Справа № 452/114/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4223/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 19 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних
збитків, -

в с т а
н о в и л а:

В січні 2013 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_4
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальних
збитків в розмірі 4945 грн. 50 коп. В
підтвердження позовних вимог
посилається на те, що 29 грудня 2006 року
відповідач був прийнятий на роботу
водієм вантажного автомобіля «ДАФ» д.н.
НОМЕР_3 згідно трудового договору. Між
ПП «ОСОБА_4» та відповідачем також було
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність. На початку лютого 2012
року від ТзОВ «Хімфармінвест» надійшла
заявка на перевезення з республіки
Польща м. Тихи в Україну на Черкаський
завод автохімії, що у м. Черкаси,
гліцерину загальною вагою 44000 кг.,
вартістю перевезення 34 000 грн., згідно
заявки № 2 до Договору № 05-Т від 21.12.2011
року. Перевезення гліцерину повинен
був здійснити відповідач. 14.02.2012 року
автомобіль, яким керував відповідач в
республіці Польща на фірмі у м. Тихи був
завантажений гліцерином. Вага
гліцерину становила 22160 кг. ОСОБА_2
власноручно розписався в листку
перевезення. 17.02.2012 року відповідач
автомобілем прибув у м. Черкаси і на
Черкаському заводі автохімії при
розвантаженні гліцерину було виявлено
недостачу гліцерину вагою 630 кг. на
загальну суму 4945 грн. 50 коп. Про
недостачу було складено акт, який
підписано комісією Черкаського заводу
автохімії та відповідачем ОСОБА_2 04.12.2012
року ОСОБА_2 звільнений з роботи на
підставі ст. 40 п. 3 КЗпП, однак заподіяні
збитки добровільно не відшкодував.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого в с. Бісковичі,
Самбірського району, Львівської
області, ідентифікаційний код НОМЕР_2
на користь суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
проживаючої АДРЕСА_1 матеріальні
збитків розмірі 4945 (чотири тисячі
дев'ятсот сорок п'ять) грн. 50 коп. та 214
грн. 60 коп. судових витрат по справі.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, який зазначає,
що рішення є незаконне. Вважає
помилковим висновок суду, що саме ним
допущена розтрата 630 кілограмів
гліцерину. Стверджує, що після
завантаження автомобіля вага брутто
становила 38060 кг, а нетто 22160 кг, що
зазначено в листі перевезень від 14.02.2012
року, в якому також міститься
інформація про пломбування чотирма
пломбами. Згідно з довідкою про
зважування автотранспорту на митному
відділі Корчова від 15.02.2012 року вага
транспорту (брутто) складала 36 996 кг,
отже з цього можна зробити висновок, що
гліцерин був недовантажений на фірмі
відправника. Крім цього, з акту № 25 від
17.02.2012 року вбачається, що всі чотири
пломби не порушені, отже ним було
забезпечено цілісність вантажу.
Відповідно до ст. 134 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за наявності
відповідного договору у випадку
незабезпечення цілісності майна,
переданого для перевезення, а відтак
цілісність пломб свідчить про
відсутність з його боку можливості
доступу до вантажу. Крім цього,
всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, суд
безпідставно визначив вартість
гліцерину в розмірі 4945,50 грн.,
посилаючись лише на розрахунок поданий
позивачем, без підтвердження дійсної
вартості гліцерину чеками, накладними
чи квитанціями. Посилається на те, що з
наданих позивачем документів
вбачається, що автомобілем керував
ОСОБА_6, 1960 р.н., який і розписався в акті
№ 25. Договору про матеріальну
відповідальність позивачка з ним не
укладала, однак суд не взяв дані
обставини до уваги. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
перебуваючи у трудових відносинах з ПП
«ОСОБА_4», працюючи водієм, згідно
трудового договору від 29.12.2006,
здійснюючи перевезення гліцерину з
республіки Польща в м. Черкаси на
підприємство «Черкаський завод
автохімії» на автомобілі ДАФ, д.н.з.
НОМЕР_3 з цистерною, будучи
матеріально-відповідальною особою
згідно договору про повну матеріальну
відповідальність від 29.12.2006 року, не
довіз, фактично допустив розтрату або ж
привласнив 630 кг. гліцерину, чим завдав
підприємству матеріальних збитків на
суму 4945 грн. 50 коп.

Однак погодитись з таким висновками
міськрайонного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається
наступне.

29 грудня 2006 року укладено трудовий
договір між підприємцем ОСОБА_4 та
ОСОБА_2. Останній прийнятий на роботу
водієм вантажного автомобіля «ДАФ»
д.н.з. НОМЕР_3 для здійснення
перевезення товарів і речовин на
території України і за її межами (а.с. 8,
9).

29 грудня 2006 року між СПД ФО ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 укладено договір про повну
матеріальну відповідальність.

Згідно п.п. 1, 3, 6 даного договору ОСОБА_2
прийняв на себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
цілості транспортних засобів, майна та
інших цінностей переданих йому
роботодавцем в установленому порядку,
а також за незабезпечення цілості тих
транспортних засобів,
товаро-матеріальних цінностей й
коштів, що будуть передаватись йому
роботодавцем протягом усього строку
дії цього договору. У випадку виявлення
пошкодження, недостачі переданих
працівнику товаро-матеріальних
цінностей або коштів більше
встановлених допустимих норм,
знищення, пошкодження, зниження якості
або псування з його вини
товаро-матеріальних цінностей, він
зобов'язується відшкодувати ремонт та
недостачу коштів і заподіяну шкоду
товаро-матеріальних цінностей.
Роботодавець зоов'язується створити
нормальні умови праці та виробничу
обстановку, шо забезпечує збереження
прийнятих під звіт працівником товарно
-матеріальних цінностей. (а.с. 10-11).

21.12.2011 року між ТзОВ «Хімфармінвест» та
ФОП ОСОБА_4 укладено договір № 05-Т про
перевезення вантажів та надання
транспортно-експедиційних послуг (а.с.
13-15).

Із заявки № 2 до Договору № 05-Т від
21.12.2011 року «на перевезення Тихи-Київ»
вбачається, що згідно попередньої
домовленості «замовник» та
«вантажоотримувач» - ТзОВ
«Хімфармінвест» просить «перевізника»
- ФОП ОСОБА_4 надати транспорт для
перевезення гліцерину загальною вагою
44000 кг, типом пакування - налив, вартістю
перевезення 34000 гривень від
«вантажовідправника» - « ВІОАGRA-OIL S.A.» з
республіки Польща м. Тихи
«вантажоотримувачу», що у м. Черкаси по
вул. Сурикова, 9 (а.с. 16).

Згідно листа перевезення № 100013707 А/А
від 14.02.2012 року автомобіль «ДАФ» д.н.з.
НОМЕР_3 був завантажений гліцерином
загальною вагою 22160,00 кг. на фірмі «
ВІОАGRA-OIL S.A.» в республіці Польща, що у м.
Тихи. В даному листі перевезення -
накладній також вказано, що вага тари
сановить 15900,00 кг, брутто становить -
38060,00 кг., ємкість опломбовано пломбами
в кількості 4 штук, водієм автомобіля є
ОСОБА_2. Дана накладна підписана водієм
( а.с. 17).

Листом директора ТзОВ «Хімфармінвест»
ОСОБА_7 за № 009/1 від 20.02.2012 року,
надісланим ОСОБА_4 повідомлено,що під
час зливу вантажу автомобілів д/н
НОМЕР_4 та НОМЕР_3, які прибули до місця
розвантаження (м. Черкаси, вул.
Сурикова, 9) 17.02.2012 року згідно договору
про транспортне обслуговування по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
було виявлено нестачу гліцерину
загальною кількістю 1280 кг.

Згідно акту № 25 від 17.02.2012 року,
затвердженого ТОВ «ЧЗА» цистерна
опломбована, відносна похибка ваг
відповідно до технічної документації
(+/-) 40 кг., вага тари становить 16290,00 кг.
(що на 490 кг. більше ніж вказано в
накладній - листі перевезення № 100013707
А/А від 14.02.2012 року), вага речовини
становить 21530,00 кг., вага брутто - 37820,00
кг., та встановлено нестачу гліцерину в
кількості 630,00 кг., що становить 2,8% від
заявленої кількості (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку вартість
гліцерину вагою 630 кг становить 4945 грн.50
коп. (а.с. 22).

Згідно розрахунку № 55 від 14.02.2012 року
про оплату за надані транспортні
послуги вантажним автомобілем ДАФ д.н.
НОМЕР_3 по маршруту Тихи (Польща)-
Краківець-Київ, СПД ФО «ОСОБА_4»,
вартість наданих послуг становить 10000
грн.(а.с. 23).

Судом встановлено, що відповідач:
працював у позивача по трудовому
договору на посаді водія, а отже не мав
безпосереднього доступу до вантажу і в
його обов'язки не входило приймання
вантажів по кількості та якості та
опломбовування вантажу перед
відправкою. Доставивши вантаж до
пункту призначення з непорушеними
пломбами, що підтверджується актом та
не оспорюється сторонами, виконав
умови свого договору про матеріальну
відповідальність.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, оскільки
інший розмір не встановлений законом.
Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму
ВСУ від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками», винний працівник несе
матеріальну відповідальність перед
підприємством у порядку регресу за
нормами трудового законодавства.

Щодо вимог викладених в листі
вантажоотримувача - ТзОВ
«Хімфармінвест» за № 009/1 від 20.02.2012 року
(а.с. 21), то такі на час вирішення
судового спору не підтверджено
позивачем банківськими документами
про сплату нестачі товару у
відповідності до умов договору № 05-1, а
саме п.п. 6.1-6-5, 7-8, 7.9.

Для притягнення працівника до
матеріальної відповідальності згідно
зі ст. 130 КЗпП України необхідна
наявність у сукупності наступних
юридичних фактів: порушення
працівником трудових обв'язків,
наявність дійсної прямої шкоди,
причинний зв'язок між порушенням і
шкодою та вина працівника.

Разом з тим, жодного належного та
допустимого доказу вини ОСОБА_2 в
нестачі гліцерину в опломбованій
цистерні позивачем не надано, такі
докази і матеріалах справи відсутні, не
надані вони і суду апеляційної
інстанції.

Отже, всупереч вимог ст. 138 КЗпП України
позивач належними доказами у суді не
довів наявність умов передбачених ст.
130 цього Кодексу для покладення
матеріальної відповідальності на
відповідача, а саме: щодо нанесення
відповідачем позивачу прямої дійсної
шкоди своїми винними протиправними
діями або бездіяльністю, оскільки вина
відповідача в спричиненні позивачу
матеріальної шкоди внаслідок нестачі
вантажу належними та допустимими
доказами не доведена.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене при
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
2, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 19 березня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальних збитків -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.