РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2013 р.
Справа № 133/1570/13-ц

Козятинський міськрайонний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді
Воронюк В.А

при секретарі
Полонській Н.М.

з участю представників позивачки
ОСОБА_1 ОСОБА_2

з участю відповідачів : представника
Пузирківської сільської ради Шмирко
Я.П.

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Козятині справу за
позовом ОСОБА_6 до Пузирківської
сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання недійсним заповіту, визнання
недійсним свідоцтва на право власності
та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд із позовом,
в якому просила встановити факт
прийняття нею, спадщини, а саме будинку
розташованого в АДРЕСА_1, що відкрилась
після смерті її матері, ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнати
недійсним свідоцтво на право власності
на будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8
Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8,
посвідчений 22.03.2004 року Пузирківською
сільською радою Козятинського району,
Вінницької області. Визнати недійсним
свідоцтво на право на спадщину за
заповітом № 1-191 видане 15.03.2005 року
Козятинською державною нотаріальною
конторою. Визнати за нею право
власності на будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що в 1958 році її батько
ОСОБА_9 разом з її матір'ю ОСОБА_7
побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1.
У її батьків від спільного шлюбу
народилось троє дітей: вона - ОСОБА_6,
ОСОБА_8 та ОСОБА_10. В подальшому батьки
проживали самі, а вона та її брати
проживали окремо від них, зі своїми
сім'ями. В жовтні 1982 року помер її
батько ОСОБА_9, мати залишилась жити
одна у вищезазначеному будинку, таким
чином її мати фактично прийняла
сцадщину, оскільки на момент смерті
мешкала разом з спадкодавцем, проте
свідоцтво про право на спадщину за
законом не отримала. В вересні 1984 року
вона стала проживати спільно зі своєю
матір'ю ОСОБА_7, оскільки остання
досягла похилого віку і самостійно
доглядати та обходити себе не могла.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати померла. Вона
разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1
здійснили поховання матері,
розпорядились майном померлої та
залишилась проживати в батьківському
будинку в АДРЕСА_2. З метою догляду за
будинком вона разом зі своїм чоловіком
переїхали на постійне проживання в с.
Пузирки, де працювала на постійній
роботі та доглядала за вказаним
будинком до 1995 року, таким чином вона
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, через що до
нотаріуса з приводу оформлення
спадщини не зверталась. ЇЇ брати ОСОБА_8
та ОСОБА_10 фактично спадщину не
приймали, до нотаріуса з приводу
оформлення спадщини не звертались, а
тому вважаються такими що не прийняли
спадщину. В 1995 році вони разом з
чоловіком побудували свій будинок в с.
Панасівка, а з 1996 року в батьківському
будинку за їхньою згодою поселився її
брат ОСОБА_8, який проживав в даному
будинку до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, де і помер.
В березні 2013 року вона дізналась, що 20
грудня 2004 року, тобто через вісім
місяців після смерті її брата ОСОБА_8,
Пузирківською сільською радою
Козятинського району на ім'я
останнього було видане свідоцтво про
право власності № 3,згідно з яким
ОСОБА_8 є власником будинку АДРЕСА_1.
Однак згідно ст.25 ЦК України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється в момент її смерті, а тому
свідоцтво про право власності на
будинок не може бути видане на
померлого. Також їй стало відомо, що 22
березня 2004 року Пузирківською
сільською радою було посвідчено
заповіт ОСОБА_8, який не будучи
власником заповів вищевказаний
будинок своїм донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Останні після смерті ОСОБА_8 отримали
незаконне свідоцтво про право на
спадщину № 1-191 видане 15 березня 2005 року
Козятинською державною, нотаріальною
конторою, згідно з яким їм належать по 12
частини вказаного будинку. Враховуючи
зазначені обставини, вона вимушена
звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_6 суду пояснила, що її
мати ОСОБА_7 померла в ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Після її смерті спадщину оформив
брат ОСОБА_8 Вона про це знала і бачила
у нього документи. Вона приїхала
проживати в с.Пузирки постійно десь
весною в 1985 році. Проживала спочатку в
будинку своєї матері, а потім
побудувала власне житло і в 1996 році
перейшла проживати у власний будинок..
З того часу там став проживати брат
ОСОБА_8 В 2000 році в будинку стався
пожар, брат ОСОБА_8 отримав страховку і
відбудовував будинок. Вона
матеріально не допомагала. Просить
позов задовольнити так як вважає, що
після смерті матері ОСОБА_7 вона
фактично прийняла спадщину і її частка
у даному майні також є.

Представники позивачки в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, просять позов
задовольнити.

Представник Пузирківської сільської
ради Козятинського району Вінницької
області Шмирко Я.П. в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що позивачка постійно проживала на
території Пузирківської сільської
ради, їй було відомо про смерть матері
ОСОБА_7, про смерть брата ОСОБА_8, проте
після смерті матері в ІНФОРМАЦІЯ_1
вона не вчиняла дій, які б свідчили про
прийняття нею спадщини і на даний час
вона пропустила строк позовної
давності щодо визнання не дійсним
свідоцтва про право власності на
будинок та про визнання недійсним
заповіту, оскільки їй було відомо, що
ОСОБА_8 оформив після смерті матері
спадщину. Він проводив в будинку ремонт
як поточний, так і капітальний, підвів
газове опалення, перекрив покрівлю,
побудував літню кухню, зробив огорожу,
викопав криницю. Позивачка все це
бачила і у неї не було жодних претензій
до брата. Тому вважає, що позивачка
пропустила строки звернення до суду
без поважних причин. Тому просив в
позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року фактично спадщину
прийняв її батько ОСОБА_8 та в
нотаріальній конторі оформив
свідоцтво про право на спадщину за
законом. Позивачка ОСОБА_6 спадщини
після смерті матері не прийняла . В
квітні 1985 року вона приїхала по
запрошенню голови колгоспу в
с.Пузирки на роботу та так як не було
житла, ОСОБА_8 дозволив їй проживати в
будинку ОСОБА_7 Пізніше позивачці була
виділена в колгоспі земельна ділянка і
вона побудувала собі будинок та в 1995
році переїхала туди проживати. В 1996
році ОСОБА_8 пішов на пенсію та
переїхав проживати в АДРЕСА_1, де
проживав по день смерті до ІНФОРМАЦІЯ_2
року. В 2000 році будинок згорів, її
батько в будинку зробив ремонт,
перекрив покрівлю, зробив фронтони,
нову стелю, замінив стелю та дах на
хліві. Позивачка жодним чином не
приймала участі в відбудові будинку. У
позивачки на той час не було жодних
претензій до ОСОБА_8 Аж коли батько
помер, вона з сестрою стали оформляти
на себе спадщину, тоді через майже
тридцять років позивачка звернулася до
суду із позовом про визнання не
дійсним свідоцтва про право власності
на будинок на ім'я ОСОБА_8 та про
визнання не дійсним заповіту,
зробленого ОСОБА_8 Вважає позовні
вимоги безпідставними, які ґрунтуються
лише на домислах позивачки та просила в
позові відмовити. Відповідачка ОСОБА_5
в судовому засіданні позов не визнала
дала аналогічні пояснення, що і ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є
невісткою покійної ОСОБА_7 та була
дружиною ОСОБА_8 Коли в ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її свекруха ОСОБА_7, то після її
смерті фактично спадщину прийняв
ОСОБА_8, так як вона з ним щоденно їздила
з м.Козятин в с.Пузирки доглядали
худобу, провели поточний ремонт в
будинку. Потім ОСОБА_8 оформив в
нотаріальній конторі спадщину, ОСОБА_6
приїхала в с.Пузирки в квітні 1985 року
та стала проживати в будинку покійної
матері. ОСОБА_6знала про те, що ОСОБА_8
оформив спадщину, вона на спадщину не
претендувала, так як в той час в селі та
хата нічого не була варта, а позивачка
будувала в селі Панасівка новий
будинок в який переїхала проживати в
1996 році. З 1996 року вона та її покійний
чоловік ОСОБА_8 стали проживати в
спірному будинку. Вона проживає там до
нині. В 2000 році був пожар в будинку,
згоріла покрівля. Вона з чоловіком та
дітьми зробили в будинку капітальний
ремонт, перекрили дах, переробили
стелю, зробили паркан, літню кухню.
Позивачка ніяким чином не допомагала
їм. В ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік
ОСОБА_8, заповіт зробив на своє майно на
дітей. Коли вони підвели газ, викопали
криницю, зробили огорожу, то аж в 2012
році чоловік ОСОБА_6 прийшов та став
вимагати вартість 1/3 частки будинку.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що
проживав на АДРЕСА_3. Покійна ОСОБА_7
обходила себе до останнього, доглядала
худобу, свині, а тоді стався інфаркт і
вона померла. На час смерті проживала
одна. А після її смерті приїхав її син
ОСОБА_8 Пізніше в 1985 році приїхала
ОСОБА_6 з чоловіком та стали проживати в
цьому будинку та будувати собі дім в
с.Панасівці. Коли вона виїхали з
будинку, то там став проживати
постійно ОСОБА_8 В будинку ОСОБА_8
зробив ремонт, підвели газ, перекрили
покрівлю.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з 1985
року працювала разом з ОСОБА_6 в
с.Пузирки в колгоспі. ОСОБА_6 говорила,
що після смерті матері будинок буде
брату ОСОБА_8

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази
вважає, що в позові слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно з записами
в по господарській книзі Пузирківської
сільської ради Козятинського району
Вінницької області за № 199 ОСОБА_7
належить житловий будинок з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1.
ОСОБА_7 була останнім членом
колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.10).

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 стали її діти:
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину
прийняв її син ОСОБА_8, звернувшись в
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини 18 січня 1985 року, про
що свідчить спадкова справа № 14/85 та
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом від 11 січня 1986 року
(а.с. 44).

ОСОБА_6 після смерті матері - ОСОБА_7 в
шестимісячний строк фактично
спадщини не прийняла, так як не вчиняла
дій, які б свідчили про фактичне
прийняття нею спадщини.

ОСОБА_6 стала проживати та була
зареєстрована в будинку покійної
матері в АДРЕСА_1 з 1986 року, що не
заперечувала вона в судовому засіданні
і що підтверджується довідкою
Пузирківської сільської ради ( а.с. 13 ).

З 1996 року в будинку по АДРЕСА_1 почав
проживати ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
( а.с. 45 )

За життя ОСОБА_8 22 березня 2004 року
склав заповіт, яким все належне йому
майно заповідав своїм дітям: ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 в рівних частках. (а.с. 46). Після
смерті ОСОБА_8 ОСОБА_4 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частину спадкового
майна, що складається з будинку з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1,
Козятинського району Вінницької
області виданого 15 березня 2005 року
Козятинською державною нотаріальною
конторою та зареєстрованого в реєстрі
№ 1-189. ( а.с.47 ). ОСОБА_16 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частину спадкового
майна, що складається з будинку з
господарськими будівлями в АДРЕСА_1,
Козятинського району Вінницької
області виданого 15 березня 2005 року
Козятинською державною нотаріальною
конторою та зареєстрованого в реєстрі
№ 1-191 , що залишилось після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька ОСОБА_8 ( а.с.48 ).

Згідно довідки виконкому
Пузирківської сільської ради ОСОБА_6, з
моменту смерті свого брата ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року по лютий 2013 року до
виконкому Пузирківської сільської
ради з метою вирішення своїх спадкових
справ не зверталась.

Починаючи з 1 січня 2004 року, спадкові
правовідносини і порядок вступу в
спадщину регулюються книгою 6
Цивільного кодексу України «Спадкове
право». Положення даного кодексу
поширюються на випадки, коли спадщина
відкрилася після 1 січня 2004 року або
спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року,
але не була ніким прийнятою. Відкриття
спадщини збігається з моментом смерті.
Таким чином, якщо день смерті припадає
на дату після 1 січня 2004 року, то ми
застосовуємо книгу 6 Цивільного
кодексу 2004 року «Спадкове право».
Якщо ж особа померла до 1 січня 2004 року -
вступ в спадок регулюється Цивільним
кодексом УРСР 1963 року. Зазначене
положення міститься в п.4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України в
редакції 2004 року .

Таким чином до спадкових
правовідносин, що виникли після смерті
ОСОБА_7 необхідно застосовувати
положення Цивільного кодексу УРСР в
редакції 1963 року, а до спадкових
правовідносин, що виникли після смерті
ОСОБА_8 необхідно застосовувати
положення Цивільного кодексу України в
редакції 2004 року.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР в ред 1963 року для
прийняття спадщини необхідно щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина належить
спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Так згідно з ч.1 ст. 524 ЦК УРСР в ред. 1963
р. спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

В ст. 527 ЦК України ( в редакції 1963 року)
зазначено, що спадкоємцями можуть бути
особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти
померлого, зачаті при його житті і
народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги відповідно
до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року)
є, в рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Згідно ч.2 ст. 553 ЦК УРСР в ред.. 1963 року
вважається, що спадкоємець відмовився
від спадщини, якщо він не здійснив
жодних із дій, що свідчать про
прийняття ним спадщини.

Як було встановлено в судовому
засіданні, що ОСОБА_6 знала про смерть
матері ОСОБА_7 в жовтні 1984 року , проте
жодних дій, які б свідчили про
прийняття нею спадщини після її
смерті , не вчинила, доказів на
підтвердження цього суду не надала.
Тому згідно ст.. 553 ч.2 ЦК УРСР в ред.. 1963
вважається, що ОСОБА_6 відмовилась від
спадщини. В свою чергу ОСОБА_8 фактично
прийняв спадщину після смерті матері
ОСОБА_7, в установлений шестимісячний
строк подав заяву в Козятинську
державну нотаріальну контору на
прийняття спадщини та отримав в
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом від 18
січня 1986 року, що підтверджується
спадковою справою № 14/85. Про цей факт
знала ОСОБА_6, про це вона не
заперечувала в судовому засіданні, а
отже підстав визнавати факт прийняття
спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 у
суду немає , а тому в цій частині
позову ОСОБА_6 необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання не дійсним свідоцтва про
право власності на будинок АДРЕСА_1
від 20.12.2004 року за № 3 видане
Пузирківською сільською радою
Козятинського району Вінницької
області на ім'я ОСОБА_8, то суд вважає, що
в цій частині необхідно відмовити,
оскільки позивачка пропустила строк
позовної давності, передбачений ст. 257
ЦК України , поважності причин пропуску
строку ні позивачка, ні її представники
в судовому засіданні не навели та про
поновлення строку в судовому
засіданні не заявляли.

Відповідно до ст.1233 ЦК України в ред.
2004 року заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Згідно з принципами ч.1 ст.. 1234 ЦК
України в ред.. 2004 року право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом.

Згідно з принципами ч.1,2,4 ст.. 1236 ЦК
України в ред.. 2004 року заповідач має
право охопити заповітом права та
обов'язки, які йому належать на момент
складення заповіту, а також ті права та
обов'язки, які можуть йому належати у
майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

Чинність заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

Для визнання заповіту недійсним існує
кілька підстав: якщо документ був
складений людиною, не здатною
усвідомлювати значення своїх дій або
керувати ними, якщо заповіт був
складений під чиїмось тиском чи
впливом обману, погрози або насильства.
Оскаржити заповіт можна і в тому
випадку, якщо його оформлення було
вимушеним, написаним під час
небезпечної для життя хвороби або
внаслідок важких обставин. Вагомою
підставою для визнання заповіту
недійсним є також порушення форми його
складання. ( стаття 1257 ЦК України в
ред.. 2004 р. ).

Таким чином правових підстав для
визнання заповіту складеного ОСОБА_8
22.03.2004 року та посвідченого
Пузирківською сільською радою
Козятинського району Вінницької
області, недійсним , у суду немає, тому
в цій частині позовних вимог
позивачці необхідно відмовити.

Що стосується визнання недійсним
свідоцтва на право на спадщину за
заповітом № 1-191 видане 15.03.2005 року
Козятинською державною нотаріальною
конторою то в цій частині позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Згідно ст.. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування, а
також в інших випадках, встановлених
законом.

Як було встановлено вище, що ОСОБА_8 був
власником нерухомого майна, а саме
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 11 січня 1986 року ( а.с. 44) .
Особа, яка зазначена в свідоцтві про
право на спадщину за заповітом № 1-191
виданому 15.03.2005 року Козятинською
державною нотаріальною конторою є
дочка спадкодавця ОСОБА_5, яка отримала
спадщину згідно заповіту зробленого
ОСОБА_8 22.03.2004 року. Право на спадщину та
оформлення спадщини спадкоємицею
узгоджується із положеннями
зазначеними в ст. ст..1216, 1220, ч.1 ст.1221,
ч.1 ст. 1235, ч.1 1268, 1296, 1297 ЦК України , а
тому правових підстав визнавати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом № 1-191 виданого 15.03.2005 року
Козятинською державною нотаріальною
конторою у суду немає.

З огляду на вищевикладене суд
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_6
про визнання за нею права власності на
будинок АДРЕСА_1 та вважає за
необхідне в цій частині позовних вимог
також відмовити.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом .

Виходячи з принципів ч.3, 4 ст. 60 ЦПК
України доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір .
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Керуючись ст. ст.527,548,549, ч.2 ст. 553 ЦК УРСР
в ред. 1963 року, п.4 Перехідних положень
ЦК України, ст.ст. 1216, 1220, ч.1 ст. 1221, ч.1
чт. 1235, ч.1,2,4 ст. 1236, ст. 1257, 1301 ЦК України
в ред. 2004 року, ст.ст. 10, 57-60, 208-209 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_6 відмовити в позові про
встановлення факту прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_7, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме будинку
розташованого в с.Пузирки
Козятинського району Вінницької
області за безпідставністю заявлених
вимог.

Відповити в позові ОСОБА_6 про
визнання недійсним свідоцтва на право
власності № 3 від 20.12.2004 року на будинок
АДРЕСА_1 видане Пузирківською
сільською радою Козятинського району
Вінницької області на ім'я ОСОБА_8 за
пропуском строку позовної давності.

Відмовити в позові ОСОБА_6 в частині
визнання недійсним заповіту
складеного ОСОБА_8 посвідчений 22.03.2004
року Пузирківською сільською радою
Козятинського району Вінницької
області за безпідставністю заявлених
вимог.

Відмовити в позові ОСОБА_6 в частині
визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом № 1-191
видане 15.03.2005 року Козятинською
державною нотаріальною конторою на
майно померлого ОСОБА_8 та відмовити в
визнані за ОСОБА_6 права власності на
будинок АДРЕСА_1 за безпідставністю
заявлених вимог.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Вінницької області
через Козятинський міськрайонний суд
протягом 10 днів після проголошення.

Суддя: підпис В.А. Воронюк

З оригіналом вірно : суддя

секретар

05.11.2013