Справа № 2-69/12
Провадження № 2/369/18/13
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2013 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді: Коцюрби М.П.

за участю секретаря: Гниденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, 3-тя особа: Київське міське
управління юстиції про усунення від
права на спадкування та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа:
ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м.
Києві про визнання недійсним
правочинів та визнання права власності
в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, 3-тя особа: Київське
міське управління юстиції про усунення
від права на спадкування.

Свої вимоги мотивувала ти, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 (далі
ОСОБА_4), свідоцтво про смерть видане
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відділом реєстрації
смерті у м. Києві, актовий запис № 22134. З
померлим ОСОБА_4 ОСОБА_1 (ОСОБА_1.)
перебувала в зареєстрованому шлюбі,
який був зареєстрований 13 лютого 1985
року. Відповідач по справі - ОСОБА_2 є
сином ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4
відкрилася спадщина на земельну
ділянку площею 0,0610 га., яка знаходиться
в АДРЕСА_1 13 листопада 2009 року померлий
ОСОБА_4 залишив на ім'я ОСОБА_1 заповіт.

Як спадкоємець за законом ОСОБА_1
звернулась в державну нотаріальну
контору з заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку площею 0,0610 га., яка
знаходиться в АДРЕСА_1 В державній
нотаріальній конторі позивачці
повідомили, що до державної
нотаріальної контори Дніпровського
району м. Києва звернувся син померлого
- ОСОБА_2 з письмовою заявою, про
прийняття спадщини, в якій посилається
на те, що відповідно до ст. 1241 ЦК України
він має право на обов'язкову частку у
спадщині.

Позивачка зазначала, що вона займалась
похоронами чоловіка, всі витрати несла
особисто, відповідач не приймав ніякої
участі у похованні.

Тому позивачка просила суд, усунути
ОСОБА_2 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти
позову ОСОБА_1 звернувся із зустрічними
вимогами про визнання недійсним
правочинів та визнання права власності
в порядку спадкування, посилаючись на
те, що станом на 2007 рік ОСОБА_2 отримав у
встановленому законом порядку
інвалідність 2-ї групи, що
підтверджується Посвідченням інваліда
2-ї групи від 23.10.2007 року серії НОМЕР_2,
терміном на 2 роки та в наступному
виданим безстроковим Посвідченням
інваліда 2-ї категорії серії НОМЕР_3 від
28.07.2009.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду від 2711.2013 року Київської
області позовниі вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, 3-тя особа: ОСОБА_3, Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання недійсним правочинів та
визнання права власності в порядку
спадкування залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час розгляду справи
повідомлений належним чином через
телефонограму, причини неявки суду не
відомі.

Суд, вислухавши сторони, допитавши
свідків, вивчивши письмові докази,
вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, 3-тя особа: Київське міське
управління юстиції про усунення від
права на спадкування слід відмовити з
наступних підстав.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна
особа має в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначенні положеннями цієї
статті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ст. 1224 п.5 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані .

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Судом встановлено, що відповідач є
сином померлого ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_4 від 12.08.1953 року,
актовий запис № 1269.(а.с. 55)

Відповідно пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1, свідоцтва серії НОМЕР_3 від
28.07.2009 року ОСОБА_2 інвалід 2-ї групи,
термін дії посвідчення довічно.

13.11.2009 року ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 все
своє майно.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 07.06.2007 року квартира
АДРЕСА_2 належить на праві приватної,
спільної (сумісної або часткової)
власності гр.. ОСОБА_4 та членам його
сім'ї ОСОБА_1 в рівних долях.(а.с. 70).

Відповідно до договору дарування
частини квартири від 25.11.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу
ОСОБА_4 подарував - передав у власність
1/2 частину квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1
(а.с. 69).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий
запис № 22134.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина на земельну ділянку площею
0,0610 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1

13 листопада 2009 року померлий ОСОБА_4
залишив на ім'я ОСОБА_1 заповіт.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями
за заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини. Спадкоємцями за заповітом
можуть бути юридичні особи та інші
учасники цивільних відносин (стаття 2
цього Кодексу).

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Стаття 1224 ЦК України визначає коло осіб
(негідні спадкоємці), які позбавляються
суб'єктивних прав на спадкування,
незважаючи на те, що існували певні
передумови для закликання їх до
спадкування - наявність певного
ступеня спорідненості, перебування у
шлюбі зі спадкодавцем. Названа стаття
ЦК України визначає підстави та
порядок усунення особи від права на
спадкування після конкретного
спадкодавця. Відповідно до ч.5 цієї
статті за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову
практику у справах про спадкування"
зазначено, що правило абзацу 2 ч.3 ст.1224
ЦК України стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України. Факт ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи. При
цьому слід врахувати поведінку особи,
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливості для цього, та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

При встановлені факту ухилення особи
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця слід враховувати
поведінку особи, розуміння ним свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього, та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Статтею 1224 ЦК України визначено
вичерпний перелік підстав, коли
спадкоємець може бути усунутий від
спадкування. Протягом всього часу
розгляду справи в суді, стороною
позивача, в порушення вимог ст. ст. 57 - 60
ЦПК України, не було надано жодного
належного і допустимого доказу, в
обґрунтування вимог, щодо усунення
відповідача від спадкування після
смерті свого батька.

Постанова Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову
практику у справах про спадкування», а
саме пунктом 6 роз'яснює наступне: «
Правило абзацу 2 частини 3 статті 1224 ЦК
стосується особи, яка зобов'язана була
утримувати спадкодавця згідно з
нормами Сімейного кодексу України
(далі - СК). Факт ухилення особи від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця встановлюється судом за
заявою заінтересованої особи. При
цьому слід враховувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Відповідно до абз.5 п.19 ПП ВСУ від 30.05.2008
р. «Про судову практику у справах про
спадкування», у разі порушення права
спадкоємців на обов'язкову частку у
спадщині суд може вирішити питання про
недійсність свідоцтва про право на
спадщину лише в тій частині, яка
складає обов'язкову частку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного
кодексу України право на обов'язкову
частку у спадщині - малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині
може бути зменшений судом з
урахуванням відносин між цими
спадкоємцями та спадкодавцем, а також
інших обставин, які мають істотне
значення.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 15,16,57,58,1217,1220, 1222,1224, 1241, 1261ЦК
України, положеннями Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212 - 215,
218, 223, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа:
Київське міське управління юстиції про
усунення від права на спадкування -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
М.П. Коцюрба