НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2359/13-ц
№ 2/183/2296/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2013 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Гузоватому О.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Новомосковського міськрайонного суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Піщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області,
Реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції про
скасування рішення, визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
скасування реєстрації права
власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2
звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_3,
виконавчого комітету Піщанської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області та
реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції, в
якому просиввизнати недійсним, тобто
таким, що не може бути підставою для
реєстрації права власності ОСОБА_3, на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок розташований за адресою:
АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності
на даний садибний (індивідуальний)
житловий будинок видане виконавчим
комітетом Піщанської сільської ради
Новомосковськом району на ім'я ОСОБА_3,
а також скасувати державну реєстрацію
права власності ОСОБА_3, на даний
садибний (індивідуальний) житловий
будинок проведену на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконавчим комітетом
Піщанської сільської ради
Новомосковського району.

10.07.2013 року позивач змінив предмет
позову, яким також просив визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Піщанської
сільської ради Новомосковського
району № 129 від 25.12.2008 року про
оформлення права власності на житловий
будинок, який розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що його батьки - ОСОБА_16 та
ОСОБА_5 за життя самостійно здійснили
будівництво садибного
(індивідуального) житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який
складався з: А- Будинок, а - прибудова,
ганок Б - сарай, В - літній душ, Г -
убиральня, л1 - хвіртка, л2 - огорож, л3 -
огорожа, л4 - огорожа, л5 - хвіртка.

Будівництво вищезазначеного будинку
та споруд було здійснено в 1980 році, без
належного дозволу, та являлось
самочинним.

Мати позивача ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, батько позивача ОСОБА_16
помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті батьків позивач, у
відповідності до вимог ст. 1268 ЦК
України, фактично прийняв спадщину, в
тому числі і будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, однак не зміг оформити
державну реєстрацію спадкування, так
як вказане нерухоме майно в зв'язку з
самочинним будівництвом, не мало
державної реєстрації, та не було
внесено до реєстру речових прав.

Не зважаючи на відсутність державної
реєстрації права власності на будівлі
та земельну ділянку, позивач, з моменту
смерті батька, продовжував
безперешкодно користуватися нерухомим
майном в якості «дачного будинку», де
періодично перебував як сам так і з
своєю родиною.

Позивач зазначає, що з усного
погодження вищезазначеним будинком та
господарськими будівлями,
користувалася його зведена по матері
сестра - ОСОБА_3, яка також періодично з
родиною відвідувала будинок.

В листопаді 2012 року позивач в черговий
раз прибув до «дачного будинку», однак
побачив, що на територію домоволодіння,
без отримання його дозволу, завозяться
будівельні матеріали та здійснюється
підготовка до будівельних та ремонтних
робіт, що відбувалося під керуванням
ОСОБА_6, який являється зятем ОСОБА_3.

Позивачу, на відповідні запитання з
боку ОСОБА_6 було повідомлено, що на
даний час державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомості, у
відповідності до наданого рішення
виконавчого комітету Піщанської
сільської ради, здійснено за ОСОБА_3,
яка, як єдиний законний власник,
самостійно прийняла рішення про
розпорядження майном та здійснення
будівництва.

Щодо незаконності проведення
державної реєстрації вказаного
домоволодіння позивач посилається на
те, що нерухоме майно створене шляхом
самочинного будівництва його
померлими батьками, він, у
відповідності до вимог цивільного
законодавства являється єдиним
спадкоємцем за законом після їх смерті,
а ОСОБА_3 не є спадкоємцем після смерті
батьків позивача, не приймала участі у
будівництві нерухомого майна, а тому не
являється співвласником даного майна
та взагалі відсутні будь-які підстави
для державної реєстрації права
власності за ОСОБА_3

Посилаючись на положення Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», «Тимчасове положенням про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно», Положення про
Державну реєстраційну службу України,
позивач вважає, що орган місцевого
самоврядування безпідставно прийняв
рішення про визнання права власності,
що стало підставою для наступної
державної реєстрації, так як
щонайменше виконавчим комітетом
Піщанської сільської ради повинно було
достовірно визначено особу яка
здійснила забудову, або
правонаступників забудовника.

Вважаючи свої права порушеними,
позивача звернувся із зазначеним
позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, надавши пояснення з
приводу обставин, викладених в
позовній заяві, просили позов
задовольнити. Крім того, представник
позивача пояснив, що допитані в
судовому засіданні свідки підтвердили
факт того, що спірне домоволодіння
будувалося батьками позивача, а тому
відноситься до категорії самочинного
будівництва. Крім того, посилаючись на
вимоги «Тимчасових положень про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно» зазначав, що
виконкомом Піщанської сільської ради
було порушено порядок видачі свідоцтва
про право власності на домоволодіння,
адже останній прийняв рішення та видав
в подальшому спірне свідоцтво про
право власності без наявності
будь-яких документів, які б
засвідчували факт права власності чи
права користування даною земельною
ділянкову. Лише

згодом рішенням виконкому сільради
було надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку
у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку, а
потім затверджено дану технічну
документацію. Крім цього, ні державного
акту, ні іншого документу, який би
посвідчував право відповідача на
спірну земельну ділянку, не має. Таким
чином, позивач вважає, що будинок
АДРЕСА_1, який збудований батьками
позивача, повинен відноситься до
категорії «самочинного будівництва», в
результаті чого право власності на
нього повинно бути визнано в порядку
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно.

В судовому засіданні відповідач та її
представник ОСОБА_4 проти позову
заперечували, просили відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю,
свою позицію мотивували обставинами,
викладеними в запереченні. Крім того
пояснили, що спірний будинок будувався
за кошти відповідачки, а тому
реєстрація права власності на нього
відбулося на законних підставах. Також
зазначають, що позивачем пропущено
строки позовної давності, і що він
взагалі є неналежним позивачем по
справі, адже ним не представлено до
суду жодних доказів того, що він є
спадкоємцем своїх батьків - ОСОБА_16 та
ОСОБА_5

Інші учасники процесу в судове
засідання неп з'явились, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце судового засідання, причин
неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні були допитані
свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання
пояснив, що відповідач - колишня
дружина його покійного брата, а
позивача її зведений брат. Спірний
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, будували родиною для родини
його покійного брата ОСОБА_7 В
будівництві приймав участь він сам,
його батько, його дядько ОСОБА_11 та
батько позивача ОСОБА_16 Після загибелі
брата роботи проводилися ОСОБА_3 Його
батьки через сільську раду подарували
землю під будівництво будинку його
братуз дружиною.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання
пояснив, що відповідач - сестра його
приятеля з дитинства. У спірному
будинку з 1983 року він бував часто, бо
літом відпочивав там разом з позивачем.
Приймав участь в ремонтних роботах,
ремонтував шифер, паркан. Всі ці роботи
проводились за кошти позивача та його
батька. Зі слів позивача йому відомо, що
будинок за життя належав батькам
позивача. Його сестру - ОСОБА_3 він там
бачив дуже рідко, майже ніколи.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання
пояснив, що відповідач - сестра його
приятеля з дитинства. Він мешкає поряд
з будинком, який є предметом спору. За
чий кошт будувався будинок йому не
відомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання
пояснив, що відповідач - сестра його
приятеля з дитинства. З дитинства йому
відомо, що батьки позивача завжди
їздили відпочивати у зазначений
будинок. Хто будував будинок, йому
невідомо, однак позивач показував йому
папку з документами, в якій містились
квитанції на будівельні матеріали.
Йому відомо, що батько позивача
працював на мартені і з відпрацьованої
цегли побудував фундамент зазначеного
будинку. Кому належав будинок, чи
практично, чи юридично, йому не відомо.
В 2004-2005 році позивач йому сказав, що має
намір оформлювати право власності на
спірний будинок, однак чому не оформив,
йому не відомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження
батьками позивача значаться ОСОБА_16 та
ОСОБА_5 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача - ОСОБА_16
помер, що стверджується свідоцтвом про
його смерть (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності,
будинок, розташований за
адресою:АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 (а.с.79).

На ім'я ОСОБА_3 виготовлено і технічний
паспорт на зазначене домоволодіння
(а.с.15-16).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: зміна
правовідношення; припинення
правовідношення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Згідно з 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Частина 3ст. 11 ЦК України вказує, що
цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до положень ст.317 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до положень ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до положеньст.386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Виходячи з аналізу наведених норм
законодавства суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки, як встановлено в
судовому засіданні згідно свідоцтва
про право власності, будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_3 (а.с.79-80). Зазначене
свідоцтво видане вперше на підставі
Рішення Виконавчого комітету
Піщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області №129 від
25.12.2008 року «Про оформлення права
власності на житлові будинки» (а.с.75), а
зазначене Рішення, відповідно, було
прийнято на підставі запису по
господарської книги, у відповідності
до якої спірний будинок, як і земельна
ділянка, належать саме ОСОБА_3 (а.с.78, 108,
117-118).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом місцевого самоврядування, якщо
він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Однак позивачем в порушення вимог ст.
ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів
того, що Рішення Піщанської сільської
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області №129 від
25.12.2008 року «Про оформлення права
власності на житлові
будинки»,суперечить актам цивільного
законодавства, або порушує цивільні
права або інтереси позивача.

Судом приймаються до уваги свідчення
свідків щодо того факту, що будівництво
спірного будинку відбувалося за
допомогою родичів та членів сім'ї.
Даний факт не заперечувався і самим
відповідачем, однак дана обставина не є
підставою для визнання незаконним
Рішення Піщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області №129 від
25.12.2008 року «Про оформлення права
власності на житлові будинки» та
скасування свідоцтва про право
власності, виданого на його підставі.

Не можуть бути прийняті судом і
посилання позивача на той факт, що він
фактично прийняв спадщину після смерті
свого батька ОСОБА_16 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8), оскільки в порушення
вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України суду не
надано доказів того, що спірний будинок
належав до спадкового майна померлого,
як не надано доказів і того, що за
будь-ким, окрім відповідача,
оформлювались будь-які
правовстановлюючі документи на
зазначений будинок.

Не можуть бути прийняті судом і
посилання позивача на той факт, що була
порушена процедура оформлення права
власності на новозбудоване майно, як на
самочинне будівництво, оскільки на
підтвердження даного факту не надано
доказів, зокрема не надано доказів
звернення до компетентних органів,
щодо перевірки даного факту.

Щодо земельної ділянки, розташованої
за зазначеною адресою, то кожен
громадянин України має право на
безоплатну приватизацію частки
державного земельного фонду.

ОСОБА_3 скористалась зазначеним правом,
розпочавши зазначену процедуру згідно
чинного законодавства (а.с.52-74).

Дана обставина не позбавляє права
позивача скористатись зазначеним
правом, у разі, якщо він ним ще не
скористався.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про те, що
позивача е довів в судовому засіданні,
що діями відповідачів порушені його
права.

Щодо позовної вимоги про визнання
свідоцтва таким, що не може бути
підставою для реєстрації права
власності, то в цій частині позову, суд
вважає за необхідне відмовити, ще і з
тих підстав, що дана позовна вимога не
відповідає можливим способам захисту
права, що є ще однією підставою для
відмови в позові в цій частині.

Щодо скасування державної реєстрації,
то вчинення таких дій не належить до
компетенції суду згідно з Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», а тому суд вважає за
необхідне відмовити в задоволені
позову і в цій частині.

Крім вищезазначених підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог
позивачів, суд вважає за необхідне
зазначити також те, що позивачі
пропустили строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Підстав для застосування ст. 258, 268 ЦК
України у правовідносинах, що виникли
між сторонами не має, як не має підстав
і вважати, що перебіг строку позовної
давності зупинявся чи переривався.

Посилання позивача та його
представника на той факт, що позивачу
не було відомо про те, що відповідач
займається оформленням права
власності, не може бути прийнятий
судом, оскільки батько позивача помер у
2002 році, тобто 21 рік тому, що не
позбавляло можливості позивача, як
спадкоємця першої черги, вчиняти дії
щодо оформлення речових прав на майно,
яке він вважав спадковим.

Оскільки відповідачі заявили про
застування наслідків спливу строку
позовної давності, то це є ще однією
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог позивачів згідно ст. 267
ЦК України. Однак суд вважає, що в
даному випадку немає підстав для
застосування строків позовної
давності через те, що позовна давність
застосовуєтьсмя до обгрунтованих
позовних вимог. В даній ситуації суд
вважає позовні вимоги не
обгрунтованимиі вважаїє за необхідне
відмовити в задволенні позову по суті.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що позов не обґрунтований та не
підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 3, 58, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст. ст. 1223, 1225, 1261, 1267 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Піщанської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області,
Реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції про
скасування рішення, визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
скасування реєстрації права власності
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, що не була присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
В.В.Березюк