Справа № 456/4541/13-ц
Провадження № 2/456/1759/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2013 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Бучківської
В. Л.

при секретарі Березіній
Л.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Стрий цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Стрийської міської ради
Львівської області, третя особа
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про визнання права
власності на реконструйовану квартиру,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати за ним право
власності на самочинно
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 70,4 кв.м. В
обґрунтування позову покликається на
те, що він на підставі договору
дарування від 31.10.2002 року є власником
АДРЕСА_1. Отримавши право власності на
вказану квартиру, він самочинно провів
реконструкцію, а саме: лоджію приєднав
до кухні площею 12,3 кв.м.; об'єднав
житлові кімнати та приєднав балкон, в
результаті чого утворилася житлова
кімната площею 28,4 кв.м. При проведенні
будівельних робіт ним не було
дотримано вимог містобудівного
законодавства щодо отримання
дозвільної документації на проведення
будівельних робіт такого типу та
обсягу. Вказане стверджується
технічним паспортом, виготовленим
Стрийським МБТІ 10.04.2013 р., згідно якого
за адресою: АДРЕСА_1 проведено
самочинне будівництво (лоджію «І»
приєднано до кухні « 3», об'єднано
житлові кімнати « 4» і « 5» та приєднано
балкон «ІІ»). Реконструйована квартира
придатна для її подальшого
використання за своїм функціональним
призначенням. Реконструкція зроблена
за його власні кошти і після закінчення
всіх будівельних робіт, він постійно, з
моменту реконструкції і по даний час
користується даною квартирою, сплачує
всі необхідні платежі. На даний час у
нього немає документів, які б свідчили
про право власності на спірну
реконструйовану квартиру, а тому він
вирішив належним чином оформити
документи. Проте оформити право
власності на дану реконструйовану
квартиру не може, оскільки
реконструкція проведена ним
самовільно, роботи по реконструкції
він здійснив без виготовлення та
погодження робочого проекту, а також не
отримав у встановленому законом
порядку дозвіл на початок будівельних
робіт. Вважає, що самовільним
будівництвом прав та інтересів інших
осіб не порушив, тому має намір визнати
право власності на спірне нерухоме
майна за собою. За даних обставин він
вправі лише володіти та користуватися
спірним нерухомим майном, проте не може
ним розпоряджатися, оскільки
реконструкція квартири здійснена ним
самовільно, без відповідного дозволу, а
тому він змушений звернутися до суду за
захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримала, дала
пояснення аналогічні вищенаведеному
та доповнила, що реконструйована
квартира належить позивачу на підставі
договору дарування від 31.10.2002р.,
проведеною реконструкцією квартири
права інших співвласників житлового
будинку не порушені, проведена
реконструкція не впливає на права та
обов'язки сусідів, спірна квартира
відповідає вимогам державних
будівельних норм України, придатна до
експлуатації та не порушує права
третіх осіб, а тому просить позов
задоволити.

Відповідач - представник
Стрийської міської ради Львівської
області Темник Н.С. в судовому
засіданні позов визнала та пояснила, що
міська рада не може оформити
відповідні документи, оскільки з 01.01.2013
року відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
11.02.2010 року виконавчий комітет
Стрийської міської ради не наділений
повноваженнями щодо визнання права
власності на реконструйовану квартиру.
Крім того, реконструювання проведено
без виготовлення та погодження
робочого проекту та дозволу на
проведення будівельних робіт. Не
заперечує проти задоволення позовних
вимог.

Третя особа - Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, будучи належним
чином повідомленою у судове засідання
не з'явилася. Суд вважає за можливе
проводити розгляд справи у відсутності
третьої особи, про що представник
позивача та представник відповідача не
заперечили, а тому розгляд справи слід
проводити у її відсутності.

Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174
ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути

протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до положень ст. 100 ЖК України
переобладнання і перепланування
житлового будинку і жилого приміщення
провадиться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі квартири
на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача, членів
сім'ї, які проживають разом з ним, та
наймодавця, в даному випадку
співвласників.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності серії СЕК №
394741 від 02.04.2013р. вбачається, що ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв.м. /а.с.9/.

Згідно технічного паспорту, виданого
Стрийським МБТІ 10.04.2013 р. вбачається, що
у АДРЕСА_1 проведено самочинне
будівництво, а саме: лоджію «І»
приєднано до кухні « 3», об'єднано
житлові кімнати « 4» і « 5» та приєднано
балкон «ІІ» /а.с.10/.

В судовому засіданні представник
позивача повідомила суд про те, що
реконструкція квартири її чоловіком -
позивачем по справі не порушує жодні
права та законні інтереси сусідів.

На підтвердження наведених обставин,
представником позивача надано для
долучення до матеріалів справи копію
нотаріально посвідченої заяви гр.
ОСОБА_4 від 29.08.2013 року, з якої
вбачається, що вона проживає в АДРЕСА_7,
останній відомо про проведення
перепланування та реконструкції
АДРЕСА_1 і внаслідок проведеного
перепланування та реконструкції
технічний стан її квартири не змінився,
жодних претензій до позивача вона
немає /а.с.33/.

В судовому засіданні встановлено, що
при проведенні будівельних робіт
позивачем не було дотримано вимог
містобудівного законодавства щодо
отримання дозвільної документації на
проведення будівельних робіт такого
типу та обсягу, через що створене майно
набуло ознаки об'єкту самочинного
будівництва. Проте, жодним іншим чином
захистити своє порушене право, позивач
змоги немає, Стрийська міська рада не
наділена повноваженнями узаконення та
визнання права власності на
реконструйоване майно, а тому позов
слід задоволити.

Враховуючи характер проведених
будівельних робіт, приписи ч. 1 ст. 376 ЦК
України та ст. 29 Закону України «Про
планування та забудову територій», в
редакції, чинній на час проведення
будівельних робіт, Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
спірне майно набуває ознаки самочинно
збудованого (реконструйованого) через
відсутність належним чином
розробленого та затвердженого проекту,
відсутність дозволу на проведення
будівельних робіт або реєстрації
декларації про їх початок.

Відповідно до приписів ст. ст. 317, 320 ЦК
України власникові належать право
володіння, користування та
розпорядження майном.

Статтею 383 ЦК України передбачено право
власника квартири на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку. Разом з тим
реалізовувати зазначене право власник
повинен із дотриманням вимог
містобудівного законодавства в
частині отримання дозвільної
документації.

Положення зазначеної статті
кореспондуються із нормами,
закріпленими у ст. 100 Житлового кодексу
України, яка регулює зазначені
правовідносини в частині визначення
взаємовідносин власника житлового
фонду, наймача, членів його сім'ї та
інших зацікавлених осіб.

Разом з тим, фактично, обидві наведені
статті закріплюють право особи
здійснювати перепланування чи
переобладнання квартири та частково
визначають певні умови його
реалізації.

За своїм змістом, здійснення
перепланування чи переобладнання
житлових будинків, їх частин, квартир у
багатоквартирних житлових будинках, є
різновидом будівельних робіт. Зокрема,
у Правилах утримання житлових будинків
та прибудинкових територій,
затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005
року №76 міститься визначення термінів
«реконструкція житлового будинку»,
«перепланування»та «переобладнання».

Так, реконструкція жилого будинку чи
квартири визначається як комплекс
будівельних робіт, спрямованих на
поліпшення експлуатаційних
показників приміщень житлового
будинку шляхом їх перепланування та
переобладнання, надбудови, вбудови,
прибудови з одночасним приведенням
їх показників відповідно до
нормативно-технічних вимог.

До елементів перепланування жилих
приміщень належать: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків.

Переобладнання квартири визначається
як улаштування в окремих квартирах
багатоквартирних будинків
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і газових
приладів; влаштування і
переустаткування туалетів, ванних
кімнат, вентиляційних каналів

Враховуючи характер проведених
позивачем будівельних робіт, дані
матеріалів технічної інвентаризації
КП «Стрийське МБТІ», провівши
системний аналіз наведених норм у їх
сукупності, суд приходить до висновку
щодо можливості застосування до
спірних правовідносин положень Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та ст. 376 ЦК
України.

Також, враховуючи те, що позивачем
фактично були виконані будівельні
роботи, обсяг та характер яких виходить
за межі визначення терміну
«перепланування квартири», а самі
виконані роботи є роботами з
реконструкції частини об'єкта
містобудування, даний випадок не
підпадає під дію п. 7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Відносини, пов'язані з самочинним
будівництвом об'єктів нерухомого
майна, регулюються в Україні зокрема
ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 зазначеної
статті, право власності на об'єкт
самочинного будівництва може бути за
рішенням суду визнано за особою, що
здійснила таке будівництво.

Тобто, законодавчо передбачена
можливість легалізації самочинно
збудованого (реконструйованого)
нерухомого майна шляхом визнання права
власності на нього в судовому порядку.
Наведене, зокрема, відповідає правовій
позиції Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, викладеній у
постанові Пленуму від 30.03.2012 року № 6.

Відповідно до положень вказаної
статті, для визнання права власності на
об'єкт самочинного будівництва в
судовому порядку, слід з'ясувати ряд
обставин, що мають суттєве значення для
розв'язання справи, а саме - встановити
особу, яка є фактичним власником
спірного майна, відсутність порушень
прав третіх осіб, відповідність
самочинно збудованих об'єктів основним
приписам державних будівельних норм та
питання щодо можливості його
подальшого безпечного використання.

Право власності позивача на первинний
об'єкт нерухомого майна, який в
подальшому було реконструйовано,
виникло на підставі договору дарування
квартири, укладеного 31.10.2002 року, що
підтверджуються наданими
правовстановлюючими документами,
реєстрацією об'єкта в Реєстраційній
службі Стрийського МРУЮ Львівської
області /а.с.9/. Доказів щодо
спростування його приналежності
позивачу на час розгляду справи
сторонами надано не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається в якості
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Відповідачем не було
доведено, що новостворене спірне майно
порушує законні права третіх осіб.

Чинне законодавство передбачає
декілька шляхів набуття права
власності на об'єкти нерухомого майна.
Положення Цивільного кодексу України
щодо регулювання правових наслідків
самочинного будівництва визначають в
якості способу набуття права власності
на нього лише його визнанням в судовому
порядку.

Як вбачається зі звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта, а саме АДРЕСА_1, складеного ТзОВ
«Бутон», реконструйована квартира
відповідає вимогам надійності та
безпечності експлуатації /а.с.15-28/.

Реконструйована квартира придатна для
її подальшого використання за своїм
функціональним призначенням.

Зазначений висновок з урахуванням ст. 57
ЦПК України, може свідчити про
відсутність порушень основних
державних будівельних норм та
можливість подальшого використання
квартири за своїм призначенням.

Спірний об'єкт нерухомого майна було
реконструйовано за власні кошти
позивача із квартири, яка належала йому
на праві приватної власності, що є
безумовним з огляду на наявні
правовстановлюючі документи.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення в цивільній
справі»рішення суду є обґрунтованим,
коли воно ухвалене на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставини, що не підлягають
доказуванню, а також якщо рішення
містять вичерпні висновки суду, що
відповідають встановленим на підставі
достовірних доказів обставинам, які
мають значення для вирішення справи.

Законним визнається рішення, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, і відповідно до ст. 2 ЦПК
України вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також надав правильне
тлумачення цих норм. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини.

При розгляді даної справи предмет
доказування доведений позивачем
відповідними доказами, при чому їх
аналіз дозволяє зробити висновок про
те, що вони є належними, допустимими та
достовірними як кожний окремо, так і у
взаємному зв'язку у їх сукупності.

Аналіз правовідносин показує, що вони
пов'язані із визначенням можливості
визнання за певною особою права
власності на об'єкт самочинного
будівництва (реконструкції) у порядку,
передбаченому ст. 376 ЦК України.

На час розгляду справи позивач
відкрито володіє майном, що утворилося
в результаті реконструкції квартири.
Приналежність спірного майна позивачу
не спростовується учасниками судового
процесу, але право власності не може
бути визнано та зареєстровано з огляду
на порушення встановленої процедури
отримання дозвільної документації для
проведених будівельних робіт. Майнові
права позивача щодо первинного об'єкту
нерухомого майна та будівельних
матеріалів відповідачем по справі
також не спростовуються.

Відсутність можливості належним чином
оформити правовстановлюючі документи
та визнати право власності на належне
позивачу майно, перешкоджає йому
вільно володіти та користуватись
зазначеним об'єктом нерухомості та
унеможливлює розпорядження ним.

Чинне законодавство України
передбачає необхідність вирішення
подальшої долі самочинно збудованого
нерухомого майна саме в судовому
порядку на підставі ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право за захист свого
законного права чи інтересу в судовому
порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що реконструйована квартира
придатна для її подальшого
використання за своїм функціональним
призначенням, доказів того, що
реконструкцією порушені права інших
осіб, судом не здобуто, а тому суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
слід задоволити та визнати за останнім
право власності на самочинно
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК
України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
самочинно реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 70,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. Л. Бучківська