АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1
інстанції - Богдан О.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Чобіток А.О., Антоненко Н.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
утримання непрацездатної дружини,

встановила:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_5 про стягнення аліментів та
визнання права власності на майно.
Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 30.01.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5
про стягнення аліментів виділено в
самостійне провадження.

В обґрунтування позовних вимог про
стягнення аліментів на своє утримання
позивачка зазначила наступне. Сторони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з березня 1996 року. 26.09.2001 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який
зареєстрований у відділі реєстрації
актів громадянського стану Мінського
РУЮ у м. Києві. Під час перебування в
шлюбі 08.09.2010 року позивачці встановлено
ІІІ групу інвалідності. Однак, не
зважаючи на інвалідність позивачки,
відповідач не турбується про свою
дружину. Будучи фізично здоровим,
отримуючи доходи від неофіційної
роботи, відповідач не надає їй
матеріальної допомоги.

На даний час матеріальне становище
позивачки є вкрай нужденним і вона
потребує матеріальної допомоги,
вимушена витрачати багато коштів на
ліки, самостійно сплачує комунальні
послуги, що позбавляє її можливості
нормально існувати, а тому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, позивачка просить суд
стягнути з відповідача аліменти у
твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.
щомісячно, починаючи з дня звернення з
позовом до суду і до припинення
інвалідності у передбаченому законом
порядку.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 09.11.2010 року
позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання
договору та повернення грошових коштів
- задоволено. Розірвано усний договір
про надання послуг по забезпеченню
необхідної документації та отримання
дозволу для реалізації проекту
будівництва житлового будинку,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Стягнуто з ОСОБА_7 користь ОСОБА_6
грошову суму в розмірі 543 900 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі 5
000 грн., судовий збір в розмірі 1 700 грн.
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн., а всього: 550 720 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

В судовому засіданні
представник апелянта - ОСОБА_8
підтримала апеляційну скаргу та
просила задовольнити; відповідач та
третя особа в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
відповідач подав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, в яких просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб
26.09.2001 року у Відділі РАГС Мінського РУЮ
в м. Києві. На час розгляду справи в
суді першої інстанції в провадженні
Оболонського районного суду м. Києва
перебувала справа про розірвання шлюбу
між сторонами.

Дітей в шлюбі сторони не мають.
Позивач має повнолітню дочку від
іншого шлюбу - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період перебування в шлюбі
позивачу ОСОБА_2 08.09.2010 року була
встановлена ІІІ група інвалідності.
Вдруге інвалідність встановлена
згідно з довідкою до акту огляду МСЕК
11.11.2011 року на період до 01.12.2013 року - ІІІ
група, загальне захворювання ( а.с. 14, 53).
При цьому їй протипоказана важка
фізична праця, психоемоційне
навантаження, переохолодження.
Перебуває на обліку у невропатолога.

Також судом встановлено, що
позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні ПФУ в Оболонському районі м.
Києва і отримує пенсію в розмірі 822 грн.
Крім того, з виробничої характеристики
позивачки судом встановлено, що вона
працює медичною сестрою Центральної
районної дитячої поліклініки
Оболонського району м. Києва, проте
доказів розміру доходу суду позивачем
надано не було.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
дружини, суд першої інстанції виходив
з положень ст. 75, 76 Сімейного кодексу
України та обставин, підтверджених
наявними у справі доказами, а саме: що
позивач є непрацездатною особою,
отримує пенсію, проте ІІІ група
інвалідності дозволяє працю і позивач
працює; розмір доходу відповідача не
перевищує розміру доходів позивача;
дохід позивача забезпечує їй
прожитковий мінімум.

Таким чином, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач не може надавати позивачу
матеріальну допомогу; при цьому дохід
ОСОБА_2 забезпечує їй прожитковий
мінімум, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75
СК України вона не є такою, що потребує
матеріальної допомоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону. Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи, які викладені в апеляційній
скарзі позивача, є аналогічними
обґрунтуванню її позовних вимог і були
предметом перевірки суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Сімейного
кодексу України, непрацездатним
вважається той з подружжя, який досяг
пенсійного віку, встановленого
законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ
групи.

Частиною 2 ст. 76 СК України передбачено,
що після розірвання шлюбу особа має
право на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції правильно
визначив, що основними умовами
отримання аліментів є :
непрацездатність колишнього подружжя;
потреба дружини в матеріальній
допомозі та можливість чоловіка
надати таку допомогу.

Частиною 4 ст. 75 СК України визначено, що
один з подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Оскільки судом першої інстанції
встановлено, що позивач отримує пенсію
в розмірі 822 грн., а також працює
медсестрою в Центральній районній
дитячій поліклініці Оболонського
району м. Києва, то в силу ч. 4 ст. 75 СК
України вона не є такою, що потребує
матеріальної допомоги.

Як вбачається з копії довідки
про доходи ОСОБА_2, виданої 30.05.2013 року
ЦРДП Оболонського району м. Києва, що
додана відповідачем до заперечень на
апеляційну скаргу, позивач працює на
посаді молодшої медсестри
гастроентерологічного кабінету,
середньомісячний розмір її заробітної
плати у 2012 році склав 2903 грн.

Доводи апелянта про те, що
відповідач працює та отримує вищі
доходи, ніж зазначено у довідці, що є у
матеріалах справи, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки належними та
допустимими доказами вони не
підтверджені.

Як вбачається з наданої
відповідачем довідки ТОВ «Арстех», у
вказаному товаристві він працював
водієм з 01.07.2011 року та отримував
заробітну плату у розмірі 1200 грн., за
вирахуванням податків - 983 грн. 23 коп. (
а.с. 106).

З доданої до заперечень на
апеляційну скаргу довідки про доходи
ОСОБА_4, виданої ФОП «ОСОБА_10» 12.12.2013
року, вбачається, що відповідач працює
експедитором у фізичної
особи-підприємця з 03.06.2013 року, розмір
його заробітної плати складає 1928 грн. 24
коп., до виплати - 1580 грн.

Доводи апеляційної скарги
позивача про те, що її повнолітня дочка
не може надавати матері допомогу,
оскільки сама є інвалідом ІІІ групи,
отримує мінімальну пенсію і не працює,
висновків суду не спростовують,
оскільки вирішального значення для
розгляду даного спору не мають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що сукупність обставин,
передбачених законом як підстава для
стягнення аліментів на утримання
подружжя, позивачем не доведена, судом
правильно встановлено, що відповідач
не має можливості надавати матеріальну
допомогу позивачу, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування висновків суду.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 24 вересня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: