. позивач ОСОБА_6
працював у якості бортпровідника у
відповідача: Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Ейр Онікс»,
яке зобов'язалося виплачувати йому
заробітну плату і забезпечувати
матеріальні та організаційні умови
праці, необхідні для виконання
посадових обов'язків, із встановленням
заробітної плати з серпня 2012 р. - 3920 грн,
а з квітня 2013 р. відповідно до
додаткової угоди № 016/2013ш від 01.04.2013 р.
до трудового договору - 6300 грн ( л.с.
4-6-зв.).

Згідно з умовами договору про
професійну підготовку № 001/2012Б від
07.06.2012 р. і додатковою угодою до нього
відповідач зобов'язався оплатити
професійну підготовку позивача, а
останній, у свою чергу, - відшкодувати
відповідачу витрачені на професійну
підготовку кошти загальною вартістю 8
972, 50 грн. (л.с. 7-8-зв., 77).

Наказом № 212-к від 14.06.2013 р.
позивача 14.06.2013 р. звільнено з посади за
власним бажанням (л.с. 78).

У липні 2013 р. позивач, посилаючись
на положення статей 116, 117 КЗпП України,
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення 8 199, 61 грн.
заробітної плати, 20 590, 44 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 12 600 грн. моральної
шкоди.

Позовні вимоги мотивовані
неповною і несвоєчасною виплатою
відповідачем при звільненні позивача
всіх належних йому грошових сум, що, у
свою чергу, заподіяло позивачеві також
і моральну шкоду.

Рішенням суду у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду у
зв'язку з порушенням судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, апелянт
посилається на порушення судом вимог
статей 115-117 КЗпП України.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін та представника позивача,
дослідивши обставини справи і
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, правильно встановивши
вищевказані фактичні обставини у
справі щодо наявності відповідних умов
трудового договору та договору про
професійну підготовку, звільнення
позивача із відповідних підстав, суд
першої інстанції, дійшовши висновків
про відсутність у відповідача
обов'язку виплати позивачеві
заробітної плати, в тому числі і за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди, допустив суттєві
порушення норм матеріального і
процесуального законів, що призвело до
неправильного вирішення справи,
зважаючи на таке.

Як вбачається з довідки № 1053 від
13.09.2013 р. заборгованість по заробітній
платі позивача на день звільнення
становила 12 97, 64 грн., заборгованість по
компенсації за невикористану
відпустку - 4 116, 77 грн. (л.с. 42).

Всупереч вимогам статті 60 ЦПК
України позивачем і його
представником, у тому числі і на
виконання запропонованої апеляційним
судом відповідно до приписів частини 4
статті 10 ЦПК можливості надати свої
конкретні докази для спростування
зазначених обставин, не надано жодного
доказу щодо іншої конкретної грошової
суми заборгованості.

Не свідчить про це і наданий ними
апеляційному суду в останньому
судовому засіданні розрахунок
заборгованості (л.с.135), що позбавляє суд
використати цей розрахунок як доказ на
підтвердження доводів позивача.

Таким чином, судом першої
інстанції правильно визначено суму
заборгованості по заробітній платі
саме на підставі вищевказаної довідки
(л.с. 42), що надана відповідачем.
Відомості про неповну виплату
позивачеві заробітної плати, зокрема,
за періоди у січні-травні 2013 р. (л.с. 43-47)
лише підтверджують наявність
відповідної заборгованості, що суд
також правильно врахував.

Заборгованість позивача перед
відповідачем в частині оплати
професійної підготовки на день
звільнення складала 7 974, 02 грн. (л.с. 84).
Зазначене не оспорює і сам позивач.

Тому суд першої інстанції,
ґрунтуючись на вищевказаних доказах,
правильно розрахував і визначив 9050, 39
грн. як загальну суму заборгованості по
заробітній платі, що і була сплачена
позивачу (л.с. 48).

Відповідно до положень
статті 116 КЗпП України, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивач пояснив, що він
дійсно не працював у день звільнення.

Тому для визначення конкретної суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку по день фактичного
розрахунку з?ясуванню підлягає
конкретна дата пред'явлення позивачем
до відповідача вимог про розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до відповідача з
заявою про проведення розрахунку 13.07.2013
р.

Вказану заяву отримано відповідачем
15.07.2013 р., а 17.07.2013 р., тобто з порушенням
встановленого законом строку на один
день заборгованість по заробітній
платі та компенсація за невикористану
частину відпустки в загальній сумі 9 050,
39 грн. перераховані на картковий
рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_6 (л.с.
11-12, 48, 79).

Таким чином, у суду першої
інстанції були усі визначені законом
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача заробітної плати у
розмірі 307 грн. 32 коп. (6300 x 2/41= 307,32), тобто
середньоденної заробітної плати за
один день, виходячи з відповідних
розрахунків та довідки про доходи
(л.с.43), наданих до суду першої інстанції
та згідно з положеннями розділу II
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. № 100.

Відповідно до положень статті 237№
КЗпП України, відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено необхідність
врахування судами, що відповідно до
статті 237№ Кодексу Законів про працю
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноваженого ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

За таких обставин, враховуючи
наведені правові приписи є наявними
підстави для стягнення з відповідача
позивачеві моральної шкоди у розмірі 500
грн., оскільки невиплата позивачеві
належних йому грошових сум як слід,
безперечно, призвела до певних
моральних страждань.

Вирішуючи питання щодо
процесуальної можливості ухвалення
нового рішення, колегія суддів
виходила з положень частини 3 статті 303
ЦПК, у зв'язку з неправильним
застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального права та такими
порушенням судом норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316, 319, 323,
325 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Бахчисарайського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 20 вересня 2013 р. скасувати в
частині відмови ОСОБА_6 в позові про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні і
моральної шкоди і в цій частині
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні і моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Ейр Онікс» на користь ОСОБА_6 307 грн. 32
коп. (триста сім гривень 32 коп.)
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і 500 грн.
(п'ятсот гривень) моральної шкоди, а
всього стягнути 807 грн. 32 коп. (вісімсот
сім гривень 32 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді

Берещанська І.І.
Кузнєцова О.О. Новіков Р.В.

.