Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2013
року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді – Тішко Д.А.,
при секретарі – Тихонюк В.В., за участю
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Миколаєві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права
власності на частку у житловому
будинку, визнання на неї права
власності,

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, вселення, визначення
порядку користування житловим
будинком,

встановив:

В травні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом в якому просив
припинити право власності відповідача
на 13/200 часток житлового будинку із
відповідною частиною господарських та
побутових споруд та будівель за
адресою: вул. Ключова, 66 в м. Миколаєві
та визнати за ним права власності на
зазначену частку із виплатою
компенсації відповідачу відповідно до
її ринкової вартості.

Відповідач під час слухання справи
звернувся до позивача із зустрічним
позовом, який протокольною ухвалою
суду прийнято до спільного провадження
та в якому він просив вселити його до
спірного будинку, визначити порядок
користування ним, зобов’язати
позивача не чинити перешкод у
користування житлом.

У судовому засіданні представники
позивача вимоги первісного позову
підтримали, пояснивши, що згодні на
виплату компенсації відповідачу у
розмірі, що визначена судовою
будівельно-технічною експертизою та
складає 21 807 грн. за належну йому частку
у спірному будинку. В обґрунтування
позовних вимог посилалися на
неможливість виділення відповідачу в
натурі його частки, яка є незначною, а
тому відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України
може бути припинена судом. Крім того,
зазначали, що відповідач ніколи не
проживав у спірному будинку. У зв’язку
з чим просили задовольнити первісний
позов та відмовити у задоволенні
зустрічного позову відповідача.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог, посилаючись на те, що
припинення його права власності на
частку в спірному житловому будинку
призведе до завдання істотної шкоди
його інтересам, оскільки він буде
позбавлений єдиного житла, а придбати
на запропоновану суму будь-яке інше
житло є неможливим. Він бажає та має
можливість проживати в спірному
будинку. Крім того, відповідно до
висновку судового експерта на його
ідеальну частку можливе надання в
користування окремої житлової кімнати
в будинку, у зв’язку з чим можливе
задоволення зустрічного позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Спірний житловий будинок №66 (старий
№56) по вул. Ключовій (колишня – Садова)
в м. Миколаєві відповідно до відомостей
технічної інвентаризації станом на
30.01.2012 р. має загальну площу 118,9 кв.м. з
якої житлова площа 70,8 кв.м. та
знаходиться на земельній ділянці
площею 901 кв.м, що вбачається із
технічного паспорту та витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно. Зазначений будинок з
відповідною частиною господарських та
побутових споруджень та будівель
належав на праві власності ОСОБА_7
відповідно договору на право забудови
та безстрокового користування
земельною ділянкою, посвідченого
Варварівською державною нотаріальною
конторою 11.04.1955 р. за р.№542,
зареєстрованого в ММБТІ 18.11.1957 р. за №317.

Відповідно до договору дарування від
03.07.1988 року, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої миколаївської
державної нотаріальної контори ОСОБА_8
за р. №937 ОСОБА_6 отримав в дар від
ОСОБА_7 87/100 часток зазначеного
житлового будинку з відповідною
частиною господарських та побутових
споруджень та будівель. Право
власності на зазначену частку було
зареєстровано позивачем в КП «ММБТІ»
22.07.1988 р. за №170.

Після смерті ОСОБА_7, який помер 26.12.1988
р., власниками 13/100 часток будинку стали
його сини ОСОБА_6 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.03.2012 р., виданого
державним нотаріусом Четвертої
миколаївської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8Ф, р. №1-169 та ОСОБА_9 (не
оформив своїх спадкових прав) в рівних
частках. При цьому частку після смерті
ОСОБА_9, який помер 21.04.2002 р. отримав його
син, відповідач по справі – ОСОБА_10, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом, що було видано
21.03.2012 р. державним нотаріусом
Четвертої миколаївської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8Ф, р. №1-179

Таким чином, на момент розгляду справи
позивачу ОСОБА_6 належить 187/200, а
відповідачу ОСОБА_10 – 13/200 часток
спірного домоволодіння.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №125-04
від 01.04.2013 р., що була здійснена
Регіональною торгово-промисловою
палатою Миколаївської області
встановлено, що ідеальній частці
відповідача відповідає загальна площа
6,57 кв.м., в тому числі житлова 4,6 кв.м. у
зв’язку з чим виділ його частки в
натурі є технічно неможливим, так як
суперечить вимогам п.2.22. ДБН В.2.2.-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення»
При цьому експертом запропоновано один
варіант визначення порядку
користування житловим будинком за
побажанням відповідача ОСОБА_4
відповідно до якого йому надається в
користування в житловому будинку літ. А
житлова кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., а
також 13/200 частин літ.№1 басейну, літ.№2,3
огорожі, літ.І замощення. Ринкова
вартість 13/200 часток будинку, що
належить відповідачу складає 21 807 грн.

Згідно квитанції №ПН2249382 від 10.07.2013 р,
позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА
в Миколаївській області внесені кошти
у розмірі 21 807 грн. у рахунок
забезпечення сплати вартості належної
відповідачу частки в спірному будинку.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Згідно з ст.365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї. Зазначене
випливає ї правового висновку, що
міститься в постанові Верховного Суду
України від 16 січня 2012 року по справі
6-81цс11.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що відповідач
ніколи не проживав у спірному будинку,
в той час як позивач зареєстрований та
проживає в ньому. Доводи відповідача
про намагання вселитися до будинку та
проживати в ньому жодним належним
доказом не підтверджені.

Суд відхиляє запропонований судовим
експертом варіант визначення порядку
користування житловим будинком
відповідно до якого ОСОБА_4 надається в
користування в житловому будинку літ. А
житлова кімната 1-4 площею 10,6 кв.м., так
як при такому варіанті відповідачу на
ідеальну частку нараховується лише
житлова площа, що суперечить
пропорційному принципу виділу
житлової та загальної площі, а також
врахування при цьому вартості інших
нежитлових будівель та споруд. Крім
того в мотивувальній частині судової
експертизи зазначається, що зазначений
варіант передбачає збільшення
житлової площі відповідача на 6 кв.м.
ніж та, що повинна бути надана
відповідно до його ідеальної частки.
Водночас такий варіант також
суперечить п.2.22. ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові
будинки. Основні положення», у зв’язку
з тим, що не передбачає доступу
відповідача до підсобних приміщень
житлового будинку, а саме кухні,
вбиральні, ванної та коридору. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
такий варіант визначення порядку
користування житловим будинком є
технічно неможливим. Зазначене також
випливає із положень п. 6 Постанови
Пленуму Верховного суду України №7 від
04.10.1991 р. «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок».

На підставі зазначеного, суд приходить
до висновку що частка, яка належить
відповідачу у спільній частковій
власності на будинок є незначною та не
може бути виділена в натурі, спільне
володіння і користування майном є
неможливим, а припинення права на
частку з виплатою грошової компенсації
за дійсною вартістю майна не завдасть
йому істотної шкоди, оскільки він до
цього не проживав в спірному будинку.

У зв’язку з зазначеним первісний позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права
власності на частку у житловому
будинку, визнання на неї права
власності підлягає задоволенню, в той
час як у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
вселення, визначення порядку
користування житловим будинком слід
відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати , сплачені при
подачі позову, у розмірі 218 грн. 07 коп.
Квитанцію про оплату проведення
судової експертизи позивач суду не
надав.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення
права власності на частку у житловому
будинку, визнання на неї права
власності – задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на
13/200 часток житлового будинку з
відповідною частиною господарських та
побутових споруд та будівель, що
знаходиться за адресою вул. Ключова, 66 в
м. Миколаєві.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
13/200 часток житлового будинку з
відповідною частиною господарських та
побутових споруд та будівель, що
знаходиться за адресою вул. Ключова, 66 в
м. Миколаєві.

Зобов’язати Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Миколаївській області здійснити
виплату ОСОБА_4 (ідентифікаційний код:
НОМЕР_1, зареєстрований за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1) грошових коштів у розмірі
21 807 грн. з депозитного рахунку суду,
зарахованих згідно квитанції №ПН2249382
від 10.07.2013 р. філії ПАТ «УніКредит Банк»
у м. Києві, на р/р 0573 ГУ ДКСУ у
Миколаївській області, МФО 826013, , платник – ОСОБА_6.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про усунення перешкод
у здійсненні права власності, вселення,
визначення порядку користування
житловим будинком – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
судові витрати в розмірі 218 грн. 07 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко