У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куцина М.М.,

суддів Бондаренка Ю.О., Павліченка С.В.,

при секретарі Чийпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою Державної виконавчої служби Іршавського РУЮ на ухвалу Іршавського районного суду від 4 вересня 2013 року у цивільній справі за скаргою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Державної виконавчої служби Іршавського РУЮ про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулося до суду з скаргою на дії державного виконавця в якій просило: 1) поновити пропущений з поважних причини строк для подання скарги; 2) визнати дії державного виконавця Горзов С.П. неправомірними; 3) скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 30.05.2013 р. ВП № 33841973.

Оскаржуваною ухвалою зазначену скаргу задоволено.

Не погоджуючись із даною ухвалою відділ ДВС Іршавського РУЮ подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому посилається на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділу ДВС Іршавського РУЮ знаходився виконавчий лист виданий 18 липня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності збитки у розмірі 22 113,23 грн. (а.с.16). На підставі даного виконавчого листа, 13.08.2012 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.9).

Постановою старшого державного виконавця Горзов С.П. від 30.05.2013 року повернуто виконавчий документ стягувачеві з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон).

З матеріалів справи слідує, що скаржник, не погоджуючись з даними діями державного виконавця, на протязі десятиденного строку оскаржив їх в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Іршавського районного суду 09.08.2013 року провадження по даній справі закрито та розяснено Закарпатському обласному відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності їх право звернутися із скаргою в порядку цивільного судочинства (а.с.6). Відразу ж після цього, на протязі десяти днів, подано відповідну скаргу вже в порядку цивільного судочинства (ст.ст. 383-385 ЦПК України). Вказане свідчить, що скаржник дійсно мав намір в строк оскаржити дії державного виконавця, діючи при цьому добросовісно. Строк для оскарження пропущено ним через помилкове оскарження дій державного виконавця спочатку в порядку адміністративного судочинства. За таких обставин, враховуючи приписи ст. 3 ЦПК України, а також те, що мала місце добросовісна помилка скаржника щодо порядку оскарження дій державного виконавця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності пропуску строку на подачу скарги та його поновлення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині, а тому підлягають відхиленню.

Задовольняючи скаргу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що в державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого листа стягувачеві з посиланням на п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно п.5 ч.1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Аналіз зазначеної норми свідчить, що державний виконавець може повернути виконавчий лист із зазначених підстав за наявності одночасно двох умов: відсутність інформації про особу боржника чи його місцезнаходження та безрезультатності проведених заходів щодо встановлення такої інформації.

З оскаржуваної постанови державного виконавця від 30.05.2013 року слідує, що підставою для повернення виконавчого листа стягувачеві стала відсутність у виконавчого документі ідентифікаційного коду боржника та дати народження. Крім того, в постанові зазначено, що за адресою, яка зазначена у виконавчому документів с.Ільниця, вул. Хмельницького, 52, ОСОБА_1 не проживав та ніколи не проживає.

В той же час, в цій же постанові зазначена дата народження боржника 02.10.1991 року; його адреса с.Осій, вул. Б.Хмельницього, 52 та РНОКПП НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначена інформації про боржника є достовірною та була отримана державним виконавцем від самого боржника, а також в результаті відповідного запиту до ВГІРФО.

Зазначене свідчить, що на момент винесення оскаржуваної постанови у державного виконавця була достовірна інформації про особу боржника (дата народження, ідентифікаційний код та правильна адреса проживання).

За таких обставин, незважаючи на відсутність та неправильність вищевказаної інформації в самому виконавчому листі, у державного виконавця не було підстав, передбачених п.5 ч.1 ст. 47 Закону для повернення виконавчого листа стягувачеві. Таке повернення є формальним та суперечить вимогам ст. 11 Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дотримався вимог цивільно-процесуального законодавства та обґрунтовано задовольнив скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 11, 47 ЗУ «Про виконавче провадження», статтями 307, 312-315, 383, 385, 387 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби Іршавського РУЮ відхилити.

Ухвалу Іршавського районного суду від 4 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: