Номер провадження № 22-ц/785/603/13
Головуючий у першій інстанції Калініченко
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Калараш А.А.,

суддів Короткова В.Д., Комаровської Н.В.,

з участю секретаря - Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 поданою через представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду Одеської області від 19 березня 2012 року ,-

встановила:

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і в обґрунтування позовних вимог посилався на те ,що відповідно до договору кредиту від 22.03.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2011 року.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ Приват Банк і ОСОБА_1 , 22.03.2006 р. був укладений договір застави рухомого майна , згідно якого предметом застави є автомобіль TOYOTA модель LEXUS GS 300 ,1999 року випуску , початковою вартістю 25000 доларів США, що належить на праві власності ОСОБА_1

В порушення умов договору кредиту від 22.03.2006 року , ОСОБА_1 зобовязання по договору кредиту не виконав , станом на 21.04.2011 року заборгованість склала 21354,63 дол.США.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 22.03.2006 року в сумі 21354,63 дол. США звернути стягнення на автомобіль TOYOTA модель LEXUS GS 300 ,1999 року випуску, кузов /шаси JT153JSG000049645 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ Приват Банк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем,зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України ,а також наданням ПАТ КБ Приват Банк всіх повноважень необхідних для здійснення продажу .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19 березня 2012 року позов ПАТ КБ Приват Банк задоволено . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, поданої через представника ОСОБА_3 ,відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права , невірним застосуванням норм матеріального права , неповним зясуванням обставин справи ,що мають значення для справи , просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ Приват Банк відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню ,а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено , що відповідно до договору кредиту № ODН 0АЕ 00001049 від 22.03.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 26850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2011 року (а.с.12-14).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ Приват Банк і ОСОБА_1 22.03.2006 р. був укладений договір застави рухомого майна № ODН 0АЕ 00001049 /А , згідно якого предметом застави є автомобіль TOYOTA модель LEXUS GS 300 ,1999 року випуску , початковою вартістю 25000 доларів США, що належить на праві власності ОСОБА_1А.(а.с. 15-16).

В порушення умов договору кредиту від 22.03.2006 року , ОСОБА_1 зобовязання по договору кредиту не виконав , станом на 21.04.2011 року заборгованість склала 21354,63 дол.США.(а.с.6-8).

Задовольняючи позов ПАТ Приват Банк суд першої інстанції виходив з того,що через невиконання ОСОБА_1 зобовязань по договору кредиту , та наявності заборгованості по договору кредиту в сумі 21354,63 дол. США , позивач правомірно звернувся з позовом про звернення стягнення на заставлене майно відповідно до укладеного договору застави.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічне право позивача прописане в п. 15.7.1 Договору застави, яким передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання терміну виконання якого-нібудь із зобов'язань передбачених кредитним договором вони не будуть виконані (а.с.15).

У зв'язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_1 своїх обов'язків за Договором кредиту станом на 21.04.2011 року заборгованість становила 21354,63 дол.США. (а.с.6-8).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про заставу ,за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі ,що визначаються на момент фактичного задоволення ,включаючи проценти,відшкодування збитків,завданих прострочкою виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції вимог ст.ст. 11,24,25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень від 18.11.2003 року не заслуговують на увагу з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

Однією з процедур, передбачених ст. 26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах .

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, справа № 3-139гс11).

Відповідно до п.22.2 договору застави рухомого майна , сторони погодилися ,що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя ,зокрема і шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ Приват Банк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем,зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України ,а також наданням ПАТ КБ Приват Банк всіх повноважень необхідних для здійснення продажу (а.с.15 звор. сторона).

Проте не зазначення початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації звужує права відповідача ,тому колегія суддів погоджується в цій частині з доводами апеляційної скарги та вважає необхідним рішення суду першої інстанції в цій частині змінити зазначивши початкову ціну 25000 дол. США відповідно до умов договору застави .

Спосіб реалізації заставного майна сторонами був визначений в договорі застави та суд першої інстанції вірно керувався умовами договору застави.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - обтяжувач обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок.

За таких обставин обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до п. 3 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв (далі Інструкція),затвердженої наказом МЮУ № 73/5 від 29.07.2004 р. , унесення змін до запису у Реєстрі здійснюється Реєстратором на підставі

заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна.

Згідно п. 3.3 цієї Інструкції при реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження вноситься назва органу, який видав цей документ, або ПІБ нотаріуса, який його посвідчив.

Таким чином внесення змін до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, в тому числі і щодо звернення стягнення на це майно, можливо лише на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності повідомлення вимогам ст.27 ЗУ Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень не заслуговують на увагу ,оскільки невідповідність повідомлення визначеного Законом зразку не позбавляє права обтяжувала звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

За таких підстав , відповідно до п.3 ч. 1 ст.307 ЦПК України , апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення суду зміні в частині визначення початкової суми предмета забезпечувального обтяження -автомобіля.В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, п.3,ч.1 ст. 307, п.3,п.4 ч.1 ст. 309, 316,319 ЦПК України , колегія суддів

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,поданої через представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 березня 2012 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Київського районного суду від 19.03.2012 року викласти в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № ODH OAE 00001049 від 22.03.2006 року в сумі 21354,63 дол. США, що складається з 11309,57 дол.США заборгованості за кредитом, 5587,08 дол.США заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 1200,00 дол. США заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 3257,98 дол.США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, звернути стягнення на автомобіль TOYOTA модель LEXUS GS 300 ,1999 року випуску, кузов /шаси JT153JSG000049645 реєстраційний номер НОМЕР_1 , початковою вартістю 25000 дол. США , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ Приват Банк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем,зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України ,а також наданням ПАТ КБ Приват Банк всіх повноважень необхідних для здійснення продажу .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6