Справа № 415/4560/13-ц
Провадження № 2/415/1509/13
Лисичанський міський суд Луганської
головуючого судді
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Лисичанську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про позбавлення права
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку в
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку в квартирі.
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що 12.07.2000
року між ним та ОСОБА_3 було розірвано
шлюб, у зв'язку з чим були припинені
шлюбно-сімейні стосунки. Після
розірвання шлюбу за рішенням
Лисичанського міського суду
проводились стягнення аліментів з його
доходів на утримання доньки, ОСОБА_4,
від спільного шлюбу з ОСОБА_3. Згідно з
договором дарування квартири від 27.09.2002
року, посвідченого приватним
нотаріусом Лисичанського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_5., в реєстрі за № 4348, йому
у право приватної власності надійшла
двокімнатна квартира АДРЕСА_2. 22.11.2002
року, за проханням ОСОБА_3, в якості
тимчасових жильців, у вищевказане
житлове приміщення були вселені та
зареєстровані його колишня дружина та
донька, які є відповідачами по справі, з
метою створення сприятливих умов для
життя та розвитку його доньки. У
подальшому сімейно-шлюбні відносини не
відновилися, спільного господарства не
велось, він також продовжував
сплачувати вищезазначені аліменти,
побутові питання кожен вирішував
самостійно. Проживання з ОСОБА_3 носило
тимчасовий характер та вона часто
виїжджала строком до 3 місяців за межі
міста Лисичанська Луганської області
на заробітки, але підтримувала зв'язок
за допомогою мобільного телефону, та
через деякий час поверталась до дому за
місцем реєстрації за вищезазначеною
адресою. 25.10.2012 року ОСОБА_3 зібрала свої
особисті речі виїхала на заробітки до
міста Києва та до теперішнього часу
місцем реєстрації у квартиру за
вищезазначеною адресою не повернулася.
З розмов через мобільний зв'язок йому
стало відомо, що вона повертатися за
місцем проживання не бажає, приймати
участь по утриманню квартири та оплати
комунальних та інших послуг не бажає,
на його неодноразові звернення з
проханням самостійно знятися з
реєстраційного обліку у його квартирі
ОСОБА_3 відмовлялася та вимагала
сплатити їй невизначену суму у розмірі,
яка буде достатньою для придбання нею
іншої квартири для проживання окремо, а
з квітня 2013 року вона припинила з ним
будь-який зв'язок. Одразу після від'їзду
ОСОБА_3 на заробітки до міста Києва,
25.10.2012 року ОСОБА_4 зібрала свої
особисті речі та перейшла до
постійного проживання до свого
співмешканця на ім'я ОСОБА_1, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_1, та створила з ним
сім'ю. Таким чином відповідачі за
місцем постійної реєстрації не
проживають без поважних причин, ними
фактично вибрано інше місце
проживання, будь-які їх особисті речі в
квартирі відсутні. Всі обов'язки по
утриманню будинку, оплаті комунальних
послуг та газопостачання,
електроенергію, а також по ремонту та
обслуговуванню квартири в даний час
несе він сам. Наявність реєстрації
відповідачів у належній йому квартирі
позбавляє його можливості в повній
мірі користуватися належними йому
правами по утриманню житла та він несе
додаткові обов'язки по її утриманню. У
зв'язку з вищевикладеним просив
визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження, такою, що втратила право
користуватися житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зі
зняттям з реєстраційного обліку;
визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що
втратила право користуватися житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного
обліку. Стягнути з відповідачів на
користь позивача судові витрати.
Стягнути з відповідачів на користь
позивача витрати на правову допомогу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив доводи, викладені у позові,
та уточнив позовні вимоги, а саме:
просив позовні вимоги в частині
визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що
втратила право користуватися житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного
обліку залишити без розгляду. У решті
частині позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд, уточнені
позовні вимоги задовольнити та просив
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняти її з реєстраційного обліку в
квартирі, а також стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати у розмірі 114,70 та витрати на
правову допомогу у розмірі 200 гривень.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримав уточнений
позов, факти, викладені у позовній
заяві підтвердив та просив суд
задовольнити уточнені позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, про причину неявки суд не
повідомила, про день, час та місце
слухання справи повідомлялася
належним чином, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
проти задоволення уточнених позовних
вимог не заперечувала. Пояснила, що
позивач є її батьком, а відповідач
ОСОБА_3 є її матір'ю. Також зазначила, що
ОСОБА_3 дійсно вже тривалий час не
проживає за адресою АДРЕСА_2. Окрім
цього, дана квартира є власністю її
батька за договором дарування, а батько
зареєстрував їх з матір'ю за даною
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснила, що вона мешкає за адресою
АДРЕСА_3. За даною адресою вона проживає
усе своє життя. Вона є сусідкою
позивача. З позивачем вона знайома
більше 5 років. Вона дуже добре знає
дружину позивача - ОСОБА_3 Їй відомо, що
ОСОБА_3 з вересня 2012 року не проживає за
адресою: АДРЕСА_2. Вона поїхала з дому і
з того часу більше не поверталася. Інші
сусіди їздять на заробітки, але через
певний час повертаються до дому, а
ОСОБА_3 поїхала у вересня 2012 року і з
того часу не поверталася.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_4
Він є сусідом позивача, з яким він
знайомий з 2003-2004рр. Він добре знає
дружину позивача - ОСОБА_3 Приблизно рік
потому у вересня чи жовтні 2012 року вона
поїхала і з того часу він її не бачив.
Йому також відомо, що квартира зав
адресою: АДРЕСА_2 належить на праві
власності позивачу за договором
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду
справи за відсутності відповідачів.
У зв'язку з наведеним, суд вважає за
можливе слухати справу за відсутності
відповідача, а матеріали, що є у справі,
достатніми для цього.
Вислухавши позивача, представника
позивача, свідків, дослідивши письмові
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 4.11.1950 року, підписана від
імені України 9 листопада 1995 року та
ратифікована Законом України № 475/97-ВР
від 17.07.1997 року закріплює, що кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном.
Стаття 41 Конституції закріплює у
нормі-гарантії, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
Стаття 317 ЦК України закріплює, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.
Стаття 319 ЦК України регламентує
наступне: власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Держава
не втручається у здійснення власником
права власності. Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.
Стаття 321 ЦК України призюмує, що право
власності є непорушним, ніхто не може
бути обмежений у його здійсненні.
Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
Стаття 382 ЦК України дає легальне
визначення квартири, тобто квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.
Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК
України, власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.
Стаття 386 ЦК України передбачає, що
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
З матеріалів справи вбачається, що
згідно з договором дарування квартири
від 27.09.2002 року, посвідченого приватним
нотаріусом Лисичанського міського
нотаріального округу ОСОБА_5., в реєстрі
за № 4348, громадянин ОСОБА_1 прийняв у
дар від ОСОБА_8 двокімнатну квартиру
Згідно з свідоцтвом про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 12 липня 2000
року Лисичанським відділом реєстрації
актів громадянського стану Луганської
області, шлюб між громадянином ОСОБА_1
та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
зроблено відповідний запис № 361.
Згідно з свідоцтвом про народження
серії НОМЕР_2, виданим 07 лютого 1995 року
Лисичанським відділом РАГС у
Луганської області, ОСОБА_4 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що зроблено
відповідний актовий запис № 101. Батьком
записаний ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_3.
Виходячи із зазначеного, суд доходе
висновку, що позивачу ОСОБА_1 належить
право вселення в свою квартиру інших
осіб, передбачене ст. 65 ЖК України. Так,
позивач, відповідно до статті 65 ЖК
України, вселив у спірну квартиру свою
колишню дружину ОСОБА_3
Згідно з довідкою, виданою КП
«ПАСПОРТНА СЛУЖБА» № 488 від 11.07.2013 року,
у кварирі за адресою: АДРЕСА_2
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Згідно з довідкою, наданою
председателем ЖСК № 2 від 10.07.2013 року
вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
кінця жовтня 2012 року не проживають за
Як встановлено з пояснень позивача,
існування реєстрації відповідача у
квартирі позивача обмежує його права,
так як він змушений сплачувати
комунальні послуги за зареєстрованого
відповідача, яка у комунальних
витратах участі не приймає. Судом також
встановлено, що відповідач не проживає
у вказаній квартирі з кінця жовтня 2012
За таких обставин суд вважає, що позов,
у частині про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
заявлено обґрунтовано, доводи,
викладені позивачем на підтвердження
своїх вимог, знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, відповідач ОСОБА_1 дійсно не
проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2
з кінця жовтня 2012 року, тобто понад 6
місяців, і судом не встановлено
поважність причини відсутності ОСОБА_1,
у зв'язку з чим позов у цій частині
підлягає задоволенню.
Суд не може задовольнити вимоги
позивача в частині зняття відповідачів
з реєстраційного обліку, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.
Таким чином рішення суду про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням є
підставою для подальшого зняття
відповідача з реєстраційного обліку на
підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», а тому
вимога про зняття відповідача з
реєстраційного обліку є передчасною та
Що стосується стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу, суд вважає,
що вони підлягають задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
Отже до складу витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, включаються
витрати на оплату праці адвоката або
іншого фахівця у галузі права (гонорар),
а також відшкодування витрат,
зумовлених наданням правової допомоги.
Документи, що свідчать про оплату
гонорару та інших витрат, пов'язаних із
наданням правової допомоги повинні
бути оформлені у встановленому законом
порядку, а саме: квитанція до
прибуткового касового ордера, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом справ. Так, граничний розмір
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення у цивільній справі у
випадку, якщо компенсація сплачується
іншою стороною, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється з
огляду на те, що зазначеній особі
виплачується 40 % розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.
В даному випадку суд вважає, що
позивачем доведено факт надання йому
правової допомоги адвокатом ОСОБА_2,
оскільки 10.07.2013 року між адвокатом
ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_1 був
укладений договір про надання правових
послуг алвоката. Відповідно до
квитанції до прибуткового касового
ордера № 1-3/13 від 10.07.2013 року вбачається,
що від гр. ОСОБА_1 прийнято за надання
правової допомоги у вигляді складання
позовної заяви 200 гривень, у зв'язку з
чим зазначені витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_9 у повному обсязі.
Згідно з квитанцією № 47 від 19.07.2013 року
позивачем сплачено судовий збір у сумі
114 гривень 70 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у сумі 114 гривень
70 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 382, ч.1 ст. 383, 386, 391, 405 ЦК
України, ст. 41 Конституції України, ст.1
Протоколу № 1 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку в квартирі,
задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народження, права користування
житловим приміщенням, розташованим за
адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у сумі
114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату правової допомоги у
сумі 200 (двісті) гривень 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному суді Луганської області
через Лисичанський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ
Ю.О. КАЛМИКОВА