Провадження по справі № 2/260/1186/2013
06 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:
головуючого судді:
представника позивача:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у місті
Донецьку цивільну справу за заявою
ОСОБА_2 до ПАТ «ПроКредит Банк» про
захист прав споживача, -
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із
заявою про захист прав споживача,
посилаючись на те, що між ПАТ "ПроКредит
Банк" та нею 30 листопада 2005 року було
укладено рамкову угоду № 185, на
підставі якої відповідач відкрив
позивачу кредитну лінію терміном на 120
місяців для надання кредитних коштів,
при цьому загальна сума заборгованості
за цією Угодою не повинна перевищувати
100 000 доларів США. В забезпечення
виконання п.2.2. Рамкової угоди між
позивачем та відповідачем були
укладені: договір про надання траншу №
р.; договір про надання траншу №
Згідно умовам вказаних договорів
траншів валютою кредиту є долари США.
Зазначила, що відповідач під час, як
укладення, так і виконання нею
зазначених договорів траншів жодного
разу не надав їй інформацію, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
договорами траншів несе позичальник
(тобто вона). Тому вважає, що під час, як
укладення, так і виконання зазначених
вище договорів траншів відповідач
грубо порушив права позивача на
отримання необхідної, повної та
достовірної інформації про її
фінансові зобов'язання стосовно того,
що валютні ризики під час виконання
зобов'язань за кредитним договором
несе виключно вона, що стало наслідком
незабезпечення можливості позивача на
свідомий вибір отримання кредиту у
національній валюті Україні або у
доларах США. Просила визнати недійсним
28.04.2006 р., укладений між ОСОБА_2 та ПАТ
"ПроКредит Банк"; визнати недійсним
від 15.06.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та
ПАТ "ПроКредит Банк"; визнати недійсним
з моменту його укладення договір про
укладений між ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит
Банк"; визнати недійсним договір про
укладений між ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит
Банк"; визнати недійсним про надання
між ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".
Позивачка ОСОБА_2 до судового засідання
не з'явилася, надала заяву с проханням
розглянути справу у її відсутність за
участю її представника ОСОБА_1
Представник позивачки ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав вимоги,
які викладені в позовній заяві, дав
пояснення аналогічні викладеним в ній.
Представник відповідача ПАТ
«ПроКредит Банк» будучи належним чином
повідомленим про час та дату розгляд
справи, в судове засідання не з'явився.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, вислухавши представника позивачки
та дослідивши матеріали позову, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи,
приходить до висновку, що заявлені
вимоги підлягають задоволенню з
Як встановлено в судовому засіданні та
матеріалами справи між ПАТ "ПроКредит
Банк" та громадянкою ОСОБА_2 30 листопада
2005 року було укладено рамкову угоду №
185 (а.с.6), на підставі якої відповідач
відкрив позивачу кредитну лінію
терміном на 120 місяців для надання
кредитних коштів, при цьому загальна
сума заборгованості за цією Угодою не
повинна перевищувати 100 000 доларів США.В
забезпечення виконання п.2.2. Рамкової
угоди між позивачем та відповідачем
були укладені: договір про надання
р.; договір про надання траншу №
07.12.2007 р. (а.с.7-14)
Згідно умовам вказаних договорів
траншів валютою кредиту є долари США.
Відповідно до п.1.2. даної Рамкової
Угоди: мета надання кредиту за даною
Угодою - задоволення особистих потреб.
Відповідно до п. 19, п. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів» -
продукція - будь-які виріб (товар),
робота чи послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб;
споживач - фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.
Відповідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 12.04.1996, № 5
"Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав споживачів"
роз'яснено судам, що Закон поширюється
на зазначені в ньому відносини, які
виникли після введення його в дію. До
правовідносин, які виникли до введення
Закону в дію, він застосовується лише
щодо тих прав і обов'язків, які виникли
вже після введення його в дію. Оскільки
Закон не визначає певних меж своєї дії,
судам слід мати на увазі, що до
відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин,
між наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання фінансово
кредитних послуг для задоволення
власних побутових потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів,
відкриття і ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини щодо захисту прав споживачів
можуть виникати також з актів
законодавства або з інших угод, які не
Відповідач під час, як укладення, так і
виконання позивачем зазначених
договорів траншів жодного разу не
надав інформацію, що валютні ризики під
час виконання зобов'язань за
договорами траншів несе позичальник
(тобто позивач). Тому вважає, що під час,
як укладення, так і виконання
зазначених вище договорів траншів
відповідач порушив права позивача на
отримання необхідної, повної та
достовірної інформації про фінансові
зобов'язання стосовно того, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе виключно
позивач, що стало наслідком
незабезпечення можливості позивача на
свідомий вибір отримання кредиту у
національній валюті Україні або у
доларах США з наступних підстав:
Під час підписання та виконання
позивачем зазначених вище договорів
траншів набула законної сили
Постанова Національного банку від
10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту", якою повинен
був в обов'язковому порядку керуватись
відповідач та письмово довести до
позивача інформацію, що з моменту
набрання чинності даної Постанови НБУ,
валютні ризики під час виконання
зобов'язань за договорами траншів несе
виключно позивач.

Відповідно до п.3.8. Постанови
Національного банку від 10.05.2007 р. № 168
«Про затвердження Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту" - у разі надання
кредиту в іноземній валюті банки
зобов'язані під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач.

Згідно п.1.3. Постанови Національного
банку від 10.05.2007 р. № 168 - банки
зобов'язані забезпечувати виконання
цих Правил: у разі поширення інформації
про послуги з надання кредитів
споживачам; у разі усних чи письмових
звернень споживачів.

Відповідач проігнорував вимоги закону
про надання позивачу повної та
достовірної інформації стосовно
валютних ризиків та роз'яснень, що буде
у разі різкого підвищення вартості
валюти на території України і яким
чином позивач буде сплачувати кредит.

Відповідно ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України -
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» - споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на необхідну, доступну,
достовірну та своєчасну інформацію про
продукцію, її кількість, якість,
асортимент, а також про її виробника
(виконавця, продавця).

Згідно п.19 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» - продукція -
будь-які виріб (товар), робота чи
послуга, що виготовляються,
виконуються чи надаються для
задоволення суспільних потреб.

Підпунктом «і» ч.2 п.2 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено, що перед укладенням
договору про надання споживчого
кредиту кредитодавець зобов'язаний
повідомити споживача у письмовій формі
про кредитні умови, зокрема переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування.

Правомірність висновків позивача про
те, що відповідач під час підписання та
виконання позивачем зазначених
договорів траншів повинен був
письмово ознайомити позивача з
приписами Постанови Національного
банку від 10.05.2007 р. № 168 в частині
розподілу валютних ризиків, свідчить
резолютивна частина Рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
р. (справа № 1-26/2011) «Щодо офіційного
тлумачення ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», у якій
зазначено, що положення ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
треба розуміти так, що її дія
поширюється між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Згідно ч.1 ст..15 Закону України «Про
захист прав споживачів» - споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Із змісту зазначених вище договорів
про надання траншів вбачається, що дані
договори не містять жодного пункту, що
банк, керуючись приписами Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Закону України «Про банки та
банківську діяльність» попередив
позивача про валютні ризики, які несе
споживач, отримуючи кредит у іноземній
валюті.

У пункті 12 Пленуму ВС України від 12.04.1996
р. №5 «Про практику розгляду цивільних
справ про захист справ споживачів»
зазначено, що у справах за позовом про
захист прав споживачів, порушених
внаслідок недостовірної або неповної
інформації про послуги, суд має
виходити з припущення, що споживач не
має спеціальних знань про властивості
та характеристики товарів (послуг).

Тобто вбачається, що умови усіх
договорів траншів передбачають зміни
витрат позивача у разі зростання курсу
долара США по відношенню до гривні, що і
відбулось починаючи з 2009 року у зв'язку
з початком фінансово-економічної кризи
на Україні .

Факт наявності фінансово-економічної
кризи підтверджується Законом України
«Про першочергові заходи щодо
запобігання негативним наслідкам
фінансової кризи та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 31.10.2008 р.

Позивач є громадянкою України та
отримує будь-який дохід у гривнях
України, тому вона повинна була
покупати долари США для погашення
кредиту за підвищеною ціною. Тобто
позивач по даній справі, у зв'язку з
ігноруванням відповідачем приписів
діючого законодавства України,
фактично прийняла на себе усі валютні
ризики за зазначеними вище договорами
траншів.

Відповідно до змісту умов
вищезазначених договорів траншів,
позивачка не прийняла на себе валютні
ризики у разі їх настання, а відповідач
жодним чином, в порушення п.3.8.
Постанови Національного банку від
10.05.2007 р. № 168, не попередив позивача про
те, що саме вона несе валютні ризики під
час виконання кредитних зобов'язань.

Підтвердженням того, що у вищевказаних
договорах траншів відсутня інформація
щодо прийняття валютних ризиків на
себе саме позичальником за договорами
є Висновок експертного дослідження №
963/31-964/33, складений 22.03.2013 р. психологом,
д.м.н., професором, судовим експертом
Науково-дослідного інституту судових
експертиз Седнєвим В.В. на науковим
співробітником ДНДІСЕ Рев’яковим І.С.

Згідно Висновку даного експертного
дослідження - у текстах договорів про
надання траншів № 4.12637/185 від 28.04.2006 р.,
4.18966/185-01 від 15.06.2007 р., № 4.18966/185-02 від
27.06.2007 р., № 4.21219/185 від 07.12.2007 р., № 4.21220/185
від 07.12.2007 р. відсутня будь-яка
текстуальна та/або контекстуальна
інформація щодо прийняття валютних
ризиків на себе позичальником - ОСОБА_2

Тобто умови договорів траншів
стосовно повернення кредиту і сплати
процентів у доларах США, є
несправедливими умовами договору, про
які зазначається ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Згідно ст.18 Закону України «Про захист
прав споживачів» - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно пп.10 п.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів» -
несправедливими є, зокрема, умови
договору про установлення обов'язкових
для споживача умов, з якими він не мав
реальної можливості ознайомитися
перед укладенням договору.

У Директиві Європейського Парламенту
та Ради 2005/29/ЄС від 11.05.05 щодо
несправедливих видів торгівельної
практики зазначається, що фінансові
послуги через їхню складність та
властиві їм серйозні ризики потребують
встановлення детальних вимог,
включаючи позитивні зобов'язання
торговця. Оманливі види торговельної
практики утримують споживача від
поміркованого і, таким чином,
ефективного вибору. Для підтримання
впевненості споживачів загальна
заборона несправедливих видів
торговельної практики однаковою мірою
повинна застосовуватись до тих із них,
що виникають як за межами контрактних
відносин між торговцем та споживачем,
так і під час виконання укладеного
контракту (п.п. 9, 13, 14 преамбули
зазначеної Директиви).

За змістом Директиви 2008/48/ЄС
Європейського Парламенту та Ради від
23.04.08 про кредитні угоди для споживачів
важливим для забезпечення довіри
споживачів є пропонування ринком
достатнього ступеня їх захисту. При
цьому, в зазначеній Директиві
відповідні права споживачів
регламентуються на контрактній стадії,
а також на стадії виконання кредитної
угоди.

Отже інформація, яку надав відповідач
була неповною та недостатньою для
здійснення позивачкою свідомого
вибору.

Згідно п.5, п.6 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» - якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача:
договір може бути визнаним недійсним у
цілому.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу;
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст..215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 цього
Кодексу.

На підставі ст.236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача
обґрунтованими, а позов ОСОБА_2 до ПАТ
«ПроКредит Банк» про визнання
недійсними договорів про надання
траншів таким, що підлягає задоволенню.

На підставі ст..ст. 16, 203,215 ЦК України,
ст.ст. 4, 11 , 15, 16, 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» викладеного,
керуючись 213-215,224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «ПроКредит
Банк» про захист прав споживача-
задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його
укладення договір про надання траншу
№4.12637/185 від 28.04.2006 р., укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".

Визнати недійсним з моменту його
укладення договір про надання траншу
№ 4.18966/185-01 від 15.06.2007 р., укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".

Визнати недійсним з моменту його
укладення договір про надання траншу
№ 4.18966/185-02 від 27.06.2007 р., укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".

Визнати недійсним з моменту його
укладення договір про надання траншу
№ 4.21219/185 від 07.12.2007 р., укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".

Визнати недійсним з моменту його
укладення договір про надання траншу
№ 4.21220/185 від 07.12.2007 р., укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ "ПроКредит Банк".

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: