Справа № 472/1480/13-ц
"05" листопада 2013 р.
районний суд Миколаївської області в
головуючого судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт.
Веселинове цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики,
23 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.
В позовній заяві позивач зазначив, що 01
липня 2013 року він позичив відповідачу
ОСОБА_2 гроші в сумі 90 000 грн., що
підтверджується розпискою про
Відповідач зобов'язався повернути суму
позики до 01 серпня 2013 року. Однак, у
встановлений договором строк
відповідач грошові кошти йому не
повернув. До теперішнього часу
відповідач зобов'язання не виконав. В
зв'язку з цим позивач просить стягнути
з відповідача борг 90 000 (дев'яносто
тисяч) гривень 00 коп., а також судовий
збір в розмірі 900 гривень.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив суд стягнути з
відповідача на його користь суму боргу
в розмірі 90 000 (дев'яносто тисяч)
гривень 00 коп. та витрати зі сплати
судового збору.
Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю, суду пояснив, що він дійсно 01
липня 2013 року позичав у позивача кошти
в борг в сумі 90 000 гривень, про що
написав розписку, але він їх не
повернув 01 серпня 2013 року.
Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи в межах заявлених
вимог, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню повністю з
В судовому засіданні встановлено,
що 01 липня 2013 року відповідач ОСОБА_2
(дев'яносто тисяч) гривень, які
зобов'язався повернути до 01 серпня 2013
року, про що сторони склали розписку.
Проте, відповідач ОСОБА_2 в
установлений договором строк свої
зобов'язання не виконав.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст.1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
Згідно з вимогами вказаних вище
статей на підтвердження укладення
договору позики між сторонами позивач
ОСОБА_1 надав суду оригінал розписки
від 01.07.2013 р., яку відповідач видав
позивачу, та якою підтверджено факт
отримання відповідачем від позивача
гривень (а.с.5). Однак, відповідач на
порушення умов договору грошові кошти
в установлений договором строк не
Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Безгрошовість
договору може бути підтверджена лише
належними і допустимими доказами.
В судовому засіданні встановлено, що
розписка від 01.07.2013 року була
власноручно написана відповідачем
ОСОБА_2 та власноручно підписана ним, що
не заперечується відповідачем. Дана
розписка відповідає вимогам ст.ст. 1046,
1047 ЦК України і не містить посилань на
безгрошовість даного договору. Факт
підписання відповідачем розписки є
доказом отримання ним від позивача
позики в сумі 90 000,00 (дев'яносто тисяч)
Також суд приймає до уваги при цьому ту
обставину, що відповідач до моменту
пред'явлення до нього позову про
повернення боргу не оскаржував договір
позики на підставах неотримання ним
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених Кодексом.
Договір позики між сторонами було
укладено добровільно, без застосування
будь-якого тиску на відповідача.
Суд вважає, що з відповідача на користь
позивача необхідно стягнути 90 000
(дев'яносто тисяч) гривень, оскільки за
змістом розписки від 01.07.2013 року саме ця
сума в національній валюті - гривні
була передана відповідачеві.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.
Згідно з вказаною нормою закону з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 900 грн. 00 коп.
судового збору, розмір якого
підтверджується доданою до справи
На підставі викладено, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, -
задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,
заборгованість за договором позики від
01.07.2013 року в сумі 90 000,00 (дев`яносто
тисяч) гривень та 900,00 (дев`ятсот)
гривень судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Миколаївської
області через Веселинівський районний
суд протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутніми у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя Веселинівського районного
суду

Миколаївської області
Л.О.
Орленко