АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Пров. №22 - ц-774/ 4036/2013 Голов.1-ї ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

4 грудня 2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді- Колодяжної Н.Є.

суддів Осіяна О.М., Кочкової Н.О.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Виконавчого комітету АНД у м.Дніпропетровську ради в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Ахверді Халіл-огли, ОСОБА_6, треті особи- Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської ради, Управління-служба у справах дітей Індустріальної ради, Дитячий будинок сімейного типу «Грищук», приватний нотаріус ОСОБА_7 - про визнання недійсними договорів, визнання права користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційних скаргах виконавчий комітет АНД у м.Дніпропетровську ради в особі Органу опіки та піклування просить частково скасувати, а ОСОБА_6 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 11лютого 2013р., яким частково задоволено позовні вимоги, - посилаючись не невідповідність рішення вимогам матеріального та процесуального закону, а висновків суду дійсним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає доводи скарг такими, що не підлягають задоволенню, а рішення законним, виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_2, 16.11.2000р.н., та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований з 1992р. та проживав разом з дітьми та дружиною ОСОБА_8 у будинку №144 по вул..Житомирська, м.Дніпропетровськ, власником якого був його батько-Телегін С.І., який помер у 1998році. Після смерті батька відповідач ОСОБА_3 успадкував даний будинок.

12.12.2007. померла дружина відповідача та мати дітей. Після її смерті ОСОБА_3 з дітьми проживав із співмешканкою ОСОБА_9 у її квартирі.

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 28.04.2011. ОСОБА_3 був засуджений до 3-х років позбавлення волі. Діти на даний час влаштовані до дитбудинку сімейного типу «Грищук» на повне державне забезпечення.

До винесення вироку, 15.04.2011., відповідач видав ОСОБА_4 довіреність, на підставі якої вона здійснила продаж зазначеного вище будинку 13.08.2011. ОСОБА_5, а останній 19.01.2012. продав будинок ОСОБА_6

Визнаючи перший договір купівлі-продажу будинку недійсним, районний суд обгрунтовано врахував порушення відповідачами- Телегіним В, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вимог закону під час його укладання, а саме:

Статею 29 чч.3,4 ЦК України передбачено, що місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків або одного із них.

Відповідно до ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім*ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися ним нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов*язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації щодо розподілу, обміну та відчуженню житла, де мешкають неповнолітні, не підлягають посвідченню без відповідного рішення органів опіки та піклування.

Правилами ст.203ч.6 ЦК передбачено, що правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Згідно ст.177 ч.2, 6 СКУ батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Неналежне виконання батьками своїх обов*язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов*язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду.

З врахуванням наведених норм закону та встановлених обставин, згідно яких ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5Х-огли у порушення вимог закону та житлових прав дітей здійснили продаж-купівлю спірного будинку, в той час як всі знали про наявність у ОСОБА_3 дітей та право останніх на проживання у будинку, однак приховали цю обставину, не звернулись до Органу опіки та піклування, як того вимагає закон, за отриманням дозволу на продаж будинку за договором, який підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, - суд 1-ї інстанції прийшов до вірного висновку про визнання недійсним першого договору купівлі-продажу спірного житла.

Такий висновок ґрунтується також на тому, що під час перегляду справи в апеляційній інстанції у судове засідання з*явився звільнений з місць відбування покарання ОСОБА_3 та надав пояснення, якими підтвердив, що він разом з дітьми проживав у спірному будинку ; перед його засудженням мав борг 20 000грн., який за нього погасив знайомий Мамедов, останньому за виданою ним довіреністю та за його, ОСОБА_3, проханням ОСОБА_4 продала будинок. Крім того, із наявної у матеріалах справи ксерокопії та оглянутого оригіналу Домової книги по спірному будинку видно, що за місяць до угоди з ОСОБА_5 була видана нова Домова книга замість старої.

На вимогу апеляційного суду Мамедов викликався у засідання апеляційної інстанції для надання пояснень, однак жодного разу не з*явився, уникнувши надати пояснення, як і не з*являвся і до суду 1-ї інстанції. Належних доказів на підтвердження того, що він є добросовісним набувачем, - не надав.

З врахуванням встановлених під час розгляду справи та її перегляду в апеляційній інстанції обставин, які не були спростовані самим ОСОБА_5, - підстав для визнання його добросовісним набувачем житлового будинку 144 по вул..Житомирській в м.Дніпропетровськ не вбачається. А тому є всі підстави вважати висновок районного суду про визнання незаконним першого договору обґрунтованим.

Разом з тим, вірним є рішення в частині відмови у вимогах про визнання недійсним другого договору, за яким покупцем спірного будинку є ОСОБА_6, а також в частині відмови у вимогах про визнання за дітьми права користування спірним будинком, оскільки є доведеними ті обставини, що, маючи намір придбати будинок, ОСОБА_6 приймав всі заходи для з*ясування питання проживання чи реєстрації в ньому дітей, звертався у відповідні органи, отримав довідку від уповноваженої особи органу місцевого самоврядування про відсутність факту реєстрації та проживання у будинку дітей, і за таких обставин - він є добросовісним набувачем будинку.

Між тим, районний суд не мав підстав для визнання на час розгляду справи за дітьми права користування та проживання їх у будинку, оскільки законним власником будинку є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, а неповнолітні діти мають батька ОСОБА_3, з яким повинні проживати, вони не є членами родини та сім*ї ОСОБА_6

Таким чином, матеріальну відповідальність за порушення житлових прав дітей повинні нести особи, спільними діями яких їх було незаконно позбавлено житла.

Доводи апеляційних скарг повторюють обґрунтування, викладені під час розгляду справи, зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено законом, та є такими, на які вище дана відповідь. Підстав для їх задоволення та скасування або зміни судового рішення - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 11лютого 2013р. - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І