Справа № 500/5447/13-ц
Провадження № 2/500/2667/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2013 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Нєдовій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.01.1970 року відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 13, мотивуючи тим, що фактичне сумісне проживання вони припинили у липні 1987 року, з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, втрати любові та поваги один до одного, на теперішній час вони разом не проживають та сумісного господарства не ведуть. Діти від шлюбу повнолітні, мають вже власні сімї, проживають окремо. Спору про розподіл сумісного майна немає.

Підтримуючі позовні вимоги позивачка ОСОБА_1, пояснила, що неприязні відношення в сімї склались давно в 1982 р. вона вже зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу, але оскільки відповідач знаходився в рейсі. Справу залишено без розгляду. В 1987 році коли старша донька закінчила школу і готувалась до вступу в Вуз чоловік сказав, що він закохався і йде до іншої жінки. З того часу вони припинили спільне проживання і ведення спільного господарства. Відповідач знаходився в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 1987р. по 2009року до її смерті. Після смерті відповідач поїхав до сестри в м. Феодосію, а в м. Ізмаїлі зявився на весні 2013 року. Одного разу, враховуючи, що ОСОБА_1 являвся батьком її дітей вона маючи можливість допомогла йому з працевлаштуванням, а коли хворів одноразово допомогла ліками, а діти носили харчування. Більше не подавала на розірвання шлюбу з відповідачем, так як ніколи не мала наміру вдруге виходити заміж, жила заради своїх дітей і дуже багато працювала.

Відповідач ОСОБА_1, у судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, пояснив раз існує реєстрація то і шлюб дійсний, так в 1987 році він пішов із сімї та проживав у ОСОБА_3 на квартирі до 2009 року, після її смерті донька попросила виселитись з маминої квартири, після чого він поїхав до сестри в м. Феодосію, а коли повернувся в м. Ізмаїл мав намір посилитись в будинку де жив раніше, але кімната зайнята робочими інструментами сина. Інколи він приходив в будинок де жила дружина, ремонтував паркан виносив сміття, разом вони не харчувались, не вели спільного господарства, а коли син возив їх на відпочинок, на базі відпочинку проживали в одному будиночку. На бажає розірвання шлюбу так житла в нього немає і він має намір проживати в будинку придбаному на імя дружини.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, та їх представників, допитавши свідків, та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З наданих до справи документів встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 09.01.1970 року, що підтверджено свідоцтвом серії ІІ-ЖД № 449737 про укладення шлюбу, виданого відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 13, від шлюбу вони мають дітей, які досягли повноліття, та проживають кожний окремо.

В судовому засіданні найшло підтвердження, що 1987 році відповідач пішов із сімї з того часу сторони будь-яких мір для примирення не приймають, посилаючись на недоцільність збереження шлюбу, якого фактично давно не існує. Вказаний факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: повнолітні діти сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_4, що мати сама їх утримувала і виховувала, на стягнення аліментів не зверталась, бо якось жаліла батька, інколи сама йому допомогла, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8 які пояснили, що з 1987 року відповідач пішов із сімї і більше не повертався. Проживав в цивільному шлюбі з іншою жінкою до її смерті, ця жінка ОСОБА_3 при знайомстві завжди називала ОСОБА_9 своїм чоловіком.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, які мають істотне значення.

Суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_10 так як останній пояснив, що бачився на рибалці пару разів і один раз був дома, та пояснення свідка ОСОБА_11 родичка відповідача, яка пояснила, що сторони проживали і проживають по теперішній час так як свідчення суперечить з поясненнями самого відповідача.

Оскільки сторони однією сімєю не проживають тривалий час, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212,213-215 ЦПК України, ст.ст.110,112 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Трофімова) ОСОБА_12, що зареєстрований 09.01.1970 року відділом ЗАГС Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 13.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_13