У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2013 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів- Дроботі В.В., ОСОБА_1,

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: апелянта-Біляка С.С. та його представників- Біляк С.Т., ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Закарпатської обласної клінічної лікарні ім.А.Новака про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря ЗОКЛ ім.А.Новака №202-вдс від 31 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_6 предявив до Закарпатської обласної клінічної лікарні (далі- ЗОКЛ) ім. Новака позов про скасування наказу головного лікаря цієї лікарні № 202-вдс від 31 липня 2013 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки такий, як на його думку, є незаконним.

Позивач зазначав, що він працював лікарем ординатором урологічного відділення ЗОКЛ ім. А.Новака. 11.04.2013 року він здійснював прийом хворих. Перед прийомом завідуючий урологічним відділенням повідомив, що станом на 11.04.2013 року вільних жіночих місць в урологічному відділенні не має, а тому госпіталізацію у стаціонар здійснювати не треба. В той день на прийом до ОСОБА_6 звернулася хвора ОСОБА_7, після огляду якої він дійшов висновку, що для встановлення остаточного діагнозу та прийняття рішення про її подальше лікування необхідне до обстеження:

провести комп»ютерну томографію, а після цього буде прийняте рішення про подальше її лікування, та у звязку з відсутністю місць в стаціонарі та відсутності показань до ургентної госпіталізації призначив хворій обстеження в амбулаторному порядку.

31.07.3013 р. головним лікарем ОСОБА_5 було виявлено факт відмови у госпіталізації хворій ОСОБА_8 та недостовірний запис амбулаторній картці щодо відсутності вільних місць в урологічному відділенні під час поліклінічного прийому лікарем урологічного відділення ОСОБА_6 з чим останній не згідний, а тому просив наказ про оголошення йому догани скасувати

Позивач у суді в поряду ст. 31 ЦПК України уточнив позовні вимоги, просив визнати наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконним та скасувати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує на те, що судом не з»ясовано фактичні обставини справи, а також порушено норми матеріального права. Зазначає, що він як лікар-уролог по відношенню до хворої ОСОБА_7 виконав свої обовязки, зокрема, чітко прописав рекомендації до її до обстеження; на момент огляду її життю нічного не загрожувало, його дії не призвели до жодного негативного наслідку. Крім того, є недоведеною та невірно встановленою судом першої інстанції обставина про те, що станом на день звернення хворої ОСОБА_7 вільні місця в урологічному відділенні були наявні, оскільки на початок робочого дня 11.04.2013 року в урологічному відділенні перебувало 38 осіб, замість наявних 34 місць.

У своїх запереченнях на скаргу відповідач зазначає, що місцевим судом рішення прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляції заперечує, посилаючись на той факт, що ОСОБА_6 не мав права одноосібно приймати рішення щодо відмови хворій ОСОБА_7 у госпіталізації. Крім того, 11.04.2013 року в стаціонарі урологічного відділення були наявні ліжкові місця, що підтверджується листком обліку хворих і ліжкового фонду стаціонару, згідно якого 11.04.2013 року у графі хворих, що поступили на стаціонарне лікування чітко вказано чотири прізвища, тобто вільні місця були в наявності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 09 серпня 2012 року працює в ЗОКЛ ім.А.Новака на посаді лікаря-стажиста (лікаря-хірурга-онколога) урологічного відділення на 0,5 ставки за сумісництвом; 08.01.2013 року переведений на посаду

лікаря-хірурга-онколога урологічного відділення, що стверджується відповідним записом у трудовій книжці останнього (а.с.11).

11.04.2013 року до обласної консультативної поліклініки ЗОКЛ ім.А.Новака звернулася ОСОБА_7 з проханням надання медичної допомоги внаслідок скарг на її хронічні захворювання. Прийом хворих вів ОСОБА_6, який після огляду хворої ОСОБА_7 вніс запис до амбулаторної картки в тому числі наступного змісту: «у звязку із відсутністю місць в урологічному відділенні хвора не госпіталізована» (а.с.24-26).

26.06.2013 року до адміністрації лікарні надійшов запит від правоохоронних органів про витребування медичної документації, зокрема, необхідно було надати медичну документацію хворої ОСОБА_7, якій неодноразово надавалась медична допомога в ЗОКЛ ім.А.Новака. (а.с.63).

31.07.2013 року при ознайомленні з медичною документацією ОСОБА_7, головним лікарем ОСОБА_5 було виявлено факт відмови ОСОБА_6 у госпіталізації хворої ОСОБА_7

У звязку з тим, що факт відмови у госпіталізації ОСОБА_7 був безпідставним від ОСОБА_6 перед накладенням стягнення було відібрано пояснення щодо не госпіталізації хворої ОСОБА_7 (а.с.28).

Головним лікарем також було відібрано пояснення від завідуючого урологічним відділенням ОСОБА_9, який пояснив, що з приводу відмови хворій ОСОБА_7 у госпіталізації в урологічне відділення йому нічого не відомо, станом на день її звернення вільні місця у відділенні були наявні і ОСОБА_6 з приводу вільних місць та можливості госпіталізації до нього не звертався (а.с.29).

31.07.2013 року наказом №202-вдс головного лікаря ЗОКЛ ім.А.Новака ОСОБА_5 оголошено догану ОСОБА_6 за відмову хворій у госпіталізації та недостовірний запис у амбулаторній картці, яка не відповідає документам статистичного руху хворих та ліжкового фонду.

Згідно п 14 Правил Внутрішнього трудового розпорядку для працівників ЗОКЛ ім.А.Новака, затверджених 19.10.2009 року на загальних зборах трудового колективу (протокол №16): коло обовязків (робіт), які виконує кожен працівник за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, визначається професійними обовязками медичних і фармацевтичних працівників, а також обовязками інших працівників, передбачених положеннями, посадовими інструкціями, технічними правилами та іншими документами, затвердженими у встановленому порядку, тарифно-кваліфікаційними довідниками робіт і професій робітників, кваліфікаційними довідниками посад службовців.

Так, згідно функціональних обовязків онкоуролога на поліклінічному прийомі ЗОКЛ ім.А.Новака ОСОБА_6: п.2 лікар-онкоуролог, зокрема, проводить відбір хворих для госпіталізації в ЗОКЛ ім.А.Новака (а.с.40)- з функціональними обовязками ОСОБА_6 ознайомлений 05.02.2013 року.

З п.3.4 посадової інструкції завідуючого урологічним відділенням вбачається, що завідуючий відділенням зобовязаний вирішувати питання прийому, переводу й виписки хворих з відділення.

Суд першої інстанції вірно констатував той факт, що вирішення питання про госпіталізацію хворих є безпосередньою компетенцією завідуючого відділенням, тобто ОСОБА_9, а не лікаря прийому поліклінічного відділення-Біляка С.С.

Разом з тим, згідно вимог п.2 функціональних обовязків онкоуролога на поліклінічному прийомі ЗОКЛ ім..ОСОБА_10, саме на ОСОБА_6 покладено обовязок відбору хворих для госпіталізації, а вже в подальшому питання госпіталізації хворої ОСОБА_7 в урологічне відділення мав вирішувати заввіділенням ОСОБА_9, а при відсутності вільних місць дане питання вирішується адміністрацією лікарні.

Однак, як слідує з пояснень головного лікаря ЗОКЛ ім.А ОСОБА_10 ОСОБА_5: лікарем онкоурологом ОСОБА_6 було самовільно прийнято рішення про відмову ОСОБА_7 у госпіталізації в урологічне відділення, посилаючись на відсутність жіночих місць в лікарні і, таким чином, ні завідуючий урологічним відділенням ЗОКЛ ім.А.Новака ОСОБА_9, ні адміністрація лікарні про факт відмови у госпіталізації хворої ОСОБА_7 не знали, що позбавило їх можливості вжити відповідні заходи. Факт самовільної відмови ОСОБА_6 у госпіталізації хворої ОСОБА_7 підтверджується записом у медичній картці хворої та пояснювальною запискою позивача.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, поясненнями головного лікаря ЗОКЛ ім.А.Новака та допитаного в якості свідка-завідуючого урологічним відділенням ОСОБА_9 встановлено, що станом на 11.04.2013 року у хворої ОСОБА_7, згідно медичної документації, були всі показники для обовязкової госпіталізації.

Таким чином, своїми діями 11.04.2013 року лікарем онкоурологом ОСОБА_6 порушено трудову дисципліну, що виявилося у відмові в госпіталізації хворої ОСОБА_7 в урологічне відділення при наявності для того всіх показань.

Пунктами 27,28 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ЗОКЛ ім.А.Новака, затверджених 19.10.2009 року, передбачено, що порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків, тягне за собою вжиття заходів дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що на ОСОБА_6 як на лікаря онкоуролога дисциплінарне стягнення було накладено правомірно.

Щодо строків накладення дисциплінарного стягнення то такі відповідачем дотримані, оскільки останній про існування відмови у госпіталізації ОСОБА_7 дізнався з листа Ужгородського міського УВС України від 26.06.2013 р. № 3520936, який витребував історію її хвороби у звязку із досудовим розслідуванням, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань а.с.63.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців.

Колегія відхиляє посилання апелянта на те, що на момент огляду життю хворої ОСОБА_7 нічного не загрожувало та дії позивача не призвели до жодного негативного наслідку, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що у хворої ОСОБА_7 були всі показання до госпіталізації, а для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо самого факту порушення трудової дисципліни. Законом не вимагається, щоб таке порушення призводило до будь-яких шкідливих наслідків.

Посилання апелянта на той факт, що відмова у госпіталізації хворої 11.04.2013 року в урологічне відділення ЗОКЛ ім.А.Новака була викликана відсутністю вільних жіночих місць, судом до уваги не береться, оскільки в такому випадку даним питання мали займатись заввіділенням урології та адміністрація лікарні, а не ОСОБА_6 як лікар ординатор урологічного відділення, оскільки останній таких повноважень не мав. Крім того, факт відсутності жіночих ліжко-місць в урологічному відділенні спростовується довідкою щодо руху хворих у відділенні урології (а.с.39), згідно якого 11.04.2013 року у графі хворих, що поступили на стаціонарне лікування чітко вказано чотири прізвища, тобто в день вчинення ОСОБА_6 дисциплінарного проступку госпіталізовано чотири особи, а відповідно причин для відмови в госпіталізації хворій ОСОБА_7 не було.

Вказаний факт підтверджується витягом з журналу обліку за 08.04.2013 року по 12.04.2013 року щодо кількості ліжок-всіх хворих-хворих на харчуванні (а.с.31), згідно якого кількість ліжок в урологічному відділенні 34, кількість хворих станом на 11.04.2013 року -30 осіб.

В позовній заяві ОСОБА_6 мотивував свою відмову у госпіталізації хворої тим фактом, що перед початком прийому 11.04.2013 року заввіддленням урології ОСОБА_9 повідомив йому, що у відділенні відсутні жіночі місця, а тому госпіталізацію хворих у стаціонар здійснювати не слід.

Однак, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Позивачем належним доказів на підтвердження наведеного факту надано не було, не здобуто таких судом і в ході розгляду справи.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст..ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :