Справа № 653/2087/13-ц
Провадження № 2/653/861/13
РІШЕННЯ

іменем України

"18" вересня 2013 р.

18 вересня 2013 року Генічеський районний
суд Херсонської області в складі:

головуючого судді
Калімбета Л.І.

при секретарі
Соколович О.В.

прокурора
Якименко А.Г.

адвоката
ОСОБА_1

представника

органу опіки та піклування
Нікітіної К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи на стороні відповідачів:
Генічеський районний сектор
Управління ДМС України в Херсонській
області, служба у справах
неповнолітніх Генічеської
райдержадміністрації, про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів який мотивує тим, що з 18
березня 2013 я є власником домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
яке складається з двох житлових
будинків, трьох сараїв та іншої
нерухомості. До кінця 2006 року, в
даному житловому будинку зазначеному
літерою «А» як член сім'ї попереднього
власника -ОСОБА_6, проживала та була
зареєстрована ОСОБА_4 та ОСОБА_5
(Відповідач 2) - син ОСОБА_7 Які на
теперішній час не проживають у
вказаному домоволодінні разом з їх
членом сім'ї (попереднім власником
домоволодіння) більше одного року,
оскільки створили власну сім'ю та
проживають в АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач та його
представник, підтримали позовні вимоги
в повному обсязі, просять суд позов
задовільнити.

Відповідач, та його представник, в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечують проти його задоволення,
вважають його безпідставним,
зазначивши, що вона з дитиною з квітня
2011 року проживає за адресою: АДРЕСА_1. З
чоловіком її шлюб було розірвано 25
травня 2011 року. За цією ж адресою
проживала до укладення шлюбу з самого
народження.Також зазначила, що іншого
житла не має.

Представник органу опіки та піклування
проти позову заперечував, вказавши, що
дитина не може залишитися без житла, до
того ж може проживати як з батьком так і
з мамою.

Прокурор прокуратури Генічеського
району у судовому засіданні заперечує
проти задоволення позову, пояснив, що
особисто проводилась перевіорка факта
проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1, в ході якої встановлено, що з
2011 р. вони постійно проживають за
вищевказаною адресою.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
надані докази у їх сукупності вважає що
позов задоволенню не підлягає,
встановив наступні факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до копії витягу з
Державного реєстру права власності на
нерухоме майно, 18.03.2013 р. за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на
будинок по АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування від 18.03.2013 р..

З копії технічного паспорту на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на
власника ОСОБА_3 його складено 25.03.2013 .

Відповідно до копії з домової книги, за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4.

31 липня 2013 р. комісією у складі
заступника міського голови з питань
діяльності виконавчих органів та
комунальних підприємств ОСОБА_10,
начальника відділу містобудування,
архітектури ОСОБА_11, начальника
відділу з питань житлово-комунального
господарства ОСОБА_12 було обстежено
місце проживання ОСОБА_5 за
результатами було складено акт.
Відповідно до даного акту було
оглянуто приміщення сараю «Г»,»г» та
тамбура «а», розташованих на території
житлового будинку по АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_3Фактично вказані
приміщення використовуються
ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 для
проживання. Сарай «г» використовується
як тамбу. Сарай «Г» поділено
перегородкою на два приміщення та
використовується як житлові кімнати,
тамбур «а» використовується як кухня. В
приміщеннях встановлені меблі та
обладнання для житла, кухонне
обладнання. Комісії надані паспорти
ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_25 згідно яких
громадяни прописані за вказаною
адресою, по АДРЕСА_1. На час перевірки
комісії у цих приміщеннях були
присутні ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_5.
Комісія вважає, що заявниця та вказані
члени її сім'ї мешкають за вказаною
адресою по АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Генічеського
районного суду від 25.05.2011 р., шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_15 розірвано.

Факт того що ОСОБА_5 та її малолітній
син ОСОБА_8 постійно на протязі більше
ніж рік проживають безперервно по
сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_1,
підтвердили допитані у судовому
засіданні свідки: ОСОБА_16, ОСОБА_13,
ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19.

Суд критично оцінює покази допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 стосовно того
що відповідачі більше року не
проживають за адресою: АДРЕСА_1, так як
ОСОБА_6 є матірю позивача та саме вона
подарувала йому зазначений житловий
будинок, а тому є зацікавленою особою,
також її покази та покази ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 спростовуються
свідченнями допитаних у судовому
засіданні свідків: ОСОБА_16, ОСОБА_13,
ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які
пояснили протилежне, та актом комісії
обстеження житла ОСОБА_5 та її
малолітнього сина від 31 липня 2013 р..

За таких обставин суд критично оцінює
акт про непроживання відповідачки з
сином за за адресою: АДРЕСА_1 від 11.07.2013
р., оскільки викладені у актах
відомості повністю спростовується
поясненнями відповідачки, свідків:
ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, та дослідженими в
судовому засіданні матеріалами справи,
а саме актом від 31 липня 2013 р., рішенням
суду про розлучення відповідачки з
чоловіком.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_5
та її син ОСОБА_5 мають житло по АДРЕСА_2
де і проживають нині, спростовується
копією договору купівлі-продажу
зазначеного будинку від 24.02.2010 р.
відповідно до якого ОСОБА_23, мати
колишнього чоловіка ОСОБА_5, придбала у
ОСОБА_24 даний будинок, а ткож
спростовуються поясненнями свідка
ОСОБА_15 який пояснив, що ОСОБА_5 його
колишня дружина з якою вони разом
проживали по АДРЕСА_2, а після
розлучення з квітня 2011 року вона
проживає по АДРЕСА_1.

Крім того факт проживання ОСОБА_5 з
малолітнім сином ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1 підтверджено прокурором
прокуратури Генічеського району у
судовому засіданні з пояснень якого
вбачається, що прокуратурою особисто
проводилась перевіорка факта
проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_5 за вказаною
адресою: АДРЕСА_1, в ході якої
встановлено, що з 2011 р. вони постійно
проживають за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачем не доведено факт
не проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

З матеріалів справи слідує, що
неповнолітня дитина - ОСОБА_5 є сином
відповідача, зареєстрована за місцем
проживання матері ОСОБА_5, яка не має
власного житла і зареєстрована в
будинку де народилася та жила до
одруження, та після розлучення з
чоловіком. Місце проживання дитини
судом не визначалося. Виходячи з норми
ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства», діти - члени сім'ї наймача
або власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем, тому не може бути визнана
такою, що втратила право користування
житлом. До того ж, відповідачка не має
власного житла, тому позбавлення
дитини права користування житлом
порушить її право на житло та належні
умови проживання.

Крім того відповідно до вимог ст. 405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

З зазначеної норми вбачається, що
власник житла у разі відсутності члена
сімї понад один рік має право вимагати
визнати його втратившим право
користування житлом, але з аналізу
перевірених матеріалів справи
вбачається, що відповідно до договору
дарування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 придбав на
нього право власності з 18.03.2013 р..

Тобто ОСОБА_3 ще навіть рік
вищевказаним будинком не володіє, а
тому взагалі не має права звертатись з
даною вимогою до суду, так як це право
власника, який може довести, що у
належному йому житлі більше року без
поважних причин не проживають ОСОБА_5 з
сином ОСОБА_5. ОСОБА_3 у судовому
засіданні дане право не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Зібрані у справі докази та їх належна
оцінка вказують, що підстав для
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням
не має тому, підстави для задоволення
позову ОСОБА_3 - відсутні.Таким чином,
позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного,
Закону України «Про охорону
дитинства», та керуючись ст.ст.
72Житлового кодексу України, ст.29 ч.4, ст.
405 ЦК України та ст.ст. 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209,
213, 218, 223, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи на стороні
відповідачів: Генічеський районний
сектор Управління ДМС України в
Херсонській області, служба у справах
неповнолітніх Генічеської
райдержадміністрації, про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду до Генічеського районного
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Л. І. Калімбет