Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК
України)

19 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі:головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом
Комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що між КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради та
відповідачем укладено договір № 785 про
постачання теплової енергії від 03
жовтня 2011 року, відповідно до якого
позивач здійснює виробництво та
постачання теплової енергії за
адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором про постачання теплової
енергії станом на 01 листопада 2013 року
виникла заборгованість в сумі 15 596, 13
грн. Тому позивач просить суд стягнути
з відповідача суму заборгованості по
сплаті за спожиту теплову енергію у
розмірі 15 596, 13 грн. та судові витрати у
справі.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав до суду заяву про
розгляд справи без його участі, не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про причини неявки суду не
повідомила, тому суд відповідно до ч. 1
ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди
позивача вважає можливим провести
заочний розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що КП
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради є комунальним
підприємством, створене з метою
забезпечення територіальної громади
міста теплової енергії у вигляді
опалення та гарячої води (підігрів).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 15 червня 2007 року, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу та копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно /а.с.30-31/. В подальшому вказана
квартира була виключена з житлового
фонду міста, а власнику було дозволено
реконструкцію квартири під перукарю
/а.с.29/.

03 жовтня 2011 року між КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради та
ОСОБА_1 укладено договір № 785 про
постачання теплової енергії,
відповідно до якого теплопостачальне
підприємство взяло на себе
зобов'язання виробляти та постачати
споживачу теплову енергію, а споживач
зобов'язався одержати теплову енергію
та сплатити теплопостачальному
підприємству її вартість, за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни та на умовах передбаченими цим
договором /а.с.10-13/. Вказаний договір діє
з моменту його підписання та до 03
жовтня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про
теплопостачання» споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачання організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до постанови № 59 Кабінету
Міністрів України "Про забезпечення
дисципліни розрахунків за природний
газ, теплову і електричну енергію" від 17
жовтня 2000 року споживач зобов'язаний
вносити своєчасно і в повному розмірі
плату за надані послуги по
теплопостачанню.

Але за спожиту теплову енергію
відповідач повністю не
розраховувалася з позивачем, мається
заборгованість, яка станом на 01
листопада 2013 року складає 15 596, 13 грн.
/а.с.5/

З урахуванням викладеного суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню та з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути суму
заборгованості в розмірі 15 596, 13 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
іпн. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2) на користь комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради (м.
Дніпропетровськ, вул. Короленко, 22, р/р
2001, ПАТ КБ «Надра» м. Київ, , МФО 380764) суму заборгованості за
спожиту теплову енергію в розмірі 15 596,
13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
іпн. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2) на користь комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради (м.
Дніпропетровськ, вул. Короленко, 22, р/р
2001, ПАТ КБ «Надра» м. Київ, , МФО 380764) сплачений позивачем
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

Суддя
С.О. Демидова