АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3375/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Цибра Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
26 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 6 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» про розірвання
договору оренди, заслухавши учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ПСП «Нива» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки. В обґрунтування позовних
вимог вказувала про те, що 17 травня 2004
року між нею та Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Нива» с. Лукашівка, Чорнобаївського
району, Черкаської області укладено
договірі оренди земельної ділянки,
відповідно до якого орендодавець
передала в оренду належну їй земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2,6391 га, строком на 10 років.

Відповідно до п. п. 1, 2.2 зазначеного
договору відповідач зобов'язався
щорічно виплачувати орендну плату
позивачу в розмірі 1,5 % від вартості
земельної ділянки. Позивачка вважає, що
відповідач зобов'язаний виплатити їй
суму орендної плати в розмірі не менше
1,5 %, а потім з 2008 року - не менше 3%
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки згідно з п. 1 Указу Президента
України від 2 лютого 2002 року № 922002 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)» з
наступними змінами та доповненнями,
так як норми цього Указу діють у період
дії договору оренди. ПСП «Нива» у
період з 2004 року по 2012 рік включно лише
частково виплачувало орендну плату,
розмір якої сама позивачка не знає.
Крім того, керівництво підприємства
повідомило ОСОБА_6 про наявність у неї
заборгованості перед відповідачем по
орендній платі , про яку їй нічого не
відомо.

З огляду на вищевикладене представник
позивачки просив суд розірвати договір
оренди землі, укладений 17 травня 2004
року між ОСОБА_6 та ПСП «Нива» площею 2,
639 га.

Рішенням Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від 6
листопада 2013 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржив
його в апеляційному порядку,
посилаючись на його невідповідність
нормам матеріального та
процесуального права. Просив суд
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
розірвання договору оренди земельної
ділянки, суд першої інстанції прийшов
до висновку, з чим погоджується і
колегія суддів, про те, що істотного
порушення договору оренди землі не
було, а тому у позивачки відсутні
правові підстави для розірвання
договору оренди землі.

Встановлено, що позивачка є власником
земельної ділянки площею 2,6391 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої в адміністративних межах
Лукашівської сільської ради,
Чорнобаївського району, Черкаської
області, яку в травні 2004 року ОСОБА_6
добровільно, на підставі наявної з
відповідачем угоди, передала
останньому в платне користування
терміном на 10 років.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору
за користування земельною ділянкою
орендар сплачує орендодавцю щороку
орендну плату в розмірі 600 грн.. Розмір
орендної плати визначається за
домовленістю сторін, але не може бути
меншим від розміру встановленого
чинним законодавством (п.2.2 договору)

Згідно п. 2.3 спірного договору розмір
платежів за окремими формами оплати
щороку погоджується між сторонами
шляхом внесення змін або доповнень до
договору. У додатку № 1 до договору
оренди земельної ділянки від 17 травня
2004 року передбачено грошову,
натуральну, відробіткову форми
орендної плати у розмірі 600 грн.

ПСП «Нива» за період дії договору
виплачувало позивачці орендну плату в
грошовій формі .

Зокрема, з довідки № 360 від 15 жовтня 2013
року , наданої ПСП «Нива», вбачається,
що відповідач сплачував позивачці з 2004
року по 2009 рік орендну плату в розмірі
600 грн., в 2011 - 2012 роках її розмір
становив 1559 грн., а в 2013 році - 2737 грн.

Дану оплату за оренду землі
позивачка не оспорювала та приймала на
протязі всього часу. Жодна із сторін не
ініціювала питання щодо внесення змін
до договору оренди землі, в тому числі
стосовно орендної плати.

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. За змістом
ст. 21 Закону України "Про оренду землі"
розмір та умови орендної плати, що
зазначені в договорі оренди, не можуть
суперечити чинному законодавству на
час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
"Про оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, а
також на підставах, визначених ЗК
України та іншими законами України.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Відповідач надав дані про сплату ним
орендної плати в грошовій формі.
Зазначені обставини підтверджено
копіями відомостей на отримання грошей
і не спростовуються позивачем.

Відповідно до ст. 651 ЦК України однією з
підстав розірвання договору є істотне
порушення стороною цього договору.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору
(абзац другий частини другої статті 651
ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного
здійснена судом першої інстанції
відповідно до критеріїв, що
встановлені вказаною нормою. Вирішуючи
питання про оцінку істотності
порушення стороною договору, суд
першої інстанції не встановив не лише
наявність істотного порушення
договору, але й наявність шкоди,
завданої цим порушенням другою
стороною, яка могла б бути виражена як у
вигляді реальних збитків та (або)
упущеної вигоди; її розмір, який не
дозволяв би потерпілій стороні
отримати очікуване при укладенні
договору, а також установити, чи є
дійсно істотною різниця між тим, на що
має право розраховувати сторона,
укладаючи договір, і тим, що в дійсності
вона змогла отримати.

Враховуючи, що щорічний розмір оплати
за оренду земельного паю в грошовій
формі не був меншим за розмір оплати за
оренду земельного паю, визначеного
чинним законодавством, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відсутність істотного порушення
договору відповідачем та відсутність
заподіяної шкоди.

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, ухваливши рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права на підставі
наявних та наданих сторонами належних
та допустимих доказів, суд першої
інстанції ухвалив правильне та
справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції, є безпідставними та не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не містять
підстав для скасування чи зміни
законного і обгрунтованого рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 6 листопада
2013 року у даній справі - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :