Справа № 1328/1809/12
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

6 грудня 2013року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючої судді
Білінська Г.Б.

при секретарі Галоян
К.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, з участю третьої особи Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори про визнання майна особистою
приватною власністю та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, з участю третьої особи Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори про визнання права власності
на майно,-

установив:

ОСОБА_1 ,ОСОБА_2, ОСОБА_3. звернулись до
суду із позовом про визнання майна -
квартири АДРЕСА_1 особистою приватною
власністю. ОСОБА_6,який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., та визнати дійсним
договір дарування грошових коштів
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

В обґрунтування своїх вимог
покликаються на те, що 25.05.2002 р. між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений шлюб, який
08.11.2008 р. розірваний. В період шлюбу
ОСОБА_6 отримав у власність майно -
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 04.02.2003 р.
У той же день між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
був укладений договір дарування грошей
,за яким ОСОБА_6 позичив у батька 47 970
грн. і саме за ці кошти придбав спірну
квартиру. Відтак, оскільки квартира не
являється майном подружжя,набута за
особисті кошти ОСОБА_6, по якиз він мав
грошове зобов"язання перед батьком ,
вважають спірну квартиру особистою
власністю ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_4 позов заперечила
та подала зустрічний позов,у якому
просить визнати за нею право власності
на 12 частку спірної квартири,
оскільки така була набута в шлюбі нею
та ОСОБА_6 за спільні кошти, які їм були
надаі їх батьками .

З"ясувавши обставини справи,
заслухавши доводи сторін ,суд
приходить до висновку, що зустрічний
позов підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що 25.05.2002 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений шлюб,
про що в книзі реєстрації актів про
одруження 25.05.2002 року зроблено запис за
№773.

У шлюбі перебували до 08.11.2008 року

Під час шлюбу ОСОБА_6 придбав
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 36,4 кв. м., згідно
договору купівлі-продажу квартири від
04.02.2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Львівського нотаріального
округу ОСОБА_7

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України в редакції, чинній на момент
набуття права власності на майно , -
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, про що в
книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_1
року зроблено відповідний актовий
запис за №139.

Відповідно до змісту Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.1995, № 20 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», спільною
сумісною власністю є: майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про
власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України); .. Частка учасника
спільної сумісної власності
визначається при поділі майна, виділі
частки з спільного майна, зверненні
стягнення на майно учасника спільної
власності за його боргами, відкритті
після нього спадщини. Оскільки праця є
основою створення і примноження
власності громадян, розмір частки
учасника спільної сумісної власності
визначається ступенем його трудової
участі, якщо інше не випливає із
законодавства України. Розмір часток у
спільній сумісній власності подружжя
визначається за нормами Кодексу про
шлюб та сім'ю.

Згідно ст. 28 КпШС України частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Відтак, оскільки спірна квартира
набута ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за час їх
перебування у шлюбі, таке майно є
спільним майном подружжя.,а тому
вимоги позивачки за зустрічним
позовом суд вважає підставними та
такими, що підлягають до задоволення.

Із договору купівлі-продажу квартири
від 04.02.2003 р. видно, що ОСОБА_3 продав
належну йому трьохкімнатну квартиру за
41 000 грн. У той же день був укладений
договір купівлі-продажу квартири, за
яким ОСОБА_6 купив спірну квартиру за
ціною 47970 грн.

Покликання позивачів за первісним
позовом на те, що саме кошти від
продажу квартири ОСОБА_3 були
подаровані останнім синові та вкладені
у придбання спірної квартири ОСОБА_6
не стверджуються жодними доказами. На
думку суду, договір дарування грошей
не може бути прийнятий судом як доказ
, оскільки такий укладений всупереч
вимог ст.. 47 ЦУК України без додержання
нотаріальної форми договору . Окрім
цього, як вбачається із договору
купрівлі-продажу квартири від 20.02.2003 р.
ОСОБА_3 після продажу квартири за
договором від 04.02.2003 р. за 41000 грн.
придбав іншу квартиру по АДРЕСА_4 у
м.Львові за 42107 грн. , що заперечує факт
дарування коштів, виручених від
продажу квартири 04.02.2003 р. , ОСОБА_6

Таким чином, вимоги позивачів за
первісним позовом суд вважає
недоведеними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 203 ч. 6, 217, 387 ЦК
України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з участю третьої
особи Третьої Львівської державної
нотаріальної контори про визнання
майна особистою приватною власністю -
відмовити.

зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2
квартири АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Г. Б. Білінська