Справа № 150/539/13-ц
Провадження по справі № 2/150/217/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2013 року
с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого - судді Суперсона С.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
селянсько-фермерського господарства
«Оріон» с. Борівка Чернівецького
району Вінницької області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

8 липня 2013 року ОСОБА_1, звернувся
до суду з вказаною позовною заявою, в
якій зазначив, що 26.05.2004 року між ним та
СФГ «Оріон», був укладений договір
оренди землі, належної позивачу на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№ 24050392, виданого Борівською сільською
радою 24 січня 2001 року. Згідно умов
договору оренди позивач зобов'язався
передати у строкове оплатне
користування відповідачу земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення, що знаходиться на
території Борівської сільської ради
Чернівецького району Вінницької
області. Даний договір суперечить
вимогам цивільного законодавства
України та укладений з порушенням
Закону України «Про оренду землі».

Так, позивач вказує на порушення
вимог ст..15 Закону України «Про оренду
землі», на його думку в договорі оренди
земельної ділянки не передбачено
істотні умови договору, умови передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
та вказує на те, що спірний договір за
формою та змістом не відповідає
типовій формв договору оренди
земельної ділянки, затвердженої
постановою КМУ від 03.03.2004 року за № 220.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

З огляду на викладене, позивач
просить, визнати договір оренди
земельної ділянки, належної позивачу
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№24050392, укладений 26.05.2004 року між ОСОБА_1
та СФГ «Оріон», недійсним.

У судовому засіданні позивач -
ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача - Мукомел
А.П.у судовому засіданні позов не
визнав, заперечував відносно визнання
договору оренди землі недійсним.
Зазначили, що договір оренди землі,
укладений 26.05.2004 року між ОСОБА_1 та СФГ
«Оріон» містить усі істотні умови, які
передбачені у ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».

Заслухавши пояснення сторін,
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про наступне.

При укладанні договору оренди
землі сторонами були додержані
положення статті 6 ЦК України, щодо
врегулювання сторонами своїх відносин
на власний ризик та додержані вимоги
частини 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України. Зміст
правочину не суперечить цьому Кодексу,
Закону України "Про оренду землі", іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Позивач, який уклав договір
оренди, мав необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення було
вільним і відповідало його внутрішній
волі. Договір був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 15
Закону України "Про оренду землі" в
Договорі оренди були зазначені
істотні умови договору оренди землі:
об'єкт оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Суд відповідно до ст. 212 ЦК України
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Також відсутність в договорі
оренди землі умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки ( які сторони,
виходячи із положення статті 6 ЦК
України щодо свободи укладання
договору, не зазначили, оскільки не
мали намір передавати в заставу чи
вносити до статутного фонду право
оренди земельної ділянки) не є
безумовною підставою визнання
правочину недійсним у розумінні
зазначеної норми матеріального права
та правил статті 215 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається,
що договір оренди землі, укладений у
письмовій формі, пройшов державну
реєстрацію, позивач по справі мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
було спрямоване на укладення договору
оренди та наступило його виконання, що
встановлено в судовому засіданні.

Підстав недійсності правочину,
передбачених ч. 1 статті 215 ЦК України не
вбачається.

Оскільки позивач відповідно до
статті 60 ЦПК України, якою передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу, не навів жодного
переконливого доказу на підтвердження
своїх вимог, а тому в позові слід
відмовити.

Судом встановлено:

Позивач ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки в розмірі 1,96 га, що
підтверджується Державним актом на
право власності на землю ( а.с. 7 ). Між
ним та СФГ «Оріон» 26 травня 2004 року
укладено договір оренди строком на 10
років (а.с. 8). Вказаний договір
зареєстровано Борівською сільською
радою Чернівецького району Вінницької
області (а.с. 9) і набув чинності.
Починаючи з 2005 року відповідач
проводив розрахунок за оренду в
розмірі визначеному договором, що
сторонами не заперечувалось.

Спірні правовідносини
регулюються нормами Цивільного
кодексу України, Земельного кодексу
України та спеціальним законодавчим
актом у сфері регулювання відносин,
повязаних з орендою землі Законом
України "Про оренду землі" та договором:

- договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону
України "Про оренду землі" в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин);

- за змістом ч. 1 ст. 20 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
підлягає державній реєстрації;

- відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту;

- згідно із статтею 202 ЗК України (в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) державна
реєстрація земельних ділянок
здійснюється ускладі державного
реєстру земель;

- ч.4 ст.124 Земельного кодексу України
передбачає, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки і
орендарем;

- ст. 125 Земельного кодексу України
визначає, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

- ст. 13 Закону України "Про оренду
землі", яка встановлює, що договір
оренди землі це договір, за яким
орендодавець зобовязаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобовязаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства;

- ст. 21 Закону України "Про оренду
землі" передбачає орендну плату за
землю;

- ст. 24 Закону України "Про оренду
землі", яка вказує, що орендодавець має
право вимагати від орендаря
своєчасного внесення орендної плати;

- ст. 32 Закону України "Про оренду землі"-
передбачає підстави припинення
договору оренди землі шляхом його
розірвання;

- відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержаний в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що підстав для визнання
договору оренди землі від 26 травня 2004
року недійсним не має.

Посилання позивача на
відсутність в договорі оренди землі
умов передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки як на підставу
визнання договору недійсним, суд
вважає необґрунтованим, оскільки
сторони, виходячи із положення статті
6 ЦК України щодо свободи укладання
договору, не зазначили, не маючи наміру
передавати в заставу чи вносити до
статутного фонду право оренди
земельної ділянки. Ця обставина не є
безумовною підставою визнання
правочину недійсним у розумінні
зазначеної норми матеріального права
та правил статті 215 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що позивач,
відповідно до статті 60 ЦПК України не
надав жодного переконливого доказу на
підтвердження своїх вимог, підстав
передбачених статтею 215 ЦПК України
визнання недійсним договору оренди не
має, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись статтями 124, 125
Земельного кодексу України, статтями 13,
15, 18, 20, 21,22, 24, 32 Закону України "Про
оренду землі", статтями 203, 212, 215, 1166, 1167
ЦК України, статтями 3, 10, 11, 15, 60, 84, 88,209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до селянсько-фермерського
господарства «Оріон» с. Борівка
Чернівецького району Вінницької
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки -
відмовити.

Згідно ст.ст. 223, 294, 296 ЦПК України,
рішення суду може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Чернівецький районний суд Вінницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення у
відповідності до ч.3 ст.209 ЦПК України
виготовлено 12 липня 2013 року.

Суддя

СУПЕРСОН С.П.