АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/2419/13-ц
Провадження № 22-ц/792/539/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді Грох
Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Рудому В.М.,

за участю відповідача та представників
сторін,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на малолітню дитину.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись у жовтні 2013 року до суду з
цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона з
ОСОБА_2 з 28 травня 2010 року перебували в
шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_3. Рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 липня 2012 року
шлюб між позивачем та відповідачем
було розірвано та визначено розмір
аліментів на утримання сина. Рішенням
апеляційного суду Рівненської області
стягнуто з нього на її користь
аліменти на утримання сина в розмірі 1/5
частини заробітку (доходу). Малолітній
син ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному
лікуванні в педіатрії №1 Рівненської
обласної дитячої лікарні з 11 по 20
березня 2013 року з діагнозом:
Обструктивний бронхіт. Гіпоксична
кардіоміопатія. Після того тривалий
час лікувався амбулаторно. Упродовж
лікування ОСОБА_1 несла витрати на
придбання необхідних ліків, медичне
обстеження дитини, загальна сума
витрат склала 4236,49 грн. На підставі ст.
185 СК України просила стягнути з
відповідача половину цих витрат - 2118
грн., а також понесені судові витрати, а
саме 2000 грн. витрат на правову допомогу
та 229, 40 грн. сплаченого судового збору.

23 грудня 2013 року представником
позивача було направлено письмове
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні, призначеному на 23
грудня 2014 року в зв'язку з направленням
заяви про зменшення позовних вимог для
надання можливості відповідачу
ознайомитись із заявою.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 23 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
встановленим обставинам справи і
наявним доказам, дослідженим під час
судового розгляду справи. Так суд
безпідставно завершив розгляд справи
23 грудня 2013 року попри подане письмове
клопотання про оголошення перерви в
зв'язку з подачею заяви про зменшення
обсягу заявлених вимог та надання часу
для ознайомлення іншій стороні. При
цьому не зважив на неодноразове
амбулаторне та стаціонарне лікування
дитини протягом березня-листопада 2013
року, її медичне обстеження та понесені
позивачем витрати у зв'язку з цим, що
підтверджено представленими медичними
документами. Суд у рішенні не зазначив
про дослідження частини письмових
доказів, не зважив на свої ж вимоги
представити для дослідження оригінали
документів, а лише вказав, що не визнає
як належні докази копії фіскальних
чеків та інших платіжних документів.
Проведення судового засідання за
відсутності позивача та її
представника за поданого клопотання
про оголошення перерви позбавило
позивача можливості реалізувати свої
процесуальні права, що є порушенням п. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
мотивів, відповідач та представник
відповідача просили відхилити
апеляційну скаргу, як безпідставну.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення сторін, неправильно
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню, та допустив
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим оспорюване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
добровільно сплатив половину
визначених ним витрат, понесених
позивачем у зв'язку зі стаціонарним
лікуванням дитини протягом 11-20 березня
2013 року, а понесення решти витрат в
частині вимог, не визнаних
відповідачем, не доведено належними та
допустимими доказами.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням апеляційного
суду Рівненської області стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина в розмірі 1/5 частини
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку щомісячно,
починаючи з 05 червня 2012 року і до
повноліття дитини. У період з 11 по 20
березня 2013 року малолітній син сторін
знаходився на стаціонарному лікуванні
в педіатрії №1 Рівненської обласної
дитячої лікарні з діагнозом
„Обструктивний бронхіт. Гіпоксична
кардіоміопатія". Витрати, пов'язані з
цим лікуванням дитини понесла позивач.
Відповідач визнав факт понесення цих
витрат в сумі 951,23 грн. і перерахував
позивачу 500 грн. в рахунок їх
відшкодування.

Наведені обставини підтверджуються
матеріалами справи і фактично не
оспорюються сторонами.

Разом з тим, попри направлене
позивачем 23.12.2014 року письмове
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні в зв'язку з
направленням заяви про зменшення
позовних вимог, завершив розгляд
справи, ухваливши рішення, чим порушив
права позивача, визначені ст.ст. 10, 11, 31
ЦПК України.

На порушення ст.ст. 212, 213, 214 ЦПК України
суд належно не перевірив доводів
позивача щодо понесення витрат на
загальну суму 4236,49 грн. у зв'язку з
хворобами дитини та не встановив
обґрунтованість та підставність цих
витрат.

Як встановлено апеляційним судом на
підставі оригіналів письмових доказів,
представлених позивачем, загальна сума
витрат, в зв'язку з хворобою дитини у
період з березня по червень 2013 року,
включаючи витрати на благодійні
внески, склала 4236,49 грн.

Так, за період з 11 по 20 березня 2013 року
перебування дитини сторін на
стаціонарному лікуванні в педіатрії №1
Рівненської обласної дитячої лікарні
відповідно до виписного епікризу та
наданих рекомендацій (а.с.68) позивачем
придбано ліків на суму 987,38 грн., що
підтверджується відповідними
фіскальними чеками (а.с.69, 70, 73).

Після проходження стаціонарного
лікування, у період з 28 березня 2013 року
по 08 квітня 2013 року син сторін
перебував на амбулаторному лікування з
приводу ГРВІ, бронхіту, що
підтверджується довідкою від 08.04.20913 р.,
виданою лікарем ОСОБА_5, а також її
лікарськими призначеннями, на підставі
яких на лікування дитини було придбано
ліки на загальну суму 200,68 грн. згідно
фіскальних чеків №148115 від 13.03.13 р.; №5996
від 01.04.2013 р.; №80406 від 02.04.2013 р.; №276988 від
03.04.2013 р. ( а.с.74).

З 12 квітня 2013 року дитина проходила
амбулаторне лікування з діагнозом:
ЧТХД (частохворіюча дитина). Ід-Є
незалежний дерматит, ремісія.
Бронхообструктивний синдром.
Імунодепресивний синдром. Згідно
призначень імунолога-алерголога
ОСОБА_6 (а.с.76, 80) позивачем придбано ліки
на суму 751,36 грн., що підтверджується
фіскальними чеками № 6278 від 12.04.13 р., №
0027 від 12.04.13 р., № 2 від 12.04.13 р., № 3814 від
18.04.13 р., №152636 від 21.04.13 року (а.с.75,82).

У період з 22 травня 2013 року по 05 червня
2013 року понесені витрати у сумі 200,00 грн.
на галотерапію (лікування в соляній
кімнаті), згідно направлення лікаря
ОСОБА_6 від 17 квітня 2013 року, що
підтверджується картою спостереження
на ім'я ОСОБА_3 та довідкою на ім'я
ОСОБА_1 від 17 червня 2013 року, виданою ПП
ОСОБА_8 (а.с.80, 82, 83).

Згідно консультативного висновку
лікаря-окуліста придбано очні
препарати на суму 119 грн. за фіскальним
чеком № 6471 від 19 квітня 2013 року (а.с. 82,
84).

З 23 квітня 2013 року дитина проходила
комп'ютерну діагностику і лікування з
приводу рецидивів хронічних
захворювань в медичному центрі «Дім
здоров'я», витрати за надані медичні
послуги склали 60,00 грн. згідно
квитанції до № 956 від 23.04.2013 року, а
також згідно рекомендацій лікаря від 23
квітня 2013 року придбано ліки вартістю
78,00 грн., що підтверджується товарним
чеком від 23.04.2013 року (а.с.84).

З 29 квітня 2013 року дитина проходила
амбулаторне лікування з діагнозом:
Аденоїдні вегетації II ст. Катаральний
кон'юнктивіт, витрати на яке склали 174,78
грн. згідно фіскальних чеків № 6756,
№0017 від 29.04.13 року (а.с.84).

З 11 травня 2013 року по 22 травня 2013 року
дитина проходила амбулаторне
лікування з діагнозом: Гострий
ринофарингіт. ГРЗ. Бронхіт, що
підтверджується довідкою від 22 травня
2013 року, виданою лікарем ОСОБА_5 та її
призначеннями від 11.05.13 р. (а.с.86, 89),
витрати на лікування згідно фіскальних
чеків №0003 від 10.06.2013 року; №1264, №133914,
№63167 від 11.05.13 року; №0050 від 12.05.13 року;
№83799 від 14.05.13 року; №0010, №137288 від 17.05.13
р., №159931, №159941 №136218 від 26.05.13 р.; №0063 від
27 червня 2013 року, склали 720,44 грн.(а.с. 85,
87). Також позивачем за рекомендацією
лікаря було придбано медичний апарат
небулайзер та вентоліну небули для
проведення інгаляцій на суму 586,85 грн.
(а.с. 73).

Посилання відповідача на сумнівність
наведених доказів є безпідставним,
оскільки він відповідно до ст.ст. 10, 60
ЦПК України не спростував достатніми
та допустимими доказами факт
неодноразових хвороб сина та понесені
у зв'язку з цим витрати позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 185 СК України встановлено, що
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвиток
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо). Розмір участі одного з
батьків у додаткових витратах на
дитину в разі спору визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення. Додаткові
витрати на дитину можуть фінансуватися
наперед або покриватися після їх
фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Сплачені позивачем благодійні внески в
сумі 350 грн. в силу їх добровільного
характеру не відносяться до категорії
необхідних витрат і не підлягають
стягненню з відповідача.

Таким чином половина від загальної
суми витрат позивача на час подачі
первісного позову, за виключенням
сплачених благодійних внесків та вже
сплачених відповідачем 500 грн., складає
1268 грн., що підлягають стягненню з
відповідача.

Вимоги щодо стягнення половини витрат
в сумі 931,09 грн. за період
жовтня-листопада 2013 року задоволенню
не підлягають, оскільки заява, що
містила вказані вимоги, надійшла до
суду першої інстанції після ухвалення
рішення в справі і не була предметом
його розгляду.

Понесені позивачем витрати на правову
допомогу в сумі 2000 грн. підтверджуються
угодою про надання правової допомоги,
актом від 30.09.2013 р. з розрахунком,
здійсненим відповідно до Закону
України „Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" та квитанцією від 30.09.2013 р.
(а.с.31-34).

Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України
підлягають частковому задоволенню
вимоги про відшкодування витрат на
правову допомогу - пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, в
сумі 1197,36 грн., а також 229,40 грн.
сплаченого в мінімальному розмірі
судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 23 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1268
грн. додаткових витрат в зв'язку з
хворобою дитини та 1426,78 грн. понесених
судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Л.М.Грох

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції:
Ходоровський Б.В.
Провадження № 22-ц/792/539/14

Доповідач: Грох Л.М.

Категорія: 46