Справа № 1308/2-1804/05
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/189/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2013 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса
В.Я., Мацея М.М.,

секретаря
Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2
та ОСОБА_3, яка представляє інтереси
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
25 лютого 2005 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Грибовицької
сільської ради, третіх осіб:
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки та
Жовківської державної нотаріальної
контори, про визнання права власності
на спадкове майно,-

В С Т А
Н О В И Л А:

В січні 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом про
визнання за ними права власності на
будинковолодіння в порядку
спадкування після смерті батька. Свої
позовні вимоги мотивують тим, що
проживають в будинку, який у 80-ті роки
збудував їх батько ОСОБА_7. Будинок
знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з
3-х житлових кімнат та веранди.
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, мати померла
ще раніше, коли їм було відповідно по 3 і
5 років. При житті батько належним чином
не зареєстрував свого права власності.
Тоді вони звернулися до Грибовицької
сільської ради, де їм роз'яснено, що з
цього приводу слід звертатися до суду.
За відомостями погосподарських книг по
сільській раді, власником
будинковолодіння вважався батько. За
господарством закріплено земельну
ділянку в розмірі 0,49 га., з яких 0,25 га. -
для обслуговування житлового будинку.
Вони є єдиними спадкоємцями першої
черги за законом після смерті їх батька
ОСОБА_7, оскільки фактично вступили в
управління та володіння спадковим
майном, проживають в будинку, однак
оформити право на спадщину не можуть
через відсутність правовстановлюючих
документів на будинковолодіння.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 25 лютого 2005 року
позов задоволено.

Визнано право власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 в порядку спадкування після
смерті їх батька ОСОБА_7 на
будинковолодіння, яке знаходиться в
АДРЕСА_1 в рівних долях, а саме по ?
частині будинковолодіння за кожним.

Львівському ОДКБТІ та ЕО зареєструвати
право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за
кожним на ? частину на будинковолодіння
в АДРЕСА_1.

Грибовицькій сільській раді внести
відповідні зміни в реєстраційні книги
щодо власності на це будинковолодіння.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

В апеляційній скарзі зазначають, що
рішення ухвалене при неповному
з'ясуванні обставин справи. Суд не
з'ясував, а позивачі приховали факт
їхнього апелянтів проживання і
реєстрації в спірному будинку. Крім
того, вони вважають себе такими, що
фактично прийняли спадщину, однак суд
розглянув справу у їхній відсутності,
не надіславши копії рішення.

Просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким: визнати за ОСОБА_4 ?
частину будинковолодіння, ОСОБА_6 ?
частку будинковолодіння, ОСОБА_2 ?
частку будинковолодіння, ОСОБА_5 ?
частку будинковолодіння за адресою:
АДРЕСА_1; визнати частково недійсними
витяг про реєстрацію права власності №
10441163 від 19.04.2006 року на ім'я ОСОБА_6 щодо ?
частки будинковолодіння та витяг про
реєстрацію права власності № 10441225 від
19.04.2006 року на ім'я ОСОБА_2 щодо ? частки
будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яка представляє інтереси
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Проте зазначеним вимогам рішення
районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, районний суд
послався на те, що позивачі є
спадкоємцями покійного ОСОБА_7 і у
відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року
прийняли спадщину, фактично вступивши
в управління спадковим майном. Крім
того послався на ст. ст. 1328, 331, 392, 1268, 1270
ЦК України 2004 року, який на час
виникнення спірних правовідносин не
діяв.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2003 року
правила книги шостої ЦК України
застосовуються до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом.

Отже, за змістом указаної норми, ЦК
України 2003 року застосовується до
спадщини, яка відкрилася, але була
прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004
року, а якщо спадщина була прийнята до 1
січня 2004 року, застосовується ЦК
Української РСР 1963 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є
батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Спільним майном подружжя був будинок
за адресою АДРЕСА_1, будівництво якого
вони завершили 1982 року (а.с. 11).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, що був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

З матеріалів справи вбачається, що двір
у якому проживала сім'я ОСОБА_8 був
робітничим.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 - мати
позивачів ОСОБА_8, після смерті якої
відрилась спадщина за законом,
оскільки за життя мати заповіту не
складала, а саме на належну їй 1/2 частку
в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1.

Статтями 529, 530 ЦК УРСР (1963 року)
передбачено, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого.

Спадкоємцями першої черги за законом
померлої ОСОБА_8 відповідно були її
діти (позивачі) та чоловік.

Згідно статей 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що у будинку на момент
смерті ОСОБА_8 проживали її чоловік -
ОСОБА_7 та неповнолітні сини ОСОБА_2 і
ОСОБА_6, які не звертались до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, проте фактично
спадщину, а саме по 1/6 ідеальній частці
(1/2:3=1/6) прийняли у відповідності до
положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки
на час відкриття спадщини постійно
проживали з спадкодавцем у спадковому
будинку (а.с. 20).

У зв'язку з спадкуванням частка ОСОБА_7
в будинковолодінні стала становити 4/6
(1/2+1/6 = 4/6) ідеальних часток, розмір
частки ОСОБА_2 став становити 1/6
ідеальну частку та розмір частки
ОСОБА_6 також став становити 1/6 ідеальну
частку.

03 березня 1984 року ОСОБА_7 одружився з
ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу (а.с. 38).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них наробився син ОСОБА_4
(а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його
смерті відкрилася спадщина на належне
йому майно, а саме на 4/6 ідеальних
часток у будинковолодінні, яку
успадкували спадкоємці першої черги:
дружина ОСОБА_5, неповнолітній син
ОСОБА_4 та сини від першого шлюбу ОСОБА_2
і ОСОБА_6, кожен по 1/6 ідеальній частині
спірного будинку, оскільки заповіту
спадкодавець не складав, а останні у
відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР
1963 року фактично вступили в управління
спадковим майном, оскільки на час
відкриття спадщини постійно проживали
з спадкодавцем у спадковому будинку, що
сторонами не оспорюється.

У зв'язку з цим частка ОСОБА_2 в
будинковолодінні стала становити 1/3
(1/6+1/6=2/6) ідеальну частку, відповідно
розмір частки в даному
будинковолодінні ОСОБА_6 також
становить1/3 ідеальну частку, у ОСОБА_5 -
1/6 ідеальну частку, у ОСОБА_4 також 1/6
ідеальну частку.

Саме в таких розмірах слід було
задовольнити вимоги позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_6

Аеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
частині визнання за ними часток у
спріному будинковолодінні не може бути
задоволена, оскільки вони не були
сторонами даного спору, що не позбавляє
їх у випадку виникнення такого,
звернутися в суд з позовом.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Суд не вправі вийти за межі заявлених
позивачем вимог.

За таких обставин апеляційна скарга
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягає задоволенню
частково, рішення районного суду, як
таке, що ухвалене з порушенням норм
процесуального права, - скасуванню, з
ухваленням нового - про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 25 лютого 2005 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
ідеальну частку будинковолодіння
АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його
батька ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6
ідеальну частку будинковолодіння
АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його
батька ОСОБА_7.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Бакус В.Я.

Мацей М.М.