Справа № 2-5324/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, Житлово-будівельний кооператив
«Дніпровський-4» про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом в якому просить визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

В обґрунтування позову вказує на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ії батько
ОСОБА_2 після смерті якого відкрилась
спадщина до складу якої входить
квартира АДРЕСА_1, яка належала
позивачу на праві приватної власності,
в підтвердження чого послалась на
довідку № 81 від 18 липня 2013 року, видану
ЖБК «Дніпровець-4» про сплату померлим
у 1985 році пайового внеску за вказану
квартиру у розмірі 4 961,00 крб.

Посилається на те, що право приватної
власності ОСОБА_2 на вказану квартиру
було зареєстровано в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації за реєстровим номером
964 від 26 січня 1994 року, що
підтверджується копіями
реєстраційного посвідчення .

Вказує, що за життя батько залишив
заповіт відповідно до якого на випадок
своєї смерті зробив розпорядження,
згідно з яким все майно, заповідав їй.
Після смерті батька в установлений
законом строк вона вчинила всі
необхідні дії, спрямовані на прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
батька та подала заяву про прийняття
спадщини, однак відповідно до листа
Дев`ятої державної нотаріальної
контори їй відмовлено у видачі
свідоцтво про право на спадщину на
квартиру у зв`язку з відсутністю
правовстановлюючого документу .

Оскільки відсутність
правовстановлюючого документу,
перешкоджає позивачці оформити
спадщину після смерті чоловіка та
розпоряджатись квартирою на свій
розсуд, позивач звернулась до суду із
вказаною заявою.

В судове засідання позивач не з`явилась
, подавши через канцелярію суду заяву в
якій позовні вимоги підтримала та
просила проводити судовий розгляд у ії
відсутність.

Відповідач- Київська міська рада та
третя особа- Головне управління
юстиції у м.Києві, в судове засідання
своїх представників не направили,
подавши через канцелярію суду письмові
пояснення щодо заявлених позовних
вимог, відповідно до яких представник
відповідача та представник третьої
особи просить прийняти рішення згідно
норм чинного законодавства та
розглянути справу у його відсутність.

Відповідач- ЖБК « Дніпровський -4» ,
будучи повідомленим належним чином про
місце, день та час судового розгляду, в
судове засідання не з`явився, про
причини неявки суд не повідомив, у
зв`язку з чим судом ухвалено про
розгляд справи у відсутність
представника кооперативу.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Матеріали справи свідчать про те
,що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивачки ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть , видане відділом
реєстрації смерті у м.Києві, 09 лютого 2013
року.

Судом встановлено, що померлий
був членом ЖБК « Дніпровець-4» та йому
на праві власності належала квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
виданою ЖБК « Дніпровець-4» № 409 від
16.12.1993 року про повну сплату пайового
внеску у розмірі 4 961,00 крб., а також
реєстраційним посвідченням Київського
міського бюро технічної
інвентаризації про реєстрацію на праві
власності за ОСОБА_2 вказаної вище
квартири за реєстровим номером 964 від
26.01.1994 року.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
та за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України,
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою і часом відкриття спадщини є
день смерті особи.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти, у тому числі зачаті за життя
спадкодавця та народженні після його
смерті, той з подружжя, який пережив , та
батьки.

Встановлено, що 31.01.2010 року ОСОБА_2 був
складений заповіт на випадок смерті
згідно з яким він все своє майно
заповідач доньці ОСОБА_1-позивачці по
справі. Вказаний заповіт посвідчений
державним нотаріусом Дев`ятої
Київської державної нотаріальної
контори Фроловою А.О. та зареєстрований
у реєстрі 4-1844.

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що після смерті із заявою
про прийняття спадщини у встановлений
законом строк звернулись позивач та
дружина померлого ОСОБА_5, яка
відповідно до поданої заяви від 10.07.2013
року відмовилась від спадщини на
користь доньки -позивачки по справі
ОСОБА_1.

З поданої заяви ОСОБА_5 - дружини
померлого вбачається, що вона
відмовилась від обов`язкової частки
спадщини після смерті чоловіка,
незалежно від складеного заповіту.

Встановлено, що після смерті
ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину
за законом видане не було у зв`язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на квартиру.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.09.87 року
№ 9 « Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи», член ЖБК, який повністю
вніс свій пайовий внесок за квартиру,
надану йому в користування, набуває
право власності на квартиру і вправі
розпоряджатись нею на свій
розсуд-продавати, заповідати,
обмінювати, в тому числі на інше жиле
приміщення у будинку державного або
громадського житлового фонду чи іншого
ЖБК , на жилий будинок ( частину
будинку), що належить громадянину на
праві власності і вчиняти відносно неї
інші угоди, що не забороні законом.

У разі смерті члена
житлово-будівельного, садівницького
товариства, якщо спадкодавець повністю
вніс пайовий внесок, але свідоцтво про
право власності не отримав, квартира в
житлово-будівельному кооперативі та
житловий будинок у садівницькому
товаристві входить до складу спадщини.
Такої ж правової позиції дотримується
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, виклавши ії у Інформаційному
листі за № 24-753/0/04-13 від 16.05.2013 року.

Таким чином, оскільки пайовий
внесок померлим за життя був повністю
сплачений, він набув право власності на
спірну квартиру.

Встановлено, що 12.08.2013 року
Дев`ятою Київської державною
нотаріальною конторою позивачці
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом з
підстав того, що правовстановлюючий
документ на квартиру не був
зареєстрований у органі, який здійснює
державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав
державної реєстрації прав на нерухоме
майно є рішення судів, що набрали
законної сили, оскільки визнання права
власності на нерухоме майно є
прерогативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права на
спадкове майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», зазначено, що свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Як роз'яснено у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних від
16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», якщо документи, що
засвідчують право власності на
нерухоме майно, існували, проте були
втрачені власником та не можуть бути
відновлені в передбаченому законом
порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК
України, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Таким чином, досліджуючи зазначені
обставини справи та оцінюючи зібрані
докази у їх сукупності, враховуючи те,
що здійснення державної реєстрації за
померлою особою суперечить чинному
законодавству, а відсутність такої
реєстрації перешкоджає оформленню
спадщини позивачем, суд приходить до
висновку, що порушене право позивача
підлягає захисту, та як наслідок за ним
підлягає визнанню право власності в
порядку спадкування за заповітом.

При цьому суд також вважає, що
визнання права власності на квартиру у
порядку спадкування за заповітом не
буде порушувати прав дружини померлого
ОСОБА_5, оскільки вона свідомо
відмовилась від своєї частки у спірній
квартири на користь позивачки, про що
свідчить подана нею заява до державної
нотаріальної контори від 10.07.2013 року.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.1268,1270, 1278,1261 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 18.09.87 року № 9 « Про практику
застосування судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи»
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» ст.ст.10,60,209,212-215,294
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради,
треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, Житлово-будівельний
кооператив «Дніпровський-4» про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за заповітом
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за заповітом на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: