У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого : Куцина М. М.,

суддів : Бондаренка Ю. О., Павліченко С. В.,

при секретарі : Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2013 року в справі за позовом прокурора Тячівського району в інтересах держави до Тячівської районної державної адміністрації, управління Держземагенства в Тячівському районі Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Тячівської районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року прокурор Тячівського району в інтересах держави звернувся з позовом до Тячівської районної державної адміністрації, управління Держземагенства в Тячівському районі Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Тячівської районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Прокурор у позові зазначав, що на підставі п 5 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 14 листопада 2008 року за № 722 ОСОБА_1 наданий дозвіл на збір матеріалів щодо передачі земельної ділянки у власність за межами населеного пункту Нересниця, Тячівського району в ур. "Тернівське, площею 0,1399 га землі для будівництва та обслуговування житлового будинку.

На підставі пункту 7 розпорядження голови Тячівської РДА від 22.01.2009 року №40 затверджено ОСОБА_1 проект із землеустрою та передано у власність земельну ділянку, яка розташована за межами населеного пункту Нересниця в ур. "Тернівське" площею 0,1399 га для будівництва та обслуговування жилого будинку.

На підставі зазначених розпоряджень відповідачці ОСОБА_1 18.06.2009 року видано державний акт серії ЯЕ № 431681 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1399 га.

Зазначена земельна ділянка ОСОБА_1 була надана у власність в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбаченому п. «в» ч.3 ст.116 та ст.118 Земельного кодексу України.

Прокурор вважав, що передачею у приватну власність відповідачу спірної земельної ділянки для будівництва житлового будинку порушено право власності держави на землю. Оскільки, відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації взагалі не наділені повноваженнями щодо надання у власність громадянами земель, які знаходяться за межами населених пунктів, для житлової та громадської забудови.

Прокурор, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст.6,14,121 Конституції України, ст. ст.20, 21,77,84,116,118,141, 149 Земельного кодексу України , ст. ст.3,21,43 Закону України „ Про місцеві Державні адміністрації , ст. ст. 15,16,21,203,215 ЦК України просив у суді першої інстанції визнати і скасувати п.5 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 14 листопада 2008 року за №772 та п.7 розпорядження голови Тячівської державної адміністрації від 22 січня 2009 року №40. Визнати недійсним Державним акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ №431681 від 18 червня 2009 року, виданий ОСОБА_1 Судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Рішенням Тячівського районного суду від 30 жовтня 2013 року задоволено позов прокурора Тячівського району. Визнано незаконним і скасовано п.5 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 14.11.2008 року № 722 та п.7 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 22.01.2009 року № 40.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 431681 від 18.06.2009 року, виданий ОСОБА_1. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із даним рішенням місцевого суду, відповідач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що таке є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального та грубого порушення норм процесуального права, та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Прокурор в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Судова колегія розглянула справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процессу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, що зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що Тячівська районна державна адміністрація, передавши спірну земельну ділянку у власність відповідача за межами населеного пункту для будівництва та обслуговування житлового будинку, вийшла за межі наданих повноважень, оскільки, у відповідності до положень ст.38, ч.3 та ч.4 ст.122, ч.6-7 118 ЗК України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 4 якої (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів держави у судах полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави. Підставою представництва інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних та юридичних осіб, що вчиняється у відносинах між ними та державою.

Відповідно до абзацу другого ч.2 ст.45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. (Частину другу статті 45 доповнено абзацом другим, згідно із Законом №5288-У1 від 18.09.2012 року).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі п. 5 до розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 14.11.2008 року № 722 ОСОБА_1 надано дозвіл на збір матеріалів щодо передачі земельної ділянки у власність за межами населеного пункту Нересниця, в ур. "Тернівське", площею 0,1399 га для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Пунктом 7 розпорядження голови Тячівської РДА від 22.01.2009 року №40 затверджено ОСОБА_1 проект із землеустрою та передано у власність земельну ділянку, яка розташована за межами населеного пункту Нересниця в ур. "Тернівське", площею 0,1399 га для будівництва та обслуговування жилого будинку.

На підставі зазначених розпоряджень відповідачці ОСОБА_1 18.06.2009 року видано державний акт серії ЯЕ № 431681 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1399 га.

Відповідно до п.2 ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Пунктом «а» статті 17 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Тячівської районної державної адміністрації у сфері земельних відносин на її території належить: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.12 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

При цьому відповідним органом виконавчої влади з підстав набуття права на землю шляхом безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами за межами населених пунктів, згідно з ст.118 ЗК України, є відповідні районні, Київська чи Севастопольська міська державні адміністрації.

Доводи апеляційної скарги, наведені в силу вище наведених обставин, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі базуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з наступних міркувань.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року №1300 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства», із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 18.04.2012 р.№606, Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, утворена як юридична особа публічного права, є територіальним органом Державної інспекції сільського господарства України та їй підпорядковується.

Відповідно до Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 23.12.2011 р. №770, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 року за №34/20347) - основним завданням Держсільгоспінспекції є реалізація повноважень Державної інспекції сільського господарства України у межах відповідної території, яка відповідно до покладених нею завдань здійснює організаційні і контрольні функції у сфері земельного законодавства.

Місцевий суд дійшов до правильного висновку, що Тячівська районна державна адміністрація, передавши спірну земельну ділянку у власність відповідача за межами населеного пункту для будівництва та обслуговування житлового будинку, вийшла за межі наданих повноважень, оскільки, у відповідності до положень ст.38, ч.3 та ч.4 ст.122, ч.6-7 118 ЗК України.

За таких обставин, судова колегія вважає , що місцевий суд дійшов вірного висновку, що оскаржувані розпорядження Тячівської районної державної адміністрації підлягають скасуванню, а виданий відповідачеві державний акт на право приватної власності на землю визнанню недійсним та скасуванню, відповідно до вимог положень ст.15,17, п..г „ст.19, ч.2 ст. 20, 38, ст.47 , ч.2 та ч.4 ст.84, ч.4 та 5 ст.116, 121, ч.3, та ч.4 122 123, ч.1 ст.128, ч.9 ст.149, ч.3,152, ч. ст.155, 210 ЗК України, ЗК України, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: