РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1466/13-ц

Провадження № 2/700/580/13

25 грудня 2013 року Лисянський районний
суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Бесараб
Н.В.

за участю секретаря Кравець
І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Лисянка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання дійсним договору застави та
встановлення права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним
договору застави та встановлення права
власності.

У позовній заяві позивач вказав, що на
підставі договору позики від 05.12.2012
року, він позичив ОСОБА_2 та ОСОБА_3
грошові кошти у сумі 30000 (тридцять
тисяч) гривень строком на 7 (сім)
місяців. Вказаний договір вони
підписали після передачі вказаної суми
в присутності свідка ОСОБА_4.
Зобов'язання за договором було
забезпечено заставою (закладом
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,1679 га., на якій
розміщений вказаний будинок), які
одразу були передані у його
користування, відповідно до договору
закладу (застави нерухомого майна),
який був складений та підписаний того ж
05.12.2012 року. Після підписання договору
закладу він фактично вступив у
володіння житловим будинком та
земельною ділянкою, яку обробляє,
вирощує сільськогосподарські
культури. Згідно з договором, однією з
умов було те, що сторони нотаріально
посвідчать даний договір не пізніше
01.01.2013 року. Однак відповідачі
ухилилися від нотаріального
посвідчення договору застави
мотивуючи тим, що оформлення
документів потребує коштів, яких у них
немає. Крім того, строк виконання
зобов'язання за договором сплив ще 05
липня 2013 року, а відповідачі до цього
часу не повернули позики, що становить
30000 грн. Вони визнають, що отримали
кошти у повному обсязі, забезпечили
заставою свої зобов'язання і передали у
користування будинок та земельну
ділянку. На пояснення, що без
нотаріального посвідчення договору
застави він не може звернути стягнення
на предмет застави, відповідають, що за
браком коштів не можуть повернути
отриману за договором суму, не
заперечують проти того, щоб майно
перейшло у його власність, але по тій же
причині відсутності грошей не мають
наміру нотаріально посвідчити договір
застави. Так як між ними було досягнуто
домовленості щодо всіх істотних умов
договору, зокрема істотними умовами
договору застави є предмет і ціна. Із
вказаних обставин, предметом договору
є будинок та земельна ділянка, які
відповідачі передали у користування за
вказану суму. Це свідчить про те, що
відбулося повне виконання договору
сторонами. Оскільки він позбавлений
можливості посвідчити договір застави
у нотаріуса, тому змушений звернутися
до суду про визнання даного договору
дійсним та встановлення права
власності.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив задовольнити вимоги
з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, але просили суд розглянути
справу без їх участі. Проти задоволення
позовних вимог не заперечують.

Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що заявлені вимоги підлягають до
задоволення з наступних підстав.

05 грудня 2012 року позивач ОСОБА_1 строком
на 7 (сім) місяців позичив відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у сумі
30000 (тридцять тисяч) гривень. Даний факт
підтверджується договором позики від
05.12.2012 року, який був підписаний ними
після передачі вказаної суми в
присутності свідка ОСОБА_4.
Зобов'язання за вказаним договором
було забезпечено заставою (закладом
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0,1679 га., на якій
розміщений вказаний будинок), які
одразу були передані у його
користування, відповідно до договору
закладу (застави нерухомого майна),
який був складений та підписаний 05.12.2012
року. Після підписання договору
закладу він фактично вступив у
володіння житловим будинком та
земельною ділянкою, яку обробляє,
вирощує сільськогосподарські
культури. Договором застави
передбачено, що сторони нотаріально
посвідчать даний договір не пізніше
01.01.2013 року. Право власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 підтверджується договором
купівлі-продажу будинку ВЕЕ № 210601 від
07.02.2007 року, посвідченим та
зареєстрованим в реєстрі за № 402
державним нотаріусом Лисянської
державної нотаріальної контори, а
також витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 13877029 від
14.03.2007 року (бланк серії ССС № 827275).
Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0,1679 га.
(кадастровий номер :01:004:0042), з яких
0,15 га. для обслуговування житлового
будинку та 0,0179 га. для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться по АДРЕСА_1 і на якій
розташований вищевказаний будинок,
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 128671, виданим 30.03.2007 року на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки № 413 від 09.02.2006 року
ВЕЕ № 210608).

У відповідності до ст.574 ЦК України
застава виникає на підставі договору. З
огляду на вищевикладене сторонами
вчинено правочин у письмовій формі і
згідно з вимогами ст.577 ЦК України
підлягає нотаріальному посвідченню.
Щодо нотаріального посвідчення
договору, сторонами було досягнуто
згоди, а саме посвідчити даний договір
до 01 січня 2013 року. На виконання цього
правочину позивач - добросовісна
сторона за договором застави - свої
зобов'язання виконав, тобто передав
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти у повному
обсязі, отримав у заставу будинок та
земельну ділянку, утримує предмет
закладу належним чином, вживає всіх
заходів щодо збереження предмета
закладу і має намір посвідчити договір
нотаріально. Відповідачі ухилилися від
нотаріального посвідчення договору
застави мотивуючи тим, що оформлення
документів потребує коштів, яких у них
немає. Крім того, строк виконання
зобов'язання за договором сплив ще 05
липня 2013 року, а відповідачі до цього
часу не повернули позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 220 ЦК України, якщо одна із
сторін повністю або частково виконала
угоду, а інша сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
має право на вимогу сторони, яка
виконала угоду, визнати таку угоду
дійсною.

Враховуючи те, що в основному договорі
позики та в його забезпечення договорі
застави сторонами досягнуто усіх
істотних умов, що підтверджується
письмовими договорами та розпискою про
отримання коштів, основний договір
позики виконаний, а саме передано кошти
позичальнику - відповідачам, а останні
відмовилися від його нотаріального
посвідчення, а тому такий договір суд
вважає дійсним.

Відповідно до ст. 572 ЦК в силу застави
кредитор має право у разі невиконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, одержати задоволення за
рахунок заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника.

Ч.1 ст. 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно ч.1 ст.590 ЦК України визначено, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Згідно з укладеним договором
застави звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду
шляхом передачі предмета застави у
власність заставодержателя.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право
власності припиняється у разі
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

На підставі вищенаведеного, суд вважає,
що слід визнати договір застави
нерухомого майна укладеного між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в забезпечення
договору позики грошових коштів від
05.12.2012 р. дійсним та в рахунок погашення
заборгованості за договором позики
звернути стягнення на заставлене майно
відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а саме
визнання права власності на житловий
будинок та земельну ділянку за
позивачем ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 4, 10, 27, 31, 61, 88, 169, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 220, 321, 328, 589,
590, 1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання дійсним договору застави та
встановлення права власності -
задовольнити.

Визнати дійсним договір закладу
(застави нерухомого майна) від 05.12.2012
року, укладений між заставодавцями
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та заставодержателем
ОСОБА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, розташований
по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу будинку від 07.02.2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,1679 га., з яких
0,15 га. для обслуговування житлового
будинку та 0,0179 га. для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться по АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 128671, виданого 30.03.2007
року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий суддя -
Н. В.
Бесараб