Справа № 214/8075/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2013 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривому
Розі, цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Саксаганської районної у місті ради м.
Кривого Рогу про визнання права
власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі. В
обґрунтування якого посилається на те,
що йому та його матері ОСОБА_2 на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло №Ц-46 від 19.01.1996 року на праві
приватної спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1 в м. Кривому
Розі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді належної їй частки вказаної
квартири, однак він не звертався до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, позаяк проживав у
зазначеній квартирі до смерті матері
та продовжив у ній проживати і після її
смерті, а тому вважав, що фактично
прийняв спадщину. У жовтні 2013 року він
все ж таки звернувся до Приватного
нотаріуса Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
отриманням Свідоцтва про право на
спадщину, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_2, однак отримав відмову у зв'язку
з тим, що не була проведена державна
реєстрація правовстановлюючого
документу та йому було рекомендовано
звернутися до суду.

Позивач у судове засідання надав
письмову заяву, в якій позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання також надала письмову заяву
про розгляд справи за її відсутності та
ухвалення рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Так, згідно Свідоцтва про право
власності на житло №Ц-46 від 19.01.1996 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 в м. Кривому Розі
(а.с.13).

ОСОБА_2 є матір'ю позивача, що
підтверджується Свідоцтвом про його
народження (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла (а.с.14).

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді частки зазначеної квартири.

Відповідно до ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду. Виділ частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 ЦК України.

Так, у зв'язку з тим, що судом не
встановлено ніякої домовленості між
співвласниками про інший розмір часток
в приватній спільній сумісній
власності у вигляді належної їм
квартири, суд доходить висновку, що
частка кожного із співвласників у цій
квартирі є рівною та складається із 1/2
її частки.

Разом з тим, позивач не звертався до
нотаріальної контори з приводу
прийняття зазначеної спадщини,
оскільки проживав у вказаній квартирі
до смерті матері та продовжив у ній
проживати і після її смерті, а тому
вважав, що фактично прийняв спадщину
(а.с.18).

У жовтні 2013 року позивач, як
спадкоємець першої черги після смерті
матері, все ж таки звернувся до
Приватного нотаріуса Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за отриманням Свідоцтва про право на
спадщину, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_2, однак отримав відмову у зв'язку
з тим, що не була проведена державна
реєстрація правовстановлюючого
документу та йому було рекомендовано
звернутися до суду (а.с.12).

Згідно Довідки КП ДОР «Криворізьке
бюро технічної інвентаризації» від
02.08.2013 року квартира АДРЕСА_1 в м.
Кривому Розі на праві приватної
спільної сумісної власності
зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(а.с.16).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2004 року,
Цивільний кодекс України 2004 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України 2004 року, його положення
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного
кодексу України 2004 року застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом.

Судом установлено, що позивач фактично
вступив у володіння зазначеною
спадщиною одразу після смерті своєї
матері, тобто фактично прийняв її та
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини не заявив про відмову від неї,
тому суд уважає, що до даних цивільних
відносин також повинні
застосовуватись положення Цивільного
кодексу Української РСР 1963 року, а саме
положення його статей 548 та 549, згідно з
якими для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном. Зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, судом установлено, що
позивач, будучи спадкоємцем за законом
першої черги після матері, прийняв
вказану вище спадщину, оскільки
фактично вступив у володіння спадковим
майном та зробив це протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини,
відтак позовні вимоги є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 р.),
ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 174, 209,
256-258, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Попов.