Справа №2-4671/11 19.12.2013 19.12.2013 19.12.2013
Провадження №22-ц/784/3944/13
провадження № 22ц/784/3944/2013
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
У Х В А Л А

іменем України

19 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участі: представника позивача
Ремешевського Є.А.,

відповідача ОСОБА_5, його
представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 19
червня 2012 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ "Приватбанк") до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк"
звернулося з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 6 грудня 2005 року
надав відповідачу 2500 грн. кредиту у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на кредитну картку на строк дії
картки, зі сплатою базової відсоткової
ставки у розмірі 3 % на місяць із
розрахунку 360 днів на рік.

Однак позичальник умови договору
належним чином не виконує, у зв'язку з
чим станом на 31 травня 2011 року виникла
заборгованість перед банком в сумі 25386
грн. 56 коп., а саме: по кредиту - 9769 грн. 28
коп., за відсотками - 13932 грн. 21 коп., а
також 500 грн. та 1185 грн. 07 коп. штрафу.

Посилаючись на викладене, позивач
просив суд стягнути з відповідача
вказану заборгованість.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 19
червня 2012 року позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_5 на користь банку заборгованість
за кредитом у розмірі 24886 грн. 56 коп., яка
складається з заборгованості по
кредиту - 9769 грн. 28 коп., заборгованості
по відсоткам - 13932 грн. 21 коп. та штрафу у
розмірі 1185 грн. 07 коп. В задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
штрафу у розмірі 500 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив
скасувати заочне рішення суду,
посилаючись на те, що його заява про
відкриття та обслуговування кредитної
картки не може вважатись кредитним
договором, отже така домовленість є
нікчемною, а також на безпідставність
підвищення банком кредитного ліміту,
відсутність доказів про отримання ним
грошових коштів, пропуск позивачем
строку позовної давності, наявність
іншого судового рішення про стягнення
з нього даного боргу, та порушення
судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 має
невиконані кредитні зобов'язання за
кредитним договором від 6 грудня 2005
року, за умовами якого відповідач
отримав кредитну карту з кредитним
лімітом («фінансовий фіксований») на
час видачі картки - 2500 грн., який було
збільшено до 9900 грн., зі сплатою базової
відсоткової ставки у розмірі 3% в
місяць, з погашенням боргу щомісячними
платежами в розмірі 7% від суми
заборгованості.

За розрахунком позивача, доданим до
позовної заяви, станом на 31 травня 2011
року заборгованість ОСОБА_5 складає 25386
грн. 56 коп., а саме: по кредиту - 9769 грн. 28
коп., за відсотками - 13932 грн. 21 коп., а
також штрафів 500 грн. фіксована частина
та 1185 грн. 07 коп. процентна складова.

Будь-яких доказів, які б спростовували
наданий розрахунок, матеріали справи
не містять.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про неналежне виконання
ОСОБА_5 договірних зобов'язань щодо
повернення отриманого кредиту - 9769 грн.
28 коп. та сплати передбачених
договором відсотків - 13932 грн. 21 коп.
відповідає обставинам справи, а
стягнення цих сум та штрафних санкцій
за неналежне виконання кредитних
зобов'язань - вимогам статей 526, 611, 1048,
1050 ЦК України.

Судове рішення в частині відмови у
стягненні фіксованої частини штрафу
позивач не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги про
нікчемність кредитного договору у
зв'язку з недодержанням сторонами при
його укладенні вимог ст. 1055 ЦК України
щодо письмової форми договору, є
необгрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
спірний кредитний договір укладено між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 на
підставі письмової заяви останнього.
При цьому, ОСОБА_5 ознайомився з Умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою (далі -
Умови і Правила), тарифами банку, та
погодився з тим, що вказані документи є
складовою частиною кредитного
договору (а.с. 7).

Зі змісту зазначеної заяви та Умов і
Правил, які діяли на час укладення
спірного договору та досліджених
апеляційним судом (а.с. 108-112),
вбачається, що вони містять всі істотні
умови договору про надання фінансових
послуг, передбачені ст. 6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
в редакції, яка діяла на момент
укладення договору, а саме: назву
документа; прізвище, ім'я і по батькові
та адресу особи, яка отримує фінансову
послугу, найменування фінансової
операції, кредитного ліміту, базової
відсоткової ставки, порядку погашення
боргу; найменування та
місцезнаходження банку (Заява); строк
дії договору (п. 9.12 Умов і Правил);
зазначення порядку зміни і припинення
дії договору (п. п. 5.2, 5.3, 6.4 Умов і
Правил); права та обов'язки сторін (п.п. 4,
5-7 Умов і Правил); відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов договору (п. 8 Умов і
Правил); підписи сторін (Заява).

Зазначені умови кредитного договору
відповідають також вимогам глави 71 ЦК
України, ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Отже при укладенні вказаного договору
сторони дотримались вимог ст. 1055 ЦК
України щодо письмової форми
кредитного договору.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги посилання апелянта на
безпідставність підвищення банком
кредитного ліміту.

Як вбачається з п. 5.3 Умов та правил,
банк має право здійснювати зміну
тарифів, а також інших умов
обслуговування рахунків. При цьому,
право зміни розміру наданого на
платіжну картку кредиту (кредитного
ліміту) банк залишив за собою в
односторонньому порядку, по власному
рішенню банку і без попереднього
повідомлення клієнта.

Отже, підвищення кредитного ліміту
проводилось банком відповідно до
погоджених сторонами умов договору.

До того ж, таке підвищення кредитного
ліміту, може вплинути на загальну суму
боргу лише за умови, що позичальник
скористався таким підвищенням та зняв
зі свого рахунку відповідні кошти.

Доводи апелянта про те, що він не
отримував гроші по спірному кредиту в
розмірі 9769 грн. 28 коп., спростовуються
наданим позивачем витягом з особового
рахунку відповідача, відкритого банком
за цим договором (а.с. 115-127).

Відсутні і підстави для застосування
до кредитних зобов'язань ОСОБА_5 строку
позовної давності.

Відповідно до пункту 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил та/
або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді із
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Тобто сторони, укладаючи спірний
договір, досягли згоди, що по
закінченню строку його дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступило
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а відтак продовжується
строк дії кредитного договору, тобто,
момент досягнення домовленості
вважається таким, що настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії картки.

При цьому ОСОБА_5 про намір припинити
дію договору до цього часу не заявляв.

Як вбачається із виписки по особовому
рахунку ОСОБА_5, останнє погашення
заборгованості відповідач здійснив 26
вересня 2008 року, а прострочена
заборгованість виникла 30 вересня того
ж року. Банк звернувся із позовними
вимогами про стягнення заборгованості
в серпні 2011 року.

Отже підстав вважати, що ПАТ КБ
"Приватбанк" звернувся з позовом до
відповідача поза межами строку
позовної давності колегія суддів не
вбачає.

Не заслуговує на увагу і посилання
апелянта на те, що Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська з нього вже
стягувалась заборгованість по
спірному кредиту.

Як видно з листа голови вказаного
районного суду, позов ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_5 в суд не надходив
та відповідне рішення не реєструвалось
( а.с. 135).

Інших доводів, які б спростували
висновки суду чи доводили б порушення
ним вимог матеріального та
процесуального права, апеляційна
скарга не містить, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 19 червня 2012 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: