АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2007/13
інстанції Дорошинська В.Е.
Доповідач: Семиженко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Ващенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду міста Херсона від 22
квітня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИЛА:

06 лютого 2013 року позивачка звернулася з
вказаним позовом до суду посилаючись
на те, що перебувала в шлюбі з
відповідачем з 1981 року по 2001 рік, під
час шлюбу відповідачем набуто у
власність в порядку спадкування та
обміну 39/100 частин будинку АДРЕСА_1
подружжям було проведено роботи щодо
покращення вказаної частини будинку,
добудовано приміщення, які відповідач
узаконив на своє ім'я тільки після
розірвання шлюбу, про що позивачка
довідалася 19 грудня 2012 року, у позові
поставлено питання про поновлення
строку на звернення з позовом до суду
та про визнання 39/100 частин вказаного
будинку спільною сумісною власністю
сторін.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Херсона від 22 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову із
підстав, що у ньому зазначені.

Відповідно до ст. 25 КпШС України, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин сторін, якщо майно, яке
було власністю одного з подружжя, за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи з 22
серпня 1981 року по 04 жовтня 2001 року
сторони перебували в шлюбі, згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 29 січня 1982 року
спадкоємцями 39/100 частин будинку
АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 5), за
договором міни від 10 лютого 1997 року,
зареєстрованого Херсонською товарною
біржею «Ізумруд», ОСОБА_4 було передано
39/200 частин цього будинку відповідачу
(а.с. 6), останній договір було визнано
дійсним рішенням Дніпровського
районного суду міста Херсона від 19
жовтня 2011 року (а.с. 4-6).

Сторонами не заперечується того факту,
що під час шлюбу ними було газифіковано
будинок, облицьовано силікатною
цеглою, на момент укладення шлюбу
спірна частина будинку, яку займав
відповідач, складалася з житлових
приміщень 2-1, 2-2, кухні ІІІ, за час шлюбу
добудовано приміщення санвузлу ІІ,
коридору І, кухні-їдальні VIII та сараю Г,
які узаконені відповідачем після
розірвання шлюбу, стороною відповідача
не визнається доводів позивачки щодо
відсутності у будинку до шлюбу сторін
системи опалення та водовідводу.

Проведеною у справі судовою
експертизою з врахуванням додаткових
пояснень експерта у судовому засіданні
при апеляційному розгляді справи
встановлено, що вартість 39/100 частин
спірного будинку складає 305548 гривні,
якщо не враховувати вартість системи
газового опалення, облицювання
силікатною цеглою, центральної
каналізації, водовідводу, вбудованих
приміщень та прибудов, а саме приміщень
І, ІІ, VIII, вартість цієї частки
становить 220140,7 гривні.

Сторонами визнано той факт, що
приміщення ІІІ було наявним у
відповідача до укладення шлюбу,
відповідно його вартість у висновку
експерта врахована помилково.

Збільшення цінності спірної частини
будинку на 85407,3 гривні за період
перебування сторін у шлюбі не можна
визнати істотним та таким, яке може
бути підставою для визнання цієї
частки їх спільною сумісною власністю.

Спірні правовідносини сторін
врегульовано також положеннями
чинного на той час Закону України «Про
власність», у відповідності до
роз'яснень, які містяться у п. 4
постанови Верховного Суду України № 7
від 04 жовтня 1991 року «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», члени сім'ї
власника будинку, які приймали участь
лише у будівництві підсобних будівель
(літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних
приміщень, або коли їх затрати на
ремонт жилого будинку перевищували
покладений на них ст. 156 ЖК України
обов'язок не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво, якщо допомогу
забудовнику вони надавали не
безоплатно.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що передбачені
законом підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги та позову відсутні,
у справі ухвалено законне та
обґрунтоване рішення, його слід
залишити без змін, апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Херсона від 22 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення, на неї протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _