Справа
№ 415/4639/13-ц
Провадження № 2/415/1545/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2013 року
м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді
Калмикової Ю.О.,

при секретарі
Мягкій І.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Рубель Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Лисичанська
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Лисичанського міського суду з позовом
до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач посилається на те, що з 09.02.2006
року його було прийнято на посаду
електрослюсаря 6 розряду до ТОВ
«Лисичанськспецбуд». Наказом № 188 від
01.10.2012 року його було звільнено за ст. 38
КЗпП України за власним бажанням в
зв'язку з переходом на пенсію. Однак, в
порушення вимог ст. 116 КЗпП, при
звільнені повного розрахунку з ним
проведено не було. Згідно з довідкою №
61 від 11.07.2013 року на момент звільнення
01.10.2012 року ТОВ «Лисичанськспецбуд»
заборгувало ОСОБА_1 заробітну плату в
розмірі 7611,44 грн. Були здійснені
наступні виплати: 24 жовтня 2012 року - 610
грн.; 20 листопада 2012 року - 2000 грн.; 29
грудня 2012 року - 300 грн.; 04 березня 2013
року - 500 грн.; 24 травня 2013 року - 500 грн.; 21
червня 2013 року - 500 грн. Тому станом на 11
липня 2013 року заборгованість по
виплаті заробітної плати перед ОСОБА_1
складає 7611, 44 грн. До теперішнього часу
з ним підприємство повного розрахунку
не провело. Тому відповідно до чинного
законодавства України, згідно з
положеннями ст. 116 КЗпП України, просив
суд стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд»
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку починаючи з 02.10.2012
року по день розгляду справи судом у
сумі 20 000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив викладене у позовній заяві,
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі та стягнути з ТОВ
«Лисичанськспецбуд» на його користь
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку починаючи з 02.10.2012
року по день розгляду справи судом.

В судовому засіданні представник
відповідача Рубель Є.Г. позовні вимоги
визнав частково, суду пояснив, що
визнає позовні вимоги в частині того,
що підприємство дійсно при звільненні
ОСОБА_1 не виплатило всіх сум, що
належать йому від підприємства в день
звільнення і до теперішнього часу
через те, що у підприємства дефіцит
коштів, а також інші підприємства мають
заборгованість перед їхнім
підприємством. Суму 20 000 грн.
заборгованості не визнав повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача Кутько А.І. позовні вимоги
не визнав повністю. Підтвердив той
факт, що при звільненні ОСОБА_1
підприємство не виплатило всіх сум, що
належать йому від підприємства в день
звільнення і до теперішнього часу, але
не з вини підприємства, а з причини
того, що підприємство не має грошей.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1,
09.02.2006 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу
до ЗАТ «Лисичанськспецбуд» на посаду
електрослюсаря 6 розряду на підставі
наказу № 99 від 09.02.2006 року. Звільнився
01.10.2012 року за власним бажанням в
зв'язку з виходом на пенсію на підставі
наказу № 188 від 01.10.2012 року (а.с.4).

Згідно з наказом № 75 від 06.12.2012 року
«Про зміну назви товариства», було
змінено назву підприємства, у зв'язку з
реорганізацією ПАТ
«Лисичанськспецбуд» у Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Лисичанськспецбуд» з 06.12.2012 року (а.с.
16).

Отже, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
з відповідачем - ЗАТ
«Лисичанськспецбуд» з 09.02.2006 року по
01.10.2012 року.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту
про економічні, соціальні і культурні
права, ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII
(2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть
участь у цьому Пакті, визнають право
кожного на справедливі і сприятливі
умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Так, в судовому засіданні встановлено
та вбачається з довідки щодо
використання робочого часу за 2012 рік
електрослюсарем ОСОБА_1 у ТОВ
«Лисичанськспецбуд», що в день, який
зазначений днем звільнення згідно з
наказом № 188 від 01.10.2012 року, позивач
працював. Отже, час затримки заробітної
плати, у відповідності до ст. 116 КЗпП
України, починається з 02.10.2012 року (а.с.
26).

Згідно з наказом № 269 к від 23.07.2009 року в
зв'язку з значним зменшенням об'ємів
робіт та неможливістю забезпечити
повну зайнятість робітників
підприємства та на основі ст.ст. 32, 56
КЗпП України, установлює на
підприємстві з 01.10.2009 року режим роботи
з неповним робочим тижнем, робочими
днями - понеділок, вівторок, середа;
вихідні дні - четвер, п'ятниця, субота,
неділя (а.с. 28).

Згідно з наказом № 2 к від 04.01.2010 року в
зв'язку з значним зменшенням об'ємів
робіт та неможливістю забезпечити
повну зайнятість робітників
підприємства та на основі ст.ст. 32, 56
КЗпП України, продовжується дія наказу
№ 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2010 року до
31.12.2010 року (а.с. 29).

Згідно з наказом № 3 к від 04.01.2011 року в
зв'язку з значним зменшенням об'ємів
робіт та неможливістю забезпечити
повну зайнятість робітників
підприємства та на основі ст.ст. 32, 56
КЗпП України, продовжується дія наказу
№ 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2011 року до
31.12.2011 року (а.с. 30).

Згідно з наказом № 2 к від 03.01.2012 року в
зв'язку з значним зменшенням об'ємів
робіт та неможливістю забезпечити
повну зайнятість робітників
підприємства та на основі ст.ст. 32, 56
КЗпП України, продовжується дія наказу
№ 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2012 року до
31.12.2012 року (а.с. 31).

Згідно з наказом № 207 к від 01.11.2012 року в
зв'язку з значним зменшенням об'ємів
робіт та неможливістю забезпечити
повну зайнятість робітників
підприємства та на основі ст.ст. 32, 56
КЗпП України, продовжується дія наказу
№ 269 к від 23.07.2009 року з 01.01.2013 року до
31.12.2013 року (а.с. 32).

З викладеного вище вбачається, що на
підприємстві ТОВ «Лисичанськспецбуд»
з 01.10.2009 року до 31.12.2013 року встановлений
режим роботи з неповним робочим тижнем,
робочими днями - понеділок, вівторок,
середа; вихідні дні - четвер, п'ятниця,
субота, неділя.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
середньомісячна зарплата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою № 81 від 27.09.2013 року
наданою відповідачем, зарплата
позивача за серпень 2012 року склала 2279
грн. 17 коп., за вересень 2012 року - 161 грн. 59
коп. Кількість робочих днів у серпні 2012
року - 22 дні, у вересні 2012 - 1 день,
відповідно середньоденний заробіток
позивача становить 106,12 грн.(2279,17 грн. +
161,50 грн.)/(22+1) (а.с.27).

Отже, середній заробіток позивача за
час затримки розрахунку по заробітній
платі за період з 02.10.2012 року по 15.10.2013
року, тобто за 156 робочих дня (жовтень 2012
року 14 днів + листопад 2012 року 12 днів +
грудень 2012 року 12 днів + січень 2013 року 12
днів + лютий 2013 року 12 днів + березень 2013
року 12 днів + квітень 2013 року 14 днів +
травень 2013 року 11 днів + червень 2013 року
11 днів + липень 2013 року 15 днів + серпень
2013 року 11 днів + вересень 2013 року 13 днів +
жовтень 2013 року 7 днів) становить 16554
грн. 72 коп. (106,12 грн. х 156 днів).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, суд на
підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 02.10.2012
року по день прийняття рішення по
справі підлягають задоволенню у сумі 16
554 грн. 72 коп.

Посилання представника позивача на той
факт, що вина підприємства щодо
нездійснення належних виплат у день
звільнення відсутня, через відсутність
грошей у підприємства, суд не приймає
до уваги, адже згідно з п. 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, сама
по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», від сплати
державного мита звільняються позивачі
- за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають з
трудових правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Відповідно до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду позовної заяви майнового
характеру ставки судового збору
встановлюються в таких розмірах: 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
держави судовий збір у сумі 229 гривень 40
копійок.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України
суд вважає за необхідне допустити
негайне виконання рішення в частині
сплати середнього заробітку за один
місяць.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК
України ст. 43 Конституції України, ст. 7
Міжнародного пакту про економічні,
соціальні і культурні права,
ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII
(2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України,
абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,
п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» № 13
від 24.12.1999 року Законом України «Про
судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ
«Лисичанськспецбуд» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
весь час затримки розрахунку за період
з 02.10.2012 року по 15.10.2013 року у сумі 16 554
(шістнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят
чотири) гривні 72 копійки.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на
користь держави судовий збір у сумі 229
(двісті двадцять дев'ять) гривень 40
копійок.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Лисичанський міський суд, шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
Ю.О. КАЛМИКОВА