Справа 206/7630/13-ц
Провадження 2/206/1672/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"23" грудня 2013 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков
А.О.,

при секретарі Сядро
Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и в:

4 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що 21 травня 2007 року між
ним та відповідачем був укладений
договір № DNXRRX01110015, згідно з яким
позивач надав відповідачеві кредит у
розмірі 3644,40 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення. Відповідач
зобов'язався своєчасно повертати
кредит, відповідно до умов договору та
умов кредитування.

Дотепер відповідач свої обов'язки не
виконав, що стало причиною звернення до
суду з вказаним позовом, в якому
позивач просить суд стягнути
заборгованість в сумі 21667,63 гривень, яка
складається з заборгованості за сумою
кредиту - 2990,40 гривень, заборгованість
по процентам за користування кредитом -
9800,49 гривень, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
7368,76 гривень, штрафи, відповідно до
пункту 5.3 Умов та правил надання
банківських послуг - 500 гривень
(фіксована частина) та 1007,98 (процентна
складова) та судові витрати.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника не заперечуючи проти
ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений. У справі є
достатньо доказів для її вирішення, що
у сукупності із вказаними вище
обставинами дає суду підстави для
застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст.
224, 225 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Суд встановив, що 21 травня 2007 року між
позивачем та відповідачем був
укладений договір (заява) № DNXRRX01110015,
згідно з яким позивач надав
відповідачеві кредит у розмірі 3644,40
гривень зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом на строк по 21.05.2009 року (а.с.4).

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і банком,
про що свідчить підпис відповідача у
заяві (а.с.4).

Відповідач фактично скористався
лімітом кредитування, про що свідчить
виписка з особового рахунку клієнта та
розрахунок суми заборгованості.

Відповідно до п.5 Умов надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка»,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, пеню, а також
сплачувати комісії на умовах,
передбачених цим договором.

У встановлені договором строки,
позивач зобов'язання не виконав, у
зв'язку з чим станом на 25.10.2013 року,
згідно розрахунку позивача, утворилася
заборгованість в сумі 21667,63 гривень, яка
складається з заборгованості за сумою
кредиту - 2990,40 гривень, заборгованість
по процентам за користування кредитом -
9800,49 гривень, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
7368,76 гривень, штрафи, відповідно до
пункту 5.3 Умов та правил надання
банківських послуг - 500 гривень
(фіксована частина) та 1007,98 (процентна
складова) (а.с.3)

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України та умовами укладеного між
сторонами кредитного договору.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори й інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За кредитним договором позивач передав
відповідачу певні грошові кошти, про що
свідчать матеріали справи, отже,
вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК
України, було укладено.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Ураховуючи той факт, що відповідач
дотепер неналежно виконує свої
обов'язки з повернення кредиту,
відсотків та комісії за ним, таке
невиконання (неналежне виконання) є
порушенням її зобов'язань у розумінні
наведеної норми.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Натомість, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та з
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Суд вважає необхідним зменшити розмір
пені до 3000 гривень, оскільки її розмір
значно перевищує розмір неповернутої
суми кредиту.

Разом з тим, позивач зокрема просить
суд стягнути із відповідача 500,00 грн. та
1007,98 грн. в якості штрафів за неналежне
виконання зобов'язання, заявляючи при
цьому вимоги і про стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами
неустойки, а тому їх одночасне
застосування є подвійним притягненням
до відповідальності одного виду за
одне й те саме правопорушення, що
суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції
України.

У зв'язку з такими обставинами, вимоги
позивача в частині стягнення штрафів
задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 549, 551, 554, 610, 611,
1054, 1055 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 169, 212-215, 218, 224-225
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № DNXRRX01110015 від 21
травня 2007 року у розмірі 15790,89 гривень,
яка складається з заборгованості за
сумою кредиту - 2990,40 гривень,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 9800,49 гривень,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 3000 гривень, а
також сплачений судовий збір - 229,40
гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
А.О. Сухоруков