Провадження № 2/752/298/13
04.12.2013 року Голосіївський районний
суд міста Києва у складі головуючого
судді Фролова М.О., при секретарі
Оксененко Д.О. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Комунальне підприємство Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, Друга
Київська державна нотаріальна контора
про визнання свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в
Голосіївський районний суд міста Києва
з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач),
третя особа: Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
Друга Київська державна нотаріальна
контора, про визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним, визнання
права власності на спадкове майно при
цьому пояснивши наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік
позивача ОСОБА_4. При цьому, після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина,
предметом якої стала належна померлому
як співвласнику 1/2 частка квартири
АДРЕСА_1. Також, до складу спадщини
ОСОБА_4 ввійшла частка у розмірі 2/6 від
частки 1/2, що належала іншому
співвласнику вищезазначеної квартири
№ 95 ОСОБА_5 та була присуджена в якості
обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_4
як спадкоємцю за його життя рішенням
Голосіївського районного суду міста
Києва від 19.06.2009 року по справі № 2-335/09,
із урахуванням ухвали про виправлення
описки Голосіївського районного суду
міста Києва від 08.08.2011 року. Разом з цим,
за наслідками розгляду заяви позивача
ухвалою Голосіївського районного суду
міста Києва від 05.06.2012 року по справі №
2-335/09 було відмовлено позивачу у
виправленні описки в наведених вище
судових рішеннях та визнанні за ОСОБА_4
частки у розмірі 2/3 від частки 1/2 у
квартирі № 95, оскільки зазначене
виходило за межі позовних вимог та
могло призвести до фактичного
збільшення частки. В свою чергу,
позивач зазначила, що померлому ОСОБА_4
мала належати обов'язкова частка у
спадщині в розмірі 2/6 від 1/2 частки у
квартирі № 95, та зазначена частка мала
перейти у спадок позивачу. Крім того,
позивач пояснила, що рішенням Другої
київської державної нотаріальної від
29.06.2012 року за № 2113/02-31 було відмовлено
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину на частку у квартирі № 95 у
зв'язку із непред'явленням документів
щодо належності спадкового майна
померлому ОСОБА_4 на праві власності.
Враховуючи зазначене позивач,
зменшивши позовні вимоги, просила суд:
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 28.11.2007 року
за № 11-623 видане на імя ОСОБА_4 на 1/4
частину спадкового майна померлої
ОСОБА_5 що складається з 1/2 квартири № 95;
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 28.11.2007 року
за № 11-627 видане відповідачу ОСОБА_2 на
1/4 частину спадкового майна померлої
ОСОБА_5 що складається з 1/2 квартири № 95;
визнати за позивачем право власності
на 2/6 квартири № 95 в порядку
спадкування після ОСОБА_4; визнати за
відповідачем ОСОБА_2 право власності на
1/6 квартири № 95.
У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили задовольнити їх в повному
Відповідач та її представник у
судовому засіданні та наданих
письмових запереченнях не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні. При цьому відповідач
пояснила, що не підлягає задоволенню
позовна вимога про визнання за
позивачем права власності на 2/6 частки
всієї квартири № 95, а не обов'язкової
частки із 1/2 частки квартири № 95. Також
позивач зазначила, що померлий ОСОБА_4
за життя не претендував на весь розмір
обов'язкової частки за законом, а
вимоги позивача щодо її збільшення не
підлягають задоволенню, оскільки право
на прийняття обов'язкової частки чи її
збільшення не переходить до позивача
Треті особи, будучи належним чином
повідомленими про дату і час судового
засідання участі в розгляді справи не
брали, подали заяви про можливість
розгляду справи без їх участі.
Врахувавши надані сторонами та їх
представниками пояснення, з'ясувавши
обставини, на які посилались сторони,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
робить висновок про необхідність
відмовити у задоволені позову,
виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про шлюб за № НОМЕР_1, було
зареєстровано 03.11.2000 року між позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 шлюб.
Вбачається, що рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 19.06.2009
року по справі № 2-335/09, із урахуванням
ухвали про виправлення описки
Голосіївського районного суду міста
Києва від 08.08.2011 року, було присуджено
ОСОБА_4 за життя як непрацездатному в
якості обов'язкової частки у спадщині
та визнано його право власності на 2/6
частки від 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
в м. Києві після смерті ОСОБА_5 (дата
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року) в порядку
спадкування за законом. Вищезазначені
судові рішення набрали законної сили
та їх не було скасовано.
Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
В свою чергу, з положень позовної заяви
та письмових пояснень позивача
вбачається, що остання як спадкоємець
просить суд фактично переглянути та
збільшити розмір обов'язкової частки у
спадщині ОСОБА_4, яку він мав
успадкувати від померлої ОСОБА_5 та яку
не було йому присуджено у повному
об'ємі вищезазначеними рішеннями
Голосіївського районного суду міста
Києва, оскільки за змістом поданого
ОСОБА_4 позову він не вимагав
зазначеного. Тобто за життя ОСОБА_4 як
непрацездатним спадкоємцем не було
отримано в повному об'ємі обов'язкову
частку у спадщині померлої ОСОБА_5 з 1/2
частки квартири № 95.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що
відповідно до положень ч. 1 ст. 1276 ЦК
України, якщо спадкоємець за заповітом
або за законом помер після відкриття
спадщини і не встиг її прийняти, право
на прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).
У зв'язку із наведеним, суд приходить до
висновку, що до позивача ОСОБА_1 не
переходить право на прийняття
обов'язкової частки у спадщині після
ОСОБА_4, яку не було прийнято ОСОБА_4 від
При цьому, суд зазначає, що не скасовано
заповіт ОСОБА_5 щодо залишення у спадок
відповідача ОСОБА_2 1/2 частки квартири
№ 95, а рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва від 19.06.2009
року по справі № 2-335/09, із урахуванням
ухвали про виправлення описки
Голосіївського районного суду міста
Києва від 08.08.2011 року, було присуджено
ОСОБА_4 за життя в якості обов'язкової
частки у спадщині виключно 2/6 частки
від 1/2 частини квартири № 95, належної
Крім того, позивач просить визнати за
нею право власності на 2/6 частки від
усієї квартири № 95, а не від 1/2 частки
померлої ОСОБА_5, в якій ОСОБА_4 за своє
життя мав право на обов'язкову частку у
спадщині за законом.
В свою чергу суд зазначає, що ОСОБА_4
спадкував обов'язкову частку у
спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
ОСОБА_5 за правилами ЦК Української РСР.
Згідно ч. 1 ст. 535 ЦК Української РСР,
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
У зв'язку із наведеним,після смерті
ОСОБА_5 спадкоємець ОСОБА_4 спадкував
обов'язкову частку у спадщині у
визначеному розмірі з 1/2 частини
квартири № 95, а не усієї квартири. При
цьому, 1/2 вищезазначеної квартири вже
належала ОСОБА_4 на момент смерті
Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що є безпідставними вимоги
позивача ОСОБА_1 про визнання за нею
права власності на 2/6 частки від усієї
квартири № 95, а не від 1/2 частки
померлої ОСОБА_5, виключно в якій ОСОБА_4
за своє життя мав право на обов'язкову
частку у спадщині за законом.
Крім того, позивачем було заявлено
позовну вимогу про визнання його права
власності на 2/6 частки квартири № 95, а
не про визнання позивача такою що
прийняла спадщину у складі 2/6 частки
квартири № 95 або про зміну розміру
часток спадкоємців, а саме позивача та
У зв'язку із наведеним, суд зазначає
Положеннями абз. 2 ст. 41 Конституції
України визначено, що право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.
Згідно вимог абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
Відповідно до ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації. .
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за
№ 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), цей закон
регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1. ст. 3 Закону № 1952-IV,
державна реєстрація прав є
При цьому, положеннями ч. 3 ст. 3 Закону
№ 1952-IV визначено, що права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 18 Закону
№ 1952-IV, підтвердженням виникнення
права власності при здійсненні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно є свідоцтво про право власності
Враховуючи наведе, суд приходить до
висновку, що позивач у такий спосіб
намагається отримати визнання права на
об'єкт нерухомості - 2/6 частки квартиру
№ 95, без проведення визначеної
законодавством України процедури
державної реєстрації права власності
Положеннями ч. 1.ст. 11 ЦПК України,
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.
Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118,
119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи - Комунальне
підприємство Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, Друга Київська
державна нотаріальна контора про
визнання свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності -
відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду міста Києва через
Голосіївський районний суд міста
Києва.

Суддя
М.Фролов