Справа № 1614/2353/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2013 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі Литвинюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна.

З врахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 6 червня 1992 року зареєстрував згідно актового запису №571 шлюб з ОСОБА_2 Від шлюбу у них є двоє дітей дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Мешкали вони спочатку в с. Чечелеве, потім переїхали до м. Кременчука.

Під час сумісного життя на земельній ділянці, яка була виділена ОСОБА_2 під забудову, вони збудували двохповерховий будинок загальною площею 211 кв. м з мансардами і літньою кухнею з льохом 28,86 кв.м, який знаходиться за адресою: с. Чечелеве, вул. Миру,51. Цей будинок він будував із своїм вітчимом ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6, земельну ділянку, площею 0,2675 гектара, про що свідчить відповідь сільського голови адвокату ОСОБА_7, на якій він розташований, вони обробляли, здобрювали, посадили сад, зробили колодязь та огорожу з двома воротами і хвірткою. Відповідач участі в цьому майже не приймала. Ним було проведено телефон та електрику, встановлені замки. Їжу готувала їм його мати. Відповідач з дітьми прописались за адресою: с. Чечелеве, вул. Миру 51. Більшість матеріалів для будівництва були перевезені з с. Градизьк, Глобинського району, вул. Леніна,20, що залишились його матері, як спадщина де планували розпочати будівництво його мати із братом ОСОБА_8, ще до їх шлюбу, про що свідчить довідка, видана виконкомом Градизької сільської ради. Будівельні матеріали були куплені ним та його батьками до шлюбу з відповідачем, а саме 16.08.1991р., 13.09.1991р., 29.10.1991р., 17.11.1991р., 30.01.1992р., 11.05.1992р., 13.05.1992р., що підтверджується квитанціями. Ці будівельні матеріали вони віддали йому. Разом з відповідачем він проживав за рішенням суду до жовтня 2009 року. З жовтня 2009 р. він не веде з нею спільного господарства. 5 травня 2010 року рішенням суду шлюб було розірвано. Технічного паспорту на цей житловий будинок з господарськими будівлями в селі Чечелеве по вул. Миру, буд.51 немає, він не введений в експлуатацію, тобто він неділимий. Згідно п.2,3 ст.70 СК України, п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно з'ясовувати джерело і час його придбання, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. З огляду на ці вимоги та те, що ОСОБА_2 не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, під час шлюбу приховувала та не витрачала на потреби родини грошові кошти; не дбала про

майно, зокрема в вигляді будинковолодіння в с. Чечелеве вона прописана та мешкає із своїм чоловіком, що веде до значних пошкоджень та ймовірного знищення спірного майна. Місце проживання їх неповнолітнього сина за його бажанням та рішенням суду визначено з ним, розмір аліментів, які він одержував за рішенням суду - 1/8 частина заробітку ОСОБА_2, в серпні 2012 року він офіційно відмовився від них, як недостатніх для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування сина; спірне будинковолодіння у вигляді незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами будувалось майже виключно за кошти його родини та із матеріалів, придбаних ним та його рідними до шлюбу просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 7/10 частину вартості будівельних матеріалів, придбаних під час шлюбу з урахуванням виконаних робіт, а саме 259000,89 грн., вартість матеріалів, придбаних ним та його матір'ю до шлюбу 133217,53 грн., використаних при будівництві по вул. Миру,51 в с. Чечелеве, Кременчуцького району, а саме: житловий будинок (незавершений будівництвом), літня кухня з льохом, вбиральня, яма зливна, колонка, бруківка, огорожа, ворота №1, ворота №2 з хвірткою, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, а всього 392218 грн. 42 коп., згідно ст. 88 ЦПК України, а також згідно Постанови КМ України від 27.04.2006 року № 590 стягнути з відповідача на його користь 958 грн. 55 коп. держмита, за сплату експертного дослідження 1000 грн. та сплату повторної судової експертизи 2000 грн., а всього 3958 грн. 55 коп.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна.

У позовній заяві ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 в період перебування в шлюбі, в 2005 році придбав гараж №334, що знаходиться по вул. Флотська, 3 в м. Кременчуці в автогаражному кооперативі «Дніпровський». Оскільки гараж придбано протягом перебування в шлюбі, то він є спільною власністю подружжя. Правовстановлюючих документів на гараж № 334 в неї не було. Гараж був придбаний на ім'я ОСОБА_1 Про факт існування гаражу дізналася випадково, лише після розірвання шлюбу з чоловіком, коли в документах знайшла копію квитанції на оплату членських внесків за гараж.

ОСОБА_1 без її згоди на продаж спільного сумісного майна, продав гараж в 2010 році, а

кошти використав на особисті потреби. З підстав ст.ст. 67-70 СК України просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь ? частину вартості гаражу в сумі 20000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав суду заперечення на позовні вимоги ОСОБА_2, де зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з того, що він мав гараж в кооперативі і був членом гаражного кооперативу ще до одруження з ОСОБА_2, ОСОБА_2 ніколи не цікавилась фінансовими справами та справами, пов'язаними з будівництвом в їх родині. Він намагався добудувати гараж № 334 в кооперативі «Дніпровський», але віддав його ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу в вісім тисяч гривень. Ці гроші він позичав у нього ще в 2007 році і витратив їх на родинні потреби, а саме: на ремонт автомобіля, на музичні інструменти для дітей та на їх оздоровлення в Криму. Щодо використання однієї накладної в двох справах, то 80 листів 6-волнового, 25 листів 8-волнового шиферу та частина пиломатеріалів використані на будівництві в с. Чечелеве по вул. Миру 51, а 145 листів 8-волнового шиферу та залишок пиломатеріалів на другому об'єкті, про що ведеться спір в справі № 22ц-1690-719-2012.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали суду заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1, де зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та необгрунтованими, оскільки земельна ділянка по вул. Миру, 51 в с. Чечелеве Кременчуцького району і розташовані на ній будівельні матеріали є її особистою власністю і поділу не підлягають, бо придбані до шлюбу. Земельна ділянка була нею отримана під забудову 26.04.1991 року, що підтверджується паспортом забудовника. В цьому ж році нею та її батьками були придбані та завезені на вказану земельну ділянку будівельні матеріали та протягом року до її шлюбу зведено фундамент та короб будівлі. Докази, надані ОСОБА_1, а саме копії квитанцій та накладних не є належними та допустимими, оскільки він вже надавав їх, як докази по іншій цивільній справі і обґрунтовував ними інші вимоги. Фундамент та короб будівлі зроблено з порушенням будівельних норм і будинок знаходиться в аварійному стані. В будівлі маються тріщини, крівля протікає, стіни з ракушняка руйнуються, що робить не можливим її використання і більшості використаних будівельних матеріалів в подальшому. Із позовної заяви про уточнення позовних вимог не можливо зрозуміти чому ОСОБА_1 відступає від принципу рівності часток подружжя і на підставі чого просить суд значно збільшити його частку всупереч вимогам СК України та домовленостям між сторонами щодо аліментів. ОСОБА_1 в своїй заяві не враховує, що з ОСОБА_2 проживає та знаходиться на її утримані їх дочка, яка продовжує навчання, а тому також потребує допомоги; ОСОБА_1 разом із сином, продовжує проживати в їх спільному буди нку по вул. Чапаєва, 41/26, а тому і він і син забезпечені житлом. ОСОБА_2 до цього часу вимушена винаймати житло, так як ОСОБА_1 вигнав її разом з дочкою з вказаного будинку, а зараз чи нить перешкоди і не виконує добровільно рішення суду про її вселення; незавершене будівництво по вул. Миру, 51 в с. Чечелеве Кременчуцького району є будівельними матеріалами, і в ньому неможливо проживати, а тому в чому поля гають інтереси сина при збільшенні частки у вартості цих будівельних матеріалів із заяви пози вача незрозуміло; ніякої заборгованості за аліментами у неї не існує, що підтверджується довідкою державного виконавця; ОСОБА_1 збільшуючи розмір стягнення не враховує предмети по буту та прилади, які він залишив собі і які є спільним майном, а саме: кухонний дубовий гарнітур,кухонний комбайн, двохкамерний холодильник, два деревяних ліжка з ортопедичними матрацами та інші меблі та майно.

Докази, надані ОСОБА_1 не є належними та до пустимими. Копії квитанцій і накладних (Накладна №1317 від 29.10.1991р. на ім'я ОСОБА_10; то варний чек від 30.01.92 р., Накладна № 17 від 11.05.1992р. на ім'я ОСОБА_1С; Вимога № 1579 від 16.08.1991р. на ім'я ОСОБА_1С, Квитанція до прибуткового касового ордеру № 43 від 13.05.1992 р. ПП «Авалон» на ім'я ОСОБА_10А.) щодо придбання будівельних матеріалів, які позивач приєднав до позовної заяви, ОСОБА_1 вже надавав, як докази по іншій цивільній справі № 22ц- 1690-719-2012, яка розглядалась Автозаводським райсудом м. Кременчука про розподіл сумісного майна подружжя між мною та відповідачем. По цій справі № 22ц- 1690-719-2012 вищеперерахованими доказами позивач обґрунтову вав зовсім інші обставини щодо розподілу майна подружжя, а саме, що житловий будинок по вул. Чапаєва, 6.41/26 в м. Кременчук збудовано з будівельних матеріалів, перевезених з с.м.т. Градизьк і придбаних ОСОБА_1 і його родичами до нашого шлюбу. Крім того, квитанція до прибуткового касового ордеру № 43 від 13.05.1992 р. ПП «ОСОБА_10 лон» на ім'я ОСОБА_10 є фіктивною, так як приватне підприємство «Авалон» було за реєстровано лише 30.04.1998 році, а тому вказаний документ є підробленим, так як офор млений заднім числом. Накладна № 17 від 11.05.1992р. на ім'я ОСОБА_1 заповнена почерком самого ОСОБА_1С, який ніколи на підприємстві «НАШЕ ДЕЛО» не працював, а тому викликає великі сумніви у її достовірності. Також елементи підробки мають і інші документи надані позивачем. Таким чином, долучені до позовної заяви копії квитанцій та накладних щодо придбання будівельних матеріалів не відповідають вимогам ст.ст. 58,59 ЦПК України, є неналежними та недопустимими доказами, а тому не можуть бути використані по справі, як докази. Висновок експерта, не враховує вартість будівельних ма теріалів після демонтажу будинку через його аварійність. Так як, вказані запитання на розгляд експерту не ставились, у зв'язку з чим, невідомо чи можливо в подальшому використати вказані будівельні матеріали та якою буде їх вар тість після демонтажу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника ОСОБА_2, свідків, експерта, вивчивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 6 червня 1992 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ №328980. Сторони мають спільних дітей дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 5 травня 2010 року шлюб розірвано, визначено місце проживання дочки з матірю, а сина з батьком. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.06.2010 року про це зроблено актовий запис №243.

До реєстрації шлюбу 26.04.1991 року ОСОБА_2 під забудову було виділено земельну ділянку по вул. Миру, 51 в с. Чечелеве Кременчуцького району, що підтверджується паспортом забудовника, а на даний час вона на праві власності належить ОСОБА_2 внаслідок її приватизації. На цій земельній ділянці сторонами було побудовано незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Суд критично оцінює надані ОСОБА_1 квитанції, товарні чеки і накладні, оскільки частина з них містить позначення грошової одиниці, що не існувала на час складання, частина офор млена заднім числом, прибутковий касовий ордер № 43 від 13.05.1992 р. виписаний від імені ПП «ОСОБА_10 лон», яке було за реєстровано лише 30.04.1998 р. Крім того, судом встановлено, оскільки не заперечується сторонами, що у будівництві вказаного будинковолодіння приймали родичі як однієї так і іншої сторони. Доказів того, що для будівництва використовувались матеріали придбані до шлюбу, крім пояснень свідків суду надано не було.

До пояснень всіх свідків з приводу початку будівництва до шлюбу та участі сторін у ньому суд відноситься критично, оскільки їх покази протирічать один одному, вони є близькими родичами або знайомими сторін, тому визначити які з них є правдивими та переконливими неможливо.

Таким чином, жодна із сторін не надала суду переконливих доказів того, що хтось із них приймав більшу участь у будівництві будинковолодіння в с.Чечелеве по вулиці Миру,51.

Враховуючи викладене суд виходить з того, що участь сторін у будівництві спірного будинковолодіння була рівною.

Вимога ОСОБА_1 з підстав ст.70 СК України про збільшення його частки до 7/10 не доведена. Так, ОСОБА_1 не надав суду доказів, що ОСОБА_2 не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, під час шлюбу приховувала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сімї. При розірванні шлюбу рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 5 травня 2010 року, визначено місце проживання дочки з матірю, а сина з батьком. На той час дочка була неповнолітньою.

Суд враховує, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться неповнолітній син. При цьому суд також враховує, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться їх дочка, яка продовжує навчання денної форми та не отримує стипендії, що підтверджується довідкою №1 від 02.01.2013 року. Крім того, ОСОБА_1 разом із сином, продовжує проживати в спільному буди нку по вул. Чапаєва, 41/26, що не заперечується сторонами. На час, коли з ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання сина заборгованості не було. ОСОБА_1 за власною ініціативою відмовився від подальшого стягнення аліментів, що не заперечується сторонами.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №41-13 від 4.06.2013 року вартість будівництва будинковолодіння, розташованого в с. Чечелеве Кременчуцького району Полтавської області по вулиці Миру,51, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 503218 гривень 80 копійок.

Пояснення ОСОБА_2 щодо неможливості добудови спірного будинку, внаслідок його технічного стану, спростовуються поясненнями експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме з ОСОБА_2 на його користь слід стягнути ? частину вартості будівництва будинковолодіння, розташованого в с. Чечелеве Кременчуцького району Полтавської області по вулиці Миру,51, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 251609 гривень 40 копійок.

Вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на її користь ? частину вартості гаражу в сумі 20000 гривень підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути 4784 гривні 50 копійок виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був членом автогаражного кооперативу «Дніпровський» з 21.09.2005 року по 10.07.2010 року де був його гараж №334, що не оспорюється сторонами та підтверджується відповіддю голови кооперативу. Виходячи з цього гараж №334 придбано в період перебування в шлюбі, а відчужено ОСОБА_1 після його розірвання. Зазначена обставина не спростовується наданою ОСОБА_1 розпискою. За цих обставин є всі підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частини вартості гаражу з підстав ст.ст. 67-70 СК України.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №41-13 від 4.06.2013 року вартість гаража №334, розташованого в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Флотській,3 в авто гаражному кооперативі «Дніпровський» становить 9569 гривень, тобто ? вартості гаражу становить 4784 гривні 50 копійок.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд наступним чином розподіляє між сторонами судові витрати.

В стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного будівельно-технічного дослідження №10/3-11 слід відмовити, оскільки її висновки заперечувались ОСОБА_2 і вона є недопустимим доказом.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №41-13 від 4.06.2013 року, в розмірі 2000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору 214 гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи №41-13 від 4.06.2013 року, в розмірі 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 2482 гривні 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір судового збору відповідно до розміру задоволених вимог ОСОБА_1 2516 гривні 09 копійок.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.60,63,68,69,70,71 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості будівництва будинковолодіння, розташованого в с. Чечелеве Кременчуцького району Полтавської області по вулиці Миру,51, а саме: незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 251609 гривень 40 копійок.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину вартості гаража №334, розташованого в м. Кременчуці Полтавської області по вулиці Флотській,3 в авто гаражному кооперативі «Дніпровський» в розмірі 4784 гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2000 гривень та судовий збір відповідно до розміру задоволених вимог ОСОБА_1 - 2516 гривні 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору 214 гривні 60 копійок, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 2482 гривні 45 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Колотієвський