Справа № 424/4706/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 грудня 2013 року Ровеньківський
міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді
Ібадової Н.П.,

при секретарі
Бурлака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: приватний
нотаріус Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до суду
29.07.2013р. з позовною заявою до ОСОБА_2
(відповідач), в якому просила: розірвати
договір довічного утримання, укладений
між сторонами 19.09.2008р.; визнати за
позивачкою право власності на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1; зняти заборону
відчуження квартири за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений, про причини
неявки суд не повідомив.

Позивачка в судовому засіданні
підтвердила свої позовні вимоги та
наполягала на їх задоволенні.

Відповідно до ст.224 ЦПК України судом
прийнято рішення про заочний розгляд
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачки та
свідка, оцінивши наявні у справі
докази, судом встановлені наступні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини.

Позивачка була власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право власності САВ 05331 від 15.03.2007р.,
виданого управлінням соціальної сфери
ДП «Ровенькиантрацит» згідно
розпорядження від 07.03.2007р. за №7138, та
свідоцтва про право на спадщину ВКМ
904168, виданого Ровеньківською державною
нотаріальною конторою 09.09.2008р. за
реєстром №2-410.

19.09.2008р. між сторонами був укладений
договір довічного утримання (а.с.6-7),
посвідчений приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_3, на наступних умовах:
позивач передає, а відповідач приймає у
власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1
- п.1.1, 1.2 Договору; розмір щомісячного
матеріального забезпечення, яке має
надаватись позивачеві, дорівнює
мінімальному розміру заробітної плати
- п.2.1 Договору; утримання визначається
сторонами у вигляді забезпечення
позивача житлом шляхом збереження
права безоплатного довічного
проживання у відчужуваній квартирі (пп.
«а»), щоденним триразовим калорійним
харчуванням (пп. «б»), організація
похорон та ритуальних послуг у разі
смерті позивача (пп. «в»), здійснення
догляду за необхідністю в разі
погіршення стану здоров'я позивача (пп.
«г»), сплачувати комунальні послуги та
абонентну плату за телефон (пп. «д») -
п.2.2 Договору; відповідач зобов'язаний у
встановлені строки та в необхідному
обсязі здійснювати надання
матеріального забезпечення та догляду
позивачеві - п.3.2.1 Договору; позивач має
право вимагати розірвання договору у
разі невиконання або неналежного
виконання відповідачем своїх
обов'язків за цим договором - п.3.1.2
Договору.

Останні півтора роки відповідачка не
виконує своїх обов'язків, передбачених
п.2.1, 2.2 Договору, тому позивачка
звернулась до суду з зазначеним
позовом.

За таких обставин між сторонами
вбачається спір, що виник із договірних
правовідносин, зокрема з договору про
довічне утримання, які регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.744 ЦК за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Статтею 755 ЦК передбачено, що договір
довічного утримання припиняється зі
смертю відчужувача або внаслідок його
розірвання за рішенням суду на вимогу
однієї зі сторін договору. При цьому
розірвання договору довічного
утримання на вимогу відчужувача може
бути здійснене лише у разі невиконання
або неналежного виконання набувачем
своїх обов'язків, незалежно від його
вини.

Як вбачається з матеріалів справи
19.09.2008р. сторони належним чином уклали
між собою договір довічного утримання.
За цим договором відповідачка придбала
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 Державна реєстрація права
власності відповідачки на зазначену
квартиру проведена 13.10.2008р. (а.с.8), а тому
з цієї дати відповідачка є власником
зазначеної квартири. Таким чином,
позивачка, як відчужувач за договором
довічного утримання, своє зобов'язання
перед відповідачкою виконала.
Натомість, як зазначає позивачка та
свідок ОСОБА_4, відповідачка своїх
зобов'язань, передбачених п.2.1, 2.2, 3.2.1
Договору, не виконує протягом останніх
півтора років.

За таких обставин, позивач має право
вимагати розірвання договору
довічного утримання з відповідачем.
Враховуючи, що у суду відсутні докази
на спростування стверджень позивача,
суд вважає, що позовна вимога про
розірвання договору довічного
утримання підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.3, 4 ст.653 ЦК у
разі розірвання договору у судовому
порядку, зобов'язання припиняється з
моменту набрання рішенням суду про
розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати
повернення того, що було виконане ними
за зобов'язанням до моменту зміни або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Правові наслідки розірвання договору
довічного утримання передбачені
статтею 756 ЦК, відповідно до якої у разі
розірвання договору довічного
утримання у зв'язку з невиконанням або
неналежним виконанням набувачем
обов'язків за договором, відчужувач
набуває право власності на майно, яке
було ним передане, і має право вимагати
його повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню. За таких обставин позовна
вимога про повернення позивачеві його
квартири та визнання за ним права
власності на цю квартиру також
підлягає задоволенню.

Стосовно ж позовної вимоги про зняття
заборони відчуження за квартирою, то
суд зауважує, що відповідно до ст.74
Закону України від 02.09.1993р. №3425-XII «Про
нотаріат» нотаріус знімає заборону
відчуження жилого будинку, квартири,
дачі, садового будинку, гаража,
земельної ділянки, іншого нерухомого
майна у разі розірвання договору
довічного утримання. Аналогічна норма
закріплена у пп.5.1 п.5 глави 15 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012р. за №296/5. Відповідно до п.6
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою КМУ від
22.06.2011р. за №703, державна реєстрація
обтяжень речових прав на нерухоме
майно проводиться у день прийняття
заяви про державну реєстрацію.
Оскільки на момент розгляду справи
питання про зняття заборони на
відчуження квартири за адресою:
АДРЕСА_1, - нотаріусом не розглядалося,
то зазначена позовна вимога є
передчасною і задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88
ЦПК, яким передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. При зверненні до суду
позивачкою був сплачений судовий збір
в розмірі 230грн (а.с.2), який підлягає
відшкодуванню за рахунок відповідачки.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 11, 209, 213-215, 226, 228
Цивільно-процесуального кодекс
України, ст.ст.755, 756 Цивільного кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання
від 19 вересня 2008року, укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Ровеньківського
міського нотаріального округу
Луганської області ОСОБА_3 на бланку
ВКТ №362064, зареєстрований у реєстрі за
№2575.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилась 28
листопада 1936року, право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 230 (двісті
тридцять)грн. 00коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги чи заяви
відповідача про його перегляд, якщо
апеляційну скаргу чи заяву не було
подано.

Суддя: Н.П. Ібадова

06.12.2013