Справа № 2/489/2325/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2013 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона 20 листопада 2007 року придбала у ОСОБА_8, уклавши договір купівлі-продажу, 1/3 частини житлового будинку № 15 по вул.. 8 Лінії у м. Миколаєві. До 1987 року власницею цілого зазначеного житлового будинку була ОСОБА_9 Після її смерті, 9 вересня 1987 року, власниками будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину стали ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В свою чергу після смерті ОСОБА_10 належну йому 1/3 частину житлового будинку успадкував його син ОСОБА_8

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 1984 року проживають в Росії та фактично відмовились від своєї частки спірного житлового будинку. Тому вона, позивачка, стала вільно користуватись цілим житловим будинком, так само як до неї ним користувалися ОСОБА_10 та ОСОБА_8 З моменту купівлі частки будинку вона постійно в ньому проживає, за власні кошти підтримує будинок в належному стані, проводить його поточний та капітальний ремонт.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку № 15 по вул. 8 Лінії у м. Миколаєві за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради заперечувала проти позову. Вказувала на те, що підстави для визнання за позивачкою права власності на спірну частку житлового будинку відсутні.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що власником цілого житлового будинку №15 по вул..8-а Лінія в м.Миколаєві була ОСОБА_9, яка померла 09.09.1987 року. Після її смерті спадщину у вигляді вказаного житлового будинку прийняли її діти: син ОСОБА_10, донька ОСОБА_5, та донька ОСОБА_6, а саме в рівних частках по 1/3 частині кожний.

6 березня 2003 року помер ОСОБА_10.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2005 року за його сином ОСОБА_8 було визнано право власності на 1/3 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом.

30.11.2007 року ОСОБА_8 і позивачка у справі ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу належної ОСОБА_8 1/3 частки вказаного житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння за даною статтею має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, співвласниками 2/3 частки житлового будинку № 15 по вул.8-а Лінія в м.Миколаєві є відповідачі у справі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 Позивачка користується даним житловим будинком з моменту укладення договору купівлі-продажу його частки з 30.11.2007 року.

Посилання позивачки на те, що відповідачі фактично відмовились від своєї частки, оскільки не володіють та не користуються будинком тривалий час не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст.344 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.А. Спінчевська