Провадження 2/201/3729/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2013 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещов
В.В., при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 про розірвання договору та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська
звернулась позивач з вищезазначеним
позовом. В обґрунтування заявлених
позовних вимог посилалась на те що, 23
липня 2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
купівлі-продажу товару. Відповідно до
умов договору відповідач зобов'язався
забезпечити виготовлення та передачу
позивачу у власність товару, а саме
міжкімнатних дверей. У відповідності
до п. 4.4 договору купівлі-продажу ОСОБА_1
зобов'язалсь прийняти товар та
сплатити його вартість у розмірі 3298
гривень, також у відповідності до умов
договору позивач здійснила повну
передплату вартості товару в день
укладання договору, але у строк до
15.08.2011 року відповідач свої
зобов'язання не виконав, тому позивач
просила суд розірвати договір
купівлі-продажу від 23 липня 2011 року,
стягнути матеріальну шкоду у розмірі
5929 гривень, моральну шкоду у розмірі 1000
гривень та судові витрати.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, надала суду заяву в якій
позов підтримала в повному обсязі, та
просила позов задовольнити та справу
розглянути без її участі, проти
розгляду справи у заочному порядку не
заперечувала.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд вважає можливим розглянути справу
у відсутність відповідача згідно
положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за
правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК
України та винести по справі заочне
рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
представлені та добуті докази, суд
приходить до наступного.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що 23 липня 2011 року
між позивачем та відповідачем СПД
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу товару.

Відповідно до п. 1.1 договору
купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2
зобов'язувався забезпечити
виготовлення та передачу позивачу у
власність товару, а саме міжкімнатних
дверей.

Відповідно до п. 4.4 договору позивач
зобов'язалась прийняти товар та
сплатити його вартість у розмірі 3298
гривень.

У відповідності до п. 2.4. вищевказаного
договору позивач здійснила повну
передплату вартості товару в день
укладання договору, що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру (а.с. 8).

Відповідно до п.п. 3.4, 4.1 договору
купівлі-продажу СПД ОСОБА_2
зобов'язується здійснити поставку
товару у строк до 15.08.2011 року, але до
цього часу товар позивачу поставлений
не був, що є прямим порушенням
договірних зобов'язань з боку
відповідача.

П. 5.1. договору передбачено, що
відповідач несе відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
своїх зобов'язань відповідно до
чинного законодавства України.

П. 5.3. зазначеного договору передбачає
штрафні санкції за затримку передачі
товару покупцю, а саме 0,1% за кожний день
прострочення передачі товару покупцю
до моменту підписання акту прийому
передачі. Дата початку невиконання
зобов'язань - 15.10.2011 року, дата
пред'явлення позову - 21.10.2013 року.
Кількість днів у період з 15.10.2011 року по
21.10.2013 року = 798 днів.

Розрахунок суми штрафу: кількість
сплачених коштів/100 Х розмір
відсоткової ставки штрафних санкцій за
договором Х кількість днів у період
невиконання договірних зобов'язань.
Розрахунок - 3298/100 Х 0,1 Х 798 = 2631 гривень.

Розрахунок суми матеріальної шкоди
становить 3 298 + 2631 = 5 929 гривень.

Як було встановлено у судовому
засіданні до цього часу товар
відповідачем поставлений не був і
відповідного акту прийму-передачі не
складено.

20.09.2011 року ОСОБА_1 направила
відповідачу лист, яким вимагала від
нього розірвати договір та повернути
грошові кошти.

01.10.2011 року позивачем було направлено
відповідачу претензію щодо повернення
грошових коштів та сплати штрафу, але
відповідач жодним чином на неї не
відреагував, як і не відреагував на
лист.

За змістом ст. ст. 11, 509, 526 ЦК України
однією з підстав виникнення
зобов'язання є договори, а зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно із ч. ч.1,2 ст.698 ЦК України за
договором роздрібної купівлі-продажу
продавець, який здійснює
підприємницьку діяльність з продажу
товару, зобов'язується передати
покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,
домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його. Договір
роздрібної купівлі-продажу є
публічним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України
публічним є договір, в якому одна
сторона -підприємець взяла на себе
обов'язок здійснювати продаж товарів,
виконання робіт або надання послуг
кожному, хто до неї звернеться
(роздрібна торгівля, перевезення
транспортом загального користування,
послуги зв'язку, медичне, готельне,
банківське обслуговування тощо). Умови
публічного договору встановлюються
однаковими для всіх споживачів, крім
тих, кому за законом надані відповідні
пільги.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо розірвання договору та стягнення
суми внесеної за даним договором є
доведеними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди, суд приходить до
наступного.

Позивачем не було надано належних
доказів наявності моральної шкоди та
підтвердження факту заподіяння
позивачу відповідачами моральних
страждань.

Для відшкодування моральної
шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК
України необхідно довести такі факти:
неправомірність поведінки особи,
наявність шкоди, наявність причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
шкодою, що є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
завдавача шкоди, наявність вини
завдавача шкоди. Таким чином лише
наявність всіх вищезазначених умов є
підставою для прийняття судом рішення
про відшкодування завданої шкоди. Суд
приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі кладеного, суд вважає в цій
частині позову позивачу ОСОБА_1 слід
відмовити.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст.88 ЦПК України покладаються на
сторону проти якої постановлено
рішення пропорційно задоволеним
вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 526, 629, 633, 698, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу від
23 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у розмірі 5929 гривень.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 229,40 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Суддя
В.В. Трещов