РІШЕНН Я

Іменем України

05 грудня 2013 р. Центральний районний
суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гусак М.І.,

за участю позивачів, їх представника
ОСОБА_1, представника відповідачів
ОСОБА_2, представника третьої особи -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Миколаївська
міська рада про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням ,
зобовязання знесення самовільно
побудованих споруд, відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А
Н О В И В:

В жовтні 2013 р. позивачі звернулися до
суду із вищевказаним позовом, в якому
просять усунути перешкоди у
користуванні належним їм на праві
власності житловим будинком і
земельною ділянкою шляхом покладення
на відповідачів зобов'язання за
власний рахунок знести самовільно
встановлену огорожу, забетоновану
деревяну лаву, навіс для автомобіля на
землі загального користування, які
перешкоджають вільному проїзду
автотранспорту до воріт їх
домоволодіння по АДРЕСА_2. Також
просили стягнути з відповідачів у
солідарному порядку по 5000 грн. кожному
компенсації моральної шкоди , судові
витрати, витрати на правову допомогу у
сумі 1000 грн. та витрати на оплату послуг
КП ММБТІ в сумі 913 грн.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник підтримали позовні вимоги,
посилаючись на порушення їх прав і як
власників житлового будинку і
земельної ділянки, і як користувачів
земельної ділянки загального
користування будинку АДРЕСА_1 . Так,
після зведення відповідачами
металевої огорожі на цегляному
фундаменті та забетонованої деревяної
лави на території загального
користування, вони позбавлені
можливості вільного проїзду до хвіртки
свого будинку автомобілем, що не дає
їм можливості розпочати заплановану
реконструкцію житлового будинку з
надбудовою другого поверху. А навіс для
автомобіля розташований на тому місці,
де вони планують встановити ворота для
свого автомобіля для вїзду на власне
подвіря.

У судовому засіданні представник
відповідачів (які надали суду заяви про
розгляд справи у їх відсутність)
вимоги позову не визнав, посилаючись на
відсутність перешкод у користуванні
житловим будинком позивачів. Суду
пояснив, що позивачі мають у власності
земельну ділянку, яка має окремий вїзд
з іншого боку, а отже вони не мають
право використовувати двір фактично
сусіднього житлового будинку для
проїзду транспорту до своєї хвіртки, а
у праві вільного проходу їм не
перешкоджають.

Треті особи в судове засідання не
зявилися, надали суду свої завяви про
розгляд справи у їх відсутність та
підтримали вимоги позову.

Представник третьої особи
Миколаївської міськради ОСОБА_3
просила віднести вирішення позову на
розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників та дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Згідно п.5 ст. 23 Закону України «Про
планування та забудову територій»,
ст.ст. 96, 103 Земельного Кодексу України,
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, обирати такий
спосіб використання, при яких
власникам та землекористувачам
сусідніх земельних ділянок завдається
найменше незручностей.

Власниками по 33200 часток житлового
будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Співвласниками інших часток в цьому
житловому будинку є треті особи.
Відповідачі проживають в квартирі
АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі
ТОВ ЖЕК «Соборне».

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі та треті особи також були
власниками окремих квартир в АДРЕСА_1 ,
але виділилися в окрему адресу,
належні їм квартири були зняті з
балансу ЖЕКу 19 жовтня 2005 року та на
початку 2006 року набули статусу
індивідуального житлового будинку .

Зі схематичних планів земельної
ділянки по АДРЕСА_1 станом на 1970 р., 1991 р.
вбачається, що двір загального
користування цього будинку, який
перебував на балансі відповідних
ЖЕКів, ніколи не був обладнаний для
вільного проїзду автотранспорту по
території двору, посеред двору
розміщені численні господарські
споруди. В подальшому, коли декілька
квартир набули статусу
індивідуального житлового будинку , їх
власники відгородилися огорожею від
загального двору і влаштували собі
окремі входи до власних дворів саме з
території загального двору.

На підставі рішення Миколаївської
міської ради від 01.10.2009 р. за № 3836 та
рішення Миколаївської міської ради від
30.12.2010 року за № 230 ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у
спільну сумісну власність передані
земельні ділянки , площею 0,0396 га та
площею 0,0171 га по АДРЕСА_2 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку , господарських будівель та
споруд. Право власності
підтверджується Державними Актами
серії ЯЛ № 975956 та серії ЯЛ № 975955 від
16.11.2010 р.

Як визнали в судовому засіданні самі
позивачі, вони мають можливість
вільного проїзду до власної земельної
ділянки з іншого боку - де знаходиться
частина домоволодіння ОСОБА_8, але
через наявність господарських споруд і
огорож не мають можливості проїзду
безпосередньо до хвіртки власного
подвіря (тієї частини земельної
ділянки та житлового будинку, якими
вони користуються).

Матеріалами справи та поясненнями
сторін підтверджується, що реального
розподілу житлового будинку АДРЕСА_2 не
відбувалося, як і не визначені частки у
праві спільної сумісної власності на
земельну ділянку за цією адресою, проте
між співвласниками склався усталений
порядок користування.

З 2011 року позивачі неодноразово
зверталися до Адміністрації
Центрального району з приводу
самовільного встановлення
відповідачами з порушеннями ДБН
огорожі та навісу в дворі АДРЕСА_1 , що
призвело до створення їм перешкод у
виїзді транспортом з двору свого
будинку.

З відповідей на ці звернення та Актів
обстеження місця розташування спірних
обєктів від 23.01.2013 року та 15.11.2013 року по
АДРЕСА_1 вбачається, що біля квартири №
6 встановлено некапітальну споруду -
навіс, відстань від стіни сараю, що
знаходиться перед подвірям позивачів,
та кутом фундаменту сітки-рабиці = 1,52 м.,
відстань від лави до лави = 1,25 м.,ширина
входу до житлового будинку позивачів
складає 1,53 м., загальна площа
загороженого сіткою-рабицею ділянки
загального користування складає
приблизно 32 кв.м. При візуальному
обстеженні встановлено, що лава та
огорожа перешкоджають проїзду
автотранспорту до домоволодіння
ОСОБА_4

З доданих фото вбачається, що зазначена
позивачами земельна ділянка є
територією двору загального
користування багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1, посеред цього двору
вільно вїзджає легковий автомобіль,
але дійсно на відстань до 10 метрів
автомобіль не може безпосередньо
підїхати до хвіртки домоволодіння
позивачів.

Відповідно до положень норм статей 16,
391, 386 ЦК України власник вправі
звернутися до суду з вимогою пр захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право. Але суд вважає, що позивачі не
довели порушення відповідачами їх
права на користування належною їм
власністю, до того ж не довели
наявність у них самих права на
використання для проїзду
автотранспорту тієї земельної ділянки
за іншою адресою, фактично до
звільнення якої були заявлені позовні
вимоги.

Суд також враховує, що згідно норм
діючого законодавства України,
виділення в натурі на місцевості і
передача у власність земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
житлових будинків не допускається без
забезпечення вільного проходу та
проїзду до них ( що повинно було бути
враховане при приватизації земельної
ділянки позивачами). Ні Правилами
дорожнього руху, ні діючими
будівельними нормами та правилами не
передбачений рух автотранспорту
всередені дворів будинків ( до того ж
через один двір до іншого), не
регламентується і ширина проїздів
всередені двору. Таке також
підтверджує недоведеність створення
перешкод позивачуі безпідставність
застосування норм ст. 376 ЦК України.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є,
зокрема, справедливість,
добросовісність та розумність. Вимога
справедливості добросовісності та
розумності цивільного законодавства
практично виражається у встановленні
його нормами рівних умов для участі
всіх осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
реалізації цивільного права, з
шануванням прав та інтересів інших
осіб, моралі суспільства тощо. При
цьому справедливість можна трактувати
як визначення нормою права обсягу, межі
здійснення і захисту цивільних прав та
інтересів особи адекватно її ставленню
до вимог правових норм.
Добросовісність означає прагнення
сумлінно захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. Розумність - це зважене
вирішення питань регулювання
цивільних відносин з урахуванням
інтересів усіх учасників, а також
інтересів громади (публічного
інтересу).

Позивачі скористалися своїм правом на
отримання безоплатно у власність
земельної ділянки для обслуговування
свого житлового будинку з земель
державної (комунальної) власності,
отже втратили право вільного
користування іншою земельною ділянкою,
виділеною для обслуговування
житлового будинку за сусідньою
адресою. Вимог про встановлення
земельного сервітуту до належного
відповідача з дотриманням норм ст. 98, 99
ЗК України позивачі не заявляли.

За такого, у задоволенні позову слід
відмовити за необґрунтованістю і
недоведеністю позовних вимог.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України у
разі відмови у задоволенні позову, з
відповідача на користь позивача не
підлягають стягненню судові витрати та
витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України ,
суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Миколаївська
міська рада про усунення перешкод в
користуванні домоволодінням ,
зобовязання знесення самовільно
побудованих споруд, відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.