Справа №475/867/13-ц 26.12.2013 26.12.2013 26.12.2013
Провадження №22-ц/784/4141/13
провадження № 22ц/784/4141/2013
Головуючий у першій інстанції: Єгорова
Доповідач в апеляційній інстанції:
У Х В А Л А

іменем України

26 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_3,

представника Зеленоярської сільської
ради Мірошнікова С.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Доманівського районного
суду Миколаївської області від 21
листопада 2013 року

за позовом

ОСОБА_5 до Зеленоярської сільської ради
Доманівського району Миколаївської
області (далі - Зеленоярська сільрада),
ОСОБА_6 про визнання права власності в
порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

В червні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з
позовом до Зеленоярської сільради про
визнання права власності в порядку
спадкування.

Позивач зазначав, що він є спадкоємцем
свого діда ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заповіту, за
яким останній заповів йому земельну
ділянку площею 5,96 га, наданої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої в межах території
Зеленоярської сільради.

Посилаючись на те, що нотаріус
відмовляється видати свідоцтво про
право власності на спадкове майно, у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу,
позивач просив суд визнати за ним право
власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Доманівського районного суду
Миколаївської області від 1 серпня 2013
року до участі у справі залучено ОСОБА_6
як відповідача.

Рішенням того ж суду від 21 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просив його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не прийняв спадщину після
смерті свого діда. При цьому, суд
безпідставно поклав в основу відмови в
задоволенні позову обставини щодо
прийняття позивачем спадщини, які не
були предметом даного позову, та не
були підставою відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальних дій. Крім того,
суд помилково залучив до участі у
справі як відповідача ОСОБА_6, який не
має відповідати за даним позовом,
оскільки не подавав заяву про
прийняття спадщини, а тому його права
при розгляді даної справи не
зачіпаються.

Таким чином, суд постановив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому рішення
підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення, колегія дійшла
наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що
земельна ділянка площею 5,96 га, яка
розташована в межах території
Зеленоярської сільради Доманівського
району Миколаївської області та
призначена для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
належала ОСОБА_7 на підставі державного
акту серії IV-МК № 044937 від 1 жовтня 2001
року (а.с. 4). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
За життя останній склав заповіт від 24
лютого 2004 року, за яким заповів вказану
земельну ділянку своєму онуку - ОСОБА_5
(а.с. 7).

Постановою державного нотаріуса
Доманівської державної нотаріальної
контори від 23 квітня 2013 року відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_5
після смерті ОСОБА_7 через відсутність
державного акту на право приватної
власності на землю (а.с. 10).

Як вбачається з оголошення в
Доманівській районній газеті
«Трибуна», вказаний держаний акт на
ім'я ОСОБА_7 втрачено, а тому слід
вважати недійсним (а.с. 11).

Згідно листа державного нотаріуса №
635/01-16 від 2 серпня 2013 року відомості
стосовно заяв про видачу свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_7,
за даними спадкового реєстру, відсутні,
в зв'язку з чим спадкова справа не
заводилась (а.с. 30).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначав, що перешкодою для оформлення
спадкового права на земельну ділянку є
відмова нотаріуса у видачі свідоцтва
через відсутність правовстановлюючого
документа на це майно. При цьому він
пояснив, що відповідний держаний акт
втрачено.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, спір про право ОСОБА_5 на
спадщину, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_7, відсутній, а підставою для
звернення до суду з позовом ним
зазначено неможливість одержання
свідоцтва про право на спадщину на
земельну ділянку у зв'язку із втратою
державного акту на право власності на
земельну ділянку на ім'я спадкодавця.

Відповідно до гл. 7 Закону України "Про
нотаріат" свідоцтво про право на
спадщину видається громадянам за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством.

Як вбачається з Інструкції про
заповнення бланків державних актів на
право власності на земельну ділянку і
на право постійного користування
земельною ділянкою від 22 червня 2009 року
№ 325, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 6 серпня 2009 року №
735/16751, яка діяла на момент виникнення
спірних правовідносин, розділом 4
передбачена видача на платній основі
нового державного акта при втраті чи
пошкодженні державного акта. Новий
державний акт на ім'я спадкодавця
взамін зіпсованого, втраченого
(пошкодженого) видається також
спадкоємцю на запит нотаріуса щодо
витребування документів, необхідних
для вчинення нотаріальних дій,
відповідно до ст. 4 Закону України "Про
нотаріат".

Аналогічні положення про видачу
свідоцтва на заміну втраченого,
пошкодженого чи зіпсованого документа,
передбачено і п. 48 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
N 868 від 17 жовтня 2013 року.

Отже, ОСОБА_5 не втратив можливість
отримати новий правовстановлюючий
документ замість втраченого
державного акту, а тому у позивача
залишається можливість нотаріального
оформлення своїх спадкових прав.

За наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають (п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування").

Аналогічний правовий висновок
зроблено Верховним Судом України в
ухвалі від 16 лютого 2011 року.

За таких обставин, позов ОСОБА_5 про
визнання за ним в порядку спадкування
за заповітом права власності на спірну
земельну ділянку не підлягає судовому
розглядові, а тому колегія суддів
вважає необхідним застосувати п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України та провадження по
справі закрити.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі ч. 1 ст. 310 ЦПК України із
закриттям провадження у справі.

Керуючись статями 303, 307, 310, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Доманівського районного суду
Миколаївської області від 21 листопада
2013 року скасувати, провадження у справі
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: