Провадження №2/485/938/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 листопада 2013 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Снігурівка
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
недостачі товарних цінностей,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вказаним позовом. В позові
зазначила, що відповідачка, працюючи
продавцем промилових товарів в
контейнері АДРЕСА_1, допустила
недостачу товарно-матеріальних
цінностей на суму 12 728 грн., чим завдала
позивачу матеріальних збитків.
Оскільки добровільно у встановлений
строк суму нестачі відповідачка не
погасила, просить стягнути вказану
суму з неї у судовому порядку та судові
витрати.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, суду пояснила, що є
фізичною особою - підприємцем, з ОСОБА_2
22.10.2012 року уклала трудовий договір,
прийнявши її на роботу реалізатором
промислових товарів в контейнер на
ринок «Старт». За період з дати
прийняття відповідачки на роботу та
станом на 01.07.2013 року згідно
результатів проведеної інвентаризації
в контейнері було виявлено нестачу
товару на загальну суму 12 728 грн. ОСОБА_2
зобов'язалася погасити суму нестачі
протягом двох місцяв, про що написала
заяву від 07.07.2013 року, однак нестачу не
погасила, з роботи звільнилася,
вимкнула телефон, всіляко ухиляється
від спілкування з приводу даного факту.
Оскільки відповідачка, будучи
матеріально-відповідальною особою,
допустила нестачу ввірених їх
цінностей, посилаючись на ст.131 КЗпП
України, просить про задоволення
позову.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки суду
не повідомила, тому, суд вважає за
можливе на підставі ст.224 ЦПК України,
за згоди позивача, ухвалити заочне
рішення по справі.

Дослідивши докази по справі, суд
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем з 04.10.2012 року (а.с.24).

22 жовтня 2012 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2
трудовий договір, прийнявши її на
роботу продавцем товарів промислової
групи. Трудовий договір зареєстровано
22.10.2013 року Херсонським міським центром
зайнятості (а.с.3).

З позовної заяви та копії зобов'язань
реалізотора вбачається, що до роботи на
посаді реалізатора в контейнер АДРЕСА_1
ОСОБА_2 фактично приступила ще з 05.10.12
року, зобов'язавшись у випадку нестачі
при переобліку борг пошати відразу
(а.с.5).

27 листопада 2012 року відповідачка на час
роботи на посаді продавця за вище
вказаним трудовим договором уклала
договір про повну матеріальну
індивідуальну відповідальність (а.с.6).

Відповідно до п.3 Договору про повну
матеріальну відповідальність ОСОБА_2
зобов'язалася у випадку виявлення
недостачі переданих під звіт
товарно-матеріальних цінностей, тощо,
відшкодувати недостачу коштів та
заподіяну шкоду товарно-матеріальним
цінностям.

Згідно акту від 03.07.2013 року при
переобліку товару товару за місцем
роботи ОСОБА_2 було виявлено недостачу
товару на суму 12 728 грн., акт підписано
ОСОБА_2 без зауважень (а.с.4).

Згідно заяви від 07.07.2013 року ОСОБА_2
зобов'язалася протягом двох місяців
оплатити недостачу по переобліку в
сумі 12 тисяч гривень (а.с.7).

12 липня 2013 року ОСОБА_2 звільнилася з
роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП
України), трудовий договір між
сторонами того ж дня було припинено та
знято з реєстрації у Херсьнському
міському центрі зайнятості.

На час винесення судового рішення
відповідачка суму недостачі не
погасила.

Відповідно до п.1 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обовязків. Відшкодування
шкоди провадиться незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної, чи
кримінальної відповідальності за дії
(бездіяльність), якими заподіяна шкода
підприємству, установі, організації.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою,
організацією, відповідно до ст. 135-1
цього Кодексу, укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

З ОСОБА_2 було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність. За
актом результатів переобліку товару
зафіксовано недостачу
товарно-матеріальних цінностей, які
були прийняті відповідачкою, на
загальну суму 12 728 грн. Своєю заявою від
07.07.2013 року відповідачка визнала факт
недостачі в сумі 12000 грн., які
зобов'язалася погасити ОСОБА_1 до 07.09.2013
року, проте не погасила.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що відповідачка повинна
відшкодувати всю матеріальну шкоду
заподіяну позивачу, з підстав,
передбачених ст.ст. 130, 134,135-1 КЗпП
України.

На підставі ст.88 ЦПК України судові
витрати підлягають стягненню з
відповідача в дохід держави.

Керуючись, ст.ст. 3, 10, 88, 209, 212- 218, 293, 294
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
недостачі товарних цінностей -
задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН
НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 12 728
(дванадцять тисяч сімсот двадцять
вісім) грн.. у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
недостачею товарно-матеріальних
цінностей.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 229
грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем протягом 10 днів з
дня отримання його копії, через
Снігурівський районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
до суду, що його ухвалив, з поданням
такої заяви у десятиденний термін з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ