Справа № 447/1249/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

19.09.2013 року Миколаївський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачун О.
І.

при секретарі Крочак І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення права на частку
у спільному майні ,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4
про припинення її права на частку у
спільному майні; визнанні права
власності на вказану частку за ОСОБА_5;
визнанні ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням. В обгрунтування своїх
позовних вимог покликаються на те, що
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 22
червня 1993 року було приватизовано
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Миколаєві Львівської
області, загальною площею 62,5 м. кв. Дана
квартира на підставі ордеру від 28.11.1962
року до приватизації належала ОСОБА_7
(чоловіку ОСОБА_3) та його сім'ї, в яку у
1992 році було прописано ОСОБА_4 та ОСОБА_2
05 квітня 2006 року після прибудови двох
кімнат на підставі рішення виконавчого
комітету міської ради позивачам,
видано свідоцтво про право власності
на цю квартиру серії САА № 815985 ,
відповідно до якого вони є її
співвласниками, частка кожного у
спільній частковій власності
становить -1/4. Квартира складається з
4-ох кімнат загальною площею 91,5 м.кв. На
даний час у вказаному приміщенні
зареєстровані та фактично проживають:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Окрім
цього, у квартирі також зареєстрована
відповідачка - ОСОБА_4.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 року та
проживали у вказаній квартирі. У 2002
році виїхали на заробітки в Англію, а
усі спільно зароблені кошти пересилали
батькам Відповідачки, за які вони
придбали 2-х кімнатну квартиру по
АДРЕСА_2 у м. Львові та автомобіль
Фольксваген Пассат, однак право
власності на квартиру зареєстрували на
маму ОСОБА_4, а автомобіль на її батька.
З 2009 році, після повернення із-за
кордону Відповідачка, проживаючи у
квартирі, почала вести себе
неадекватно, а її дії та поведінка
стали небезпечними для проживаючих.
Вона квартири не доглядала, постійно
погіршувала її стан, нищила або
розкрадала майно, жодних витрат з
оплати житлово-комунальних послуг не
несла, веденням домашнього
господарства не займалася.
Відповідачка часто вживала алкогольні
напої, у жилому приміщенні появлялася у
нетверезому стані, внаслідок чого
зчиняла крики, бійки, нецензурно
висловлювалася у адрес членів сім'ї.
Окрім цього, вона погрожувала та
наносила тілесні ушкодження ОСОБА_3. У
липні 2009 року, ОСОБА_4, забравши свої
особисті речі, покинула квартиру, і з
цього часу у ній не проживає, а з 2010 року
по сьогоднішній день - у квартирі
взагалі не показується. Факт не
проживання у жилому приміщенні вже
більше 3-х років підтверджується
численними актами перевірки
паспортного режиму. 26.06.2012 року
рішенням Миколаївського районного
суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
розірвано .Частка Відповідачки у
спільній квартирі становить лише 1/4
від загальної площі, тобто є незначною.
Дана частка не може бути виділена в
натурі, оскільки квартира є
ізольованою, а облаштування окремого
входу у неї є технічно неможливим.
Окрім цього ОСОБА_1 є власником
присадибної земельної ділянки навколо
квартири. Неможливим є спільне
володіння і користування жилим
приміщенням, оскільки дії Відповідачки
є неадекватними і можуть становити
загрозу здоров'ю чи навіть життю інших
співвласників. ОСОБА_4 постійно чинила
перешкоди у вільному здійсненні права
користування квартирою, у зв'язку з чим
інші співвласники неодноразово
змушені були звертатися до
правоохоронних органів і органів
прокуратури за захистом своїх прав.
Таким чином, оскільки Відповідачка у
квартирі не проживає більше трьох
років, не сплачує плату за користування
жилим приміщенням і комунальні
послуги, не несе жодних витрат по
утриманню будинку та не приймає участь
у спільному побуті, вона вважається
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням. Отримання такого
рішення необхідне для зняття
Відповідачки з реєстрації у
відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні". Вважають, що ОСОБА_4 шляхом
введення в оману колишнього чоловіка
отримала кошти, які значно перевищують
вартість її частки у спірній квартирі,
а тому частка Відповідачки, яка повинна
бути сплачена позивачами, вже є
повністю ними компенсована, тому не
підлягають внесенню на депозитний
рахунок суду, оскільки таке внесення
порушить їх законні права та інтереси.
Враховуючи вищеннаведене, позивачі
просять їхні позовні вимоги
задоволити.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та їх представставник ОСОБА_9
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, пояснення дани аналогічні
викладеним у позовній заяві, просили
позов задоволити.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3- ОСОБА_10 позовні вимоги
підтримала , просить їх задоволити
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач та її
представник ОСОБА_11 проти задоволення
позову заперечили в повному обсязі,
свої обгрунтування подали в письмових
запереченнях. Зокрема зазначила, що
дійсно між нею та позивачами існують
стійкі конфліктні відносини,
ініціаторами яких виступають позивачі,
спірний будинок, частково, будувався і
за її кошти, іншого житла вона не має,
намагалася вирішити спір в
позасудовому порядку, однак це їй не
вдалося.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 пояснили, що відповідачка
відзначається негативною поведінкою,
може зловживати спиртними напоями.
Вони періодично відвідують позивачів,
під час яких були очевидцями скандалів
та сварок.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 слід відмовити виходячи з
наступного:

Згідно свідоцтва про право власності
на будинок від 22.06.1993року вбачається,
що квартира по АДРЕСА_1 в м. Миколаїв
належить ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6

Вказана обставина стверджується і
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно зареєстроване в
електронному реєстрі серії САА №815985
від 05.04.2006року, де зазначено, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної часткової власності по 1/4
частині ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6.

Судом встановлено, що між сторонами
існують стійкі конфліктні відносини,
вказана обставина підтверджується, як
показами самих сторін, так і
поясненнями свідків та зібраними по
справі доказами.

Стаття 365 ч.1 ЦК України вказує на те, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо 1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім»ї.

Аналізуючи норми вказаної статті суд
прийшов до наступних висновків:

Частка ОСОБА_4 у спільному майні є
рівною із іншими співвласниками
квартири та становить ?, за таких
обставин, суд вважає, що така не може
вважатися незначною у порівнянні із
частками інших співвласнів;

Спірна квартира складається із
чотирьох кімнат, житловою площею
61,4м.кв., знаходиться в одноквартирному
будинку, який розташований на
земельній ділянці призначеній для
будівництва та обслуговування
вказаного будинку. Судом не здобуто
переконливих доказів про неможливість
виділення відповідачці її частки в
натурі, оскільки сторонами не
представлено висновків експертів або
спеціалістів про неможливість такого
виділення.

Крім цього, суд вважає, що припинення
частки відповідачки у спільному майні
завдасть їй істотної шкоди, оскільки
така іншим житлом не забезпечена.

Слід зазначити, що позивачі не виконали
вимоги ч.2 ст.365 ЦК України, оскільки,
попередньо не внесли вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.
Покликання позивачів на те, що вони
надали відповідачу кошти за які
останні придбала квартиру в м.Львові та
автомобіль є голослівними і свого
підтвердження не знайшли.

Враховуючи вищенаведене суд не вбачає
підстав для припинення права власності
ОСОБА_4 у спірному майні.

Не знайшли свого підтвердження вимоги
позивачів, з посиланням на ст.ст.71,72 ЖК
України, ст.405 ЦК України, щодо визнання
ОСОБА_4 такою, що втратила права
власності на 1/4 частку у спірній
квартирі, з наступних міркувань.

Норми статтей 71,72 ЖК України можуть
застосовуватися щодо квартир
(будинків) на які не зареєстровано
право власності, однак як вбачається з
матеріалів справи відповідачці на
праві приватної власності належить ?
частка в квартирі №1 по вул..Біласа і
Данилишина 5 в м.Миколаєві, Львівської
області.

Стаття 405 ЦК України вказує на те, що
член сім»ї власника втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідачка дійсно не проживає в
спірній квартирі з 2010року. Однак
підставами для не проживання в такій є
наявність стійких конфліктних
відносин між сторонами, за таких
обставин, суд вважає, що причини
непроживання відповідача в спірній
квартирі є поважними, а відтак вимоги
щодо визнання її такою, що втратила
право на користування житлом є
безпідставними. Крім цього, як
зазначалося вище, відповідачка іншим
житлом не забезпечена.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що
в позові слід відмовити в повному
обсязі за безпідставністю.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України, суд дослідивши матеріали
справи, враховує той факт, що
позивачами не в повному розмірі
сплачено судовий збір при поданні
позовної заяві і вважає, що з таких слід
стягнути в користь держави
недоплачений судовий збір в розмірі
595гривень 18 коп.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України,
ст.ст.365, 392,405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК
України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права
на 14 частку квартири , яка знаходиться
за адресою : АДРЕСА_1 у м. Миколаїв,
Львівської області; у визнанні за
ОСОБА_5 права власності на 1/4 частку у
вказаній квартирі ; у визнанні ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
квартирою по АДРЕСА_1 в м.Миколаїві,
Львівської області - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 595гривень 18 коп. недоплаченого
судового збору в дохід держави .

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з моменту його
проголошення.

Суддя :
Бачун О. І.