АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2013 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого
Волошиної В.М.

Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі
Круглик В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 09 вересня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, про
стягнення кредитного боргу та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк», про визнання договору
поруки припиненим.

Заслухавши доповідь судді Волошиної
В.М., перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, як до
поручителя ПАТ «Дрогобицький завод
автомобільних кранів» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 22 040 342,05 грн., посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3, як
поручителем, взятих на себе договірних
зобов'язань (з урахуванням уточнених
позовних вимог від 16.07.2013 року (а.с. 120-121).

Відповідач подав зустрічний позов, у
якому просив визнати договір поруки
№88/10-ДП-2 від 15.05.2012 року недійсним,
посилаючись на те, що банком в
односторонньому рядку, без згоди його,
як поручителя, було збільшено
процентну ставку за кредитом.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 09 вересня 2013 року
первісний позов задоволено. Стягнуто
із ОСОБА_3 (іпн - НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» заборгованість, яка виникла
із кредитного договору №ВКЛ 18/10 від 17
травня 2010 року, що був укладений між
відкритим акціонерним товариством ВТБ
Банк і Публічним акціонерним
товариством «Дрогобицький завод
автомобільних кранів», у розмірі 2 757
455,53 доларів США, що в еквіваленті до
національної валюти України згідно із
офіційним курсом НБУ станом на 28.12.2012 р.
становить 22 040 342,05 грн. Стягнуто із
ОСОБА_3 (іпн - НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 3 219,00
грн.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник
відповідача порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким в задоволенні позову ПАТ «ВТБ
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ВК/1 88/10 від 17 травня 2010 року відмовити.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ
«ВТБ Банк» задовольнити. Визнати
договір поруки №88/10-ДП-2 від 15 травня 2012
року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_3 припиненим, мотивуючи тим, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
неповним встановленням всіх обставин
справи.

В обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що судом першої
інстанції невірно застосовано норми
статті 559 Цивільного кодексу України за
змістом якої збільшення відсоткової
ставки за кредитним договором без
згоди поручителя та, відповідно,
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, є безумовною підставою для
визнання договору поруки припиненим за
умови подання поручителем
відповідного позову до суду.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги. Представник
позивача Карпінський С.В. - заперечував,
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторонами не
заперечувалось, що 17 травня 2010 року між
ВАТ ВТБ як, правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк» (Кредитор) та ПАТ Дрогобицький
завод автомобільних кранів»
(Позичальник) укладено кредитний
договір № 88/10. Відповідно до умов
договору кредиту та внесених до нього
змін за договорами №1 від 01 квітня 2011
року, №2 від 03 березня 2012 року, № 3 від 15
травня 2012 року та № 4 від 16 травня 2012
року відповідачу було надано у
тимчасове платне користування грошові
кошти у сумі 2 950 000,00 доларів США на
строк до 15 травня 2013 року зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 12% річних. В забезпечення
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань, між банком (Кредитор) та
ОСОБА_3 (Поручитель) укладено договір
поруки № 88/10-ДП-2 від 15 травня 2012 року,
відповідно до пункту 1.1. якого
Поручитель поручається перед Банком за
виконання Позичальником зобов'язань,
що виникли на підставі кредитного
договору або можуть виникнути на
підставі нього у майбутньому.За
змістом розділу договору поруки про
визначення термінів вбачається, що під
Кредитним договором, вказаним у пункті
1.1 договору поруки, слід розуміти
кредитний договір № 88/10 від 17 травня 2010
року із договорами про внесення до
нього змін №1 від 01 квітня 2011 року, № 2
від 03 березня 2012 року, №3 від 15 травня 2012
року.

Позичальником, ПАТ «Дрогобицький завод
автомобільних кранів», умови договору
кредиту із виконання визначених ним
грошових зобов'язань належним чином не
виконувались.Вимогами від 17 вересня 2012
року кредитор повідомив позичальника
та поручителя про неналежне виконання
останніми грошових зобов'язань із
своєчасного повернення отриманих
кредитних коштів і плати за
користування ними, що випливають із
кредитного договору № 88/10. Проте вимоги
банку у позасудовому порядку
задоволені не були.

Так, відповідно до приписів статті 1054
ЦК України - за кредитним договором
банкабо інша фінансова
установа(кредитодавець) зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договорута
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаївділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договоромабо
законом - стаття 611 ЦК України.

Відповідно до статі 554 ЦК України в разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Таким чином, встановивши при розгляді
справи факт неналежного виконання
позичальником своїх договірних
зобов'язань, що підтверджується
наданим позивачем розгорнутим
розрахунком заборгованості і випискою
за особовими рахунками позичальника, у
зв'язку з цим виникнення
заборгованості за кредитним договором
№ 88/10, яка станом на 28.12.2012 р. становить 2
757 455,53 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ становить 22 040 342,05 грн. і
складається з 2 250 000,00 доларів США боргу
за кредитом, що має бути повернений
достроково, 399 593,96 доларів США
простроченої заборгованості за
кредитом, 18 507,43 доларів США пені за
порушення строків повернення кредиту,
51 766,48 доларів США простроченої
заборгованості за відсотками, 26 459,94
доларів США нарахованих відсотків за
період з 24.11.2010 р. по 24.12.2012 р., 6 949,14
доларів США пені за несвоєчасне
погашення відсотків, 4 142,58 доларів США 3%
річних, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що з
відповідача, як з поручителя слід
стягнути на користь позивача
заборгованість за основним
зобов'язанням та штрафні санкції (пеню)
за несвоєчасне виконання основного
зобов'язання з покладенням на
відповідача цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання договору
поруки № 88/10-ДП-2 від 15 травня 2012 року
припиненим з підстав збільшення
кредитором в односторонньому порядку
відсоткову ставку за кредитним
договором № BKJI 88/10 від 17 травня 2010 року
з 12 % до 13 %, то судом першої інстанції у
ході розгляду справи встановлено, що
пунктом 3.1. Кредитного Договору № BKJI 88/10
від 17 травня 2010 р. передбачено базовий
розмір процентів. Договором
встановлено, що проценти за
користування кредитними коштами,
розмір яких є базовим, встановлюються у
розмірі 12 % річних. Тим же пунктом
Договору встановлено підвищений
розмір процентів. Зокрема, сторони,
укладаючи цей договір, домовились, що
розмір процентів за користування
кредитом збільшується при настанні,
передбачених договором випадків у
встановленому сторонами порядку.
Зокрема, сторони домовились, що розмір
процентів за користування кредитом
збільшується при настанні кожного із
значених у цьому пункті випадків та
встановили порядок збільшення
процентів.

Так, сторони погодили, що на один
процентний пункт збільшується розмір
процентів при виконанні відповідачем
умови, визначеної п. 4.3.11.1. Кредитного
договору. При цьому підвищений розмір
процентів за користування кредитом
застосовується з 07 числа місяця,
наступного за місяцем, в якому не
виконана умова, визначена п. 4.3.11.1.
Договору, і діє до 07 числа місяця,
наступного за місяцем, в якому
вищезазначена умова була виконана
позичальником у повному обсязі.
Позивачем обчислено заборгованість
відповідача за процентами за
користування кредитом, виходячи з
процентної ставки 12 % річних та
враховуючи, що відповідно до п. З.1., 4.3.11.
Кредитного договору процентна ставка в
період з 07.09.2010 р. по 01.04.2011 р. та з 07.07.2011
р.по 15.05.2012 р. збільшувалась до 13 %. При
цьому у період з 07.09.2010 р. по 01.04.2011 р.
вказана ставка застосувалась за
непроведення щомісячних кредитних
оборотів в розмірі не менше 50 %. Вказане
підтверджується відповідними
інформаціями позичальника про
відкриті поточні/депозитні рахунки та
про надходження грошових коштів на
рахунки в банках за серпень 2010 р..
випискою по особових рахунках
відповідача з 17.05.2010 р. по 05.03.2013 р.
Нарахування підвищених процентів
припинено у зв'язку із підписанням
додаткового договору до кредитного
договору про реструктуризацію.

У період з 07.07.2011 р. по 15.05.2012 р. позивачем
застосовано підвищені проценти у межах
розміру, встановленого п. 3.1.1. Договору
№ 1 про внесення змін до Кредитного
договору, в зв'язку з невиконанням
відповідачем вимог п. 3.1.1. Договору № 1
про внесення змін до Кредитного
договору та п. 4.3.,11.1. Кредитного
договору. Недотримання відповідачем
вимог п. 13.11.1. Кредитного договору, в
редакції яка діяла станом на 07.07.2011 р.,
підтверджується інформаціями
позичальника про відкриті поточні
рахунки та про надходження грошових
коштів й рахунки в банках за червень 2011
р. Листом від 13 липня 2011 р. позивач
повідомив позичальника про те, що він
змушений застосувати підвищений
розмір процентної ставки. Застосування
підвищеної процентної ставки
припинено позивачем у зв'язку із
підписанням сторонами 15.05.2012 р.
Договору № 3 про внесення змін до
Кредитного договору № BKJI 88/10, у якому
пункт 3.1, викладено у іншій редакції.

Таким чином, підвищуючи у вказані
періоди процентну ставку за
користування кредитом з 12% до 13%, Банк
керувався положенням пункту 3.1.1.
договору №1 про внесення змін до
Кредитного договору № BKJI 88/10 від 17.05.2010
р., яким сторонами договору було за
взаємною домовленістю погоджено
механізм визначення кредитної
відсоткової ставки.

При таких обставинах, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що правові підстави для
застосування до спірних правовідносин
положення частини першої статті 559 ЦК
України (порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності) відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 09 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: