Справа № 412/6873/13-ц
Провадження № 2/412/2278/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 листопада 2013 року
м.
Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд
Луганської області у складі:
головуючого судді: Рімашевської О.В.,
при секретарі: Сєріковій Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Краснодон
цивільну справу за позовом Державного
закладу «Луганський державний
медичний університет» до ОСОБА_1 про
відшкодування вартості навчання, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ДЗ «Луганський державний
медичний університет» звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача на користь закладу 29954,20
грн. в рахунок відшкодування витрат на
навчання відповідача за рахунок
бюджетних коштів, поклавши на
відповідача судові витрати.

В обгрунтування заявлених вимог
позивач вказав, що 01.09.2004 року між
сторонами була укладена угода «По
підготовку фахівців з вищою світою» за
рахунок державного замовлення.
Відповідно до умов зазначеної угоди
відповідач брав на себе зобов»язання
після отримання фахової вищої
медичної освіти прибути на місце
направлення та відпрацювати не менше
трьох років за спеціальністю. Під час
перевірки КРУ в Луганській області
було встановлено, що відповідач, який
був працевлаштований на посаду лікаря
КУ «Центральна міська лікарня» м.
Краснодона з 01.02.2012 року, звільнився з
посади 13.07.2012 року за власним бажанням,
тобто відповідач відпрацював менше,
ніж три роки. Посилаючись на п. 21 Наказу
МОЗ України № 367, позивач просить
стягнути з відповідача вартість
навчання у вищому навчальному закладі
в сумі 29954,20 грн. та покласти на
відповідача судові витрати - 299,54 грн.,
сплаченого при звернені до суду
судового збору.

Представник позивача в судове
засідання не з»явився; через
канцелярію суду надав заяву, в якій
підтримав заявлені вимоги та просив
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з»явився. Надав суду
заяву, в якій вказав, що позов не визнає,
оскільки він визнаний інвалідом
першої групи, не може самостійно
пересуватись, тому є непрацездатним.
Просив розглядати справу за його
відсутності.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась;
надала заяву, в якій заявлені до
відповідача вимоги не визнала.
Зазначила, що відповідачу встановлена
група інвалідності, у зв»язку з чим він
не мав можливості продовжувати трудову
діяльність. Просила розглядати справу
за її відсутності.

Враховуючи, що сторони були
належним чином повідомлені про дату
розгляду справи, надали заяви про
розгляд справи за їх відсутності, суд
вирішив можливим розглянути справу за
відсутності сторін.

Суд, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
письмові матеріали справи, дійшов до
наступного.

Відповідно до ст.15 ЦПК України
розгляд даної справи належить до
компетенції суду.

За правилами ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов»язків. Ст. 627 ЦК України
встановлює, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Судом встановлено, що 01.09.2004 року
між ДЗ «Луганський державний медичний
університет» та ОСОБА_1 була укладена
Угода про підготовку фахівців з вищою
освітою. За вказаною угодою навчальний
заклад зобов»язувався забезпечити
студентові якісну теоретичну та
практичну підготовку фахівця з вищою
освітою та забезпечити його
працевлаштування в державному секторі
народного господарства після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації, а
відповідач, в свою чергу,
зобов»язувався оволодіти теоретичними
та практичними знаннями, прибути після
закінчення вищого навчального закладу
на місце призначення і відпрацювати не
менше 3 років. У разі відмови їхати за
призначенням - відшкодувати відповідно
до державного або місцевого бюджету
вартість навчання в установленому
порядку (а.с.4).

Згідно з розрахунком вартості
навчання студента ОСОБА_1, вартість
навчання відповідача за період з 01.09.2004
року по 30.06.2010 року склала 29954,20 грн
(а.с.5-6).

Таким чином суд встановив, що
відповідач в період з 01.09.2004 року по
30.06.2010 року навчався у вищому медичному
закладі за державним замовленням;
отримував стипендію. Із позову
вбачається, що після закінчення
навчального закладу відповідач був
працевлаштований на посаду лікаря КУ
«Центральна міська лікарня » м.
Краснодона, але звільнився за власним
бажанням, не відпрацювавши три роки за
місцем направлення.

Вказані обставини
підтверджуються випискою із трудової
книжки ОСОБА_1, в якій зазначено, що його
з 02.08.2010 року було прийнято на посаду
лікаря-інтерна з спеціальності
«дерматовенерологія», а 15.07.2012 року
звільнено за власним бажанням у
зв»язку з погіршенням стану здоров»я
за ст. 38 КЗпП України.

Спірні правовідносини
регулюються Порядком працевлаштування
випускників державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, який
затверджений Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 25 грудня
1997 р. N 367 та Зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 15 квітня
1998 р. за N 246/2686 (далі по тексту Порядок №
367).

Відповідно до п. 6 Порядку № 367,
Випускники, які уклали угоду з вищим
закладом освіти після зарахування на
навчання, а також ті, що почали
навчання до 1996

року за державним замовленням без
укладення угоди, зобов'язані
відпрацювати за місцем призначення не
менше ніж три роки.

За п. 21 Порядку № 367, Випускник
повинен прибути до місця призначення у
термін, визначений у направленні на
роботу. Незгода випускника з рішенням
комісії з працевлаштування
випускників не звільняє його від
обов'язку прибути на роботу за
призначенням. У разі, якщо він не
прибув за направленням або відмовився
приступити до роботи за призначенням з
причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього
Порядку, чи його звільнено з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу за порушення трудової
дисципліни або звільнено за власним
бажанням протягом навчання в
інтернатурі та трьох років після
закінчення останньої, він
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку відповідно до
державного або місцевого бюджетів
вартість навчання та компенсувати
замовникові всі витрати.

Пунктом 9 Порядку № 367 визначено,
що розірвати угоду, передбачену
пунктом 5 цього Положення, випускник
має право з таких причин: -
встановлення інвалідності I або II
групи, внаслідок чого випускник не
може стати до роботи за місцем
призначення.

Із довідки до акту огляду МСЕК
серії 10АА № 151799 від 30.06.2010 року
вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 з
01.07.2010 року встановлена перша група
інвалідності за загальним
захворюванням - ураження
опорно-рухового апарату. Зазначено, що
він потребує постійного стороннього
догляду.

Згідно з довідками ВКК № 2089 від
20.08.2013 року та № 2772 від 24.10.2013 року,
відповідач є інвалідом першої групи по
захворюванню неврологічного профілю,
самостійно пересуватись не може;
пересувається у інвалідному візку.

Із копії наданої відповідачем
заяви про звільнення з посади лікаря КУ
«Центральна міська лікарня» м.
Краснодону вбачається, що відповідач
виявив бажання звільнитись з посади у
зв»язку з погіршенням його стану
здоров»я (встановленням інвалідності
першої групи).

Таким чином суд встановив, що
відповідач був звільнений з посади
лікаря КУ «Центральна міська лікарня»
м. Краснодона у зв»язку із
встановленням йому першої групи
інвалідності . Тобто продовжувати
виконання трудової функції відповідач
не зміг з об»єктивних причин.

За ст. 607 ЦК України, зобов»язання
припиняється неможливістю його
виконання у зв»язку з обставиною, за
яку жодна із сторін не відповідає.

Із аналізу п. 9,21 Порядку № 367
вбачається, що випускник вищого
навчального закладу має право в
односторонньому порядку розірвати
угоду, укладену із вищім навчальним
закладом без відшкодування вартості
навчання, у зв»язку із встановленням
йому першої або другої групи
інвалідності, у зв»язку з чим він не
зміг приступити до роботи за
направленням або продовжувати її.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідач з»явився для
працевлаштування за направленням
вищого навчального закладу, приступив
до роботи, але продовжувати виконання
трудової функції не зміг у зв»язку із
встановленням йому першої групи
інвалідності.

На підставі наведеного суд визнає
вимоги, пред»явлені до відповідача,
необґрунтованими а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Також суд, відповідно до ст. 88
ЦПК України, вважає необхідним
відмовити позивачу у компенсації
понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 607, 626 ЦК України,
Порядком працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, який
затверджений Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 25 грудня
1997 р. N 367 та Зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 15 квітня
1998 р. за N 246/2686 , ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Державного
Закладу «Луганський державний
медичний університет» до ОСОБА_1 про
стягнення вартості за період навчання
відмовити - за необґрунтованістю
вимог.

Рішення може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
Луганського апеляційного суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні під час проголошення рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя :
О.В.Рімашевська