АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3971/2013
І інстанції Сіянко В.М. Категорія 21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Вейтас І.В. Склярської І.В.При
секретаріБлаговещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від « 04»
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи: приватний нотаріус
Голопристанського районного
нотаріального округу Херсонської
області ОСОБА_10, реєстраційна служба
Голопристанського районного
управління юстиції Херсонської
області, про визнання договору
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

21 серпня 2013 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, зазначивши,
що згідно договору дарування від 01
квітня 2013 року ОСОБА_7 подарувала, а
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийняли в дар по ?
частині житлового будинку АДРЕСА_1
Проте, земельна ділянка за вказаною
адресою рішенням Голопристанської
міської ради від 14.04.1987 року була
виділена саме йому. Також було надано
дозвіл на будівництво житлового
будинку, який він, перебуваючи у шлюбі з
ОСОБА_7, збудував та здав в експлуатацію
в 1991 році, при цьому право власності не
зареєстрував. Для реєстрації права
власності звернувся до БТІ
Голопристанського району на початку 2013
року, де йому стало відомо про
відчуження вказаного нерухомого майна
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за
вказаним договором дарування. Згідно
рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 24 грудня
2012 року за ОСОБА_7 було визнано право
власності на будинок, на підставі
вказаного рішення останньою було
проведено реєстрацію цього будинку в
БТІ на своє ім'я та в подальшому
відбулося його відчуження. Рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 04 червня 2013 року рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 24 грудня 2012
року скасовано, ухвалено нове рішення
про відмову у позові. Таким чином,
ОСОБА_7 неправомірно подарувала
будинок, оскільки не була його
власницею. Просив визнати недійсним
договір дарування від 01 квітня 2013 року,
укладений між ОСОБА_7, з одного боку, та
ОСОБА_8 і ОСОБА_9, з другого, щодо
домоволодіння АДРЕСА_1 та стягнути
судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 04
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_6, просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким позов
задовольнити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права.

В своїх письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_11, який діє в
інтересах ОСОБА_7, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду без змін, як таке, що
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду
треті особи не з'явилися, про час і
місце слухання справи повідомлені
належним чином.

Реєстраційна служба Голопристанського
районного управління юстиції
Херсонської області просила
розглянути справу у свою відсутність.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та відповідач ОСОБА_7 в період з
17.04.1975 року по 29.06.2002 року перебували у
шлюбі /а.с. 60/, від якого мають двох дітей
- відповідачів ОСОБА_11 ОСОБА_9

Рішенням виконавчого комітету
Голопристанської міської ради № 108/5
від 14.04.1987 року позивачу надано
земельну ділянку площею 600 кв.м., на якій
розміщено гараж по АДРЕСА_1 та
дозволено будівництво індивідуального
житлового будинку /а.с. 16/.

Рішенням виконавчого комітету
Голопристанської міської ради №47 від
12.02.1991 року затверджено акт прийому до
експлуатації завершеного будівництвом
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
зазначено про видачу інвентарбюро
ОСОБА_6 правового документа на житловий
будинок /а.с. 20/.

Відповідно до листа Голопристанського
БТІ від 26.07.2013 року №67 станом на 31.12.2012
року реєстрація права власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 не
проводилася, документи, що
підтверджують введення будинку в
експлуатацію, в бюро не надавалися /а.с.
21/.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 24.12.2012
року за ОСОБА_7 визнано право власності
на житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1
/а.с. 12/.

01.04.2013 року відповідач ОСОБА_7 за
договором дарування, посвідченим
приватним нотаріусом
Голопристанського районного
нотаріального округу Херсонської
області ОСОБА_12, подарувала
відповідачам ОСОБА_8, ОСОБА_9 по ?
частині житлового будинку та гаража по
АДРЕСА_1 кожному. Зазначений договір
зареєстровано у відповідному реєстрі
/а.с. 56-59/.

На момент розгляду справи в суді
власниками житлового будинку та гаража
по АДРЕСА_1 є відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9
по1/2 частині кожен.

04.06.2013 року рішенням апеляційного суду
Херсонської області рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 24.12.2012 року
скасоване, ухвалено нове рішення про
відмову у позові. /а.с. 13-15/.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні
позову в даній справі, суд виходив з
того, що на момент укладення договору
дарування від 01.04.2013 року ОСОБА_7 була
повноправним власником будинку по
АДРЕСА_1 та мала право його відчужувати,
а відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 є
добросовісними набувачами житлового
будинку.

Скасування рішення суду першої
інстанції, на підставі якого
відповідач ОСОБА_7 набула права
власності на будинок, за думкою суду, не
тягне за собою недійсність спірного
договору дарування будинку на
підставах ст.ст. 203,215 ЦК України,
оскільки на момент його укладання
договір відповідав чинному
законодавству, а рішення апеляційного
суду Херсонської області набирає
чинності з моменту його проголошення і
не має зворотної дії в часі.

При цьому суд послався на п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», в якому
зазначено, що відповідно до частини
першої статті 215 ЦК України якого
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Крім того, суд вважав що, оскільки
позивач не є стороною оспорюваного
договору, то його вимоги про визнання
договору недійним, як такі, що не
поновлюють його прав, задоволенню не
підлягають.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи,
підтверджується дослідженими судом
доказами, яким дана відповідна
юридична оцінка, ґрунтується на
вимогах закону.

Рішення ухвалено судом з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для його
скасування не вбачається.

Разом з тим, суд безпідставно зазначив,
як встановлену, обставину, що позивач
не набув права власності на будинок по
АДРЕСА_1, оскільки він, як особа, яка
отримала земельну ділянку для
будівництва житлового будинку і яка
здала його в експлуатацію, є
заінтересованою особою щодо
оспорюваного правочину, а наявність у
його обсягу права власності на будинок,
з урахуванням будівництва в період
шлюбу з ОСОБА_7, виходить поза межі
предмету позову у даній справі.

З огляду на вищенаведене, з рішення
суду слід виключити, як зайво
зазначену, вказівку про те, що ОСОБА_6 не
набув права власності на вказаний
будинок.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги щодо
правильності обрання позивачем
способу захисту з посиланням на
відсутність вимог про реституцію, зі
слідуючих підстав.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Між позивачем і нинішніми володільцями
житлового будинку існують
речово-правові відносини, а не
зобов'язальні, для яких характерним є
спосіб повернення майна, переданого за
договором, шляхом визнання останнього
недійсним та повернення сторін
договору до попереднього стану, а не
будучи стороною освоюваного правочину,
право позивача в результаті визнання
його недійсним - відновлене не буде,
оскільки в результаті визнання цього
договору недійсним відчужене за ним
майно повертається його відчужувачу, а
не позивачу.

З огляду на вищенаведене вимоги
позивача про визнання договору
дарування недійсним, в т.ч. без
заявлення вимог про реституцію, не є
належним способом захисту порушеного
права.

Керуючись ст.ст. 303,308,315, п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 04
листопада 2013 року залишити без змін,
виключивши з його мотивувальної
частини вказівку про те, що позивач не
набув права власності на будинок по
АДРЕСА_1

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно

Суддя
І.В.Цуканова