Єдиний унікальний номер 2-3259/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді - Скрипник К.О.,

при секретарі -
Назаренко Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач 21 грудня 2007 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з вказаним позовом в
якому згідно уточнень зазначив, що 28
липня 2005 року близько 9 годин 20 хвилин
ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗАЗ - 1102, д/н
НОМЕР_4, який належить його матері
ОСОБА_4, їхав по вулиці Маяковського в
м.Дніпропетровську з боку пр.Калініна
убік вул.Будьоного, що у шляху
проходження в районі електроопори № 417,
напроти прохідної заводу ДЗМО, зробив
наїзд на мати позивача - ОСОБА_5, яка
перетинала проїзну частину. Внаслідок
наїзду ОСОБА_5 отримала тілесні
ушкодження, від яких остання
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в лікарні померла. За
фактом ДТП 01.03.2006 року прокуратурою
м.Дніпропетровська була порушена
кримінальна справа за ознаками ст.286 ч.2
КК України. Вказана кримінальна справа
неодноразово зупинялась, направлялась
на додаткове розслідування. Згідно
останньої постанови слідчого СВ ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській
області від 09.10.2012 року кримінальна
справа за фактом ДТП по звинуваченню
водія ОСОБА_3 закрито у в зв»язку з
недоведеністю в його діях складу
злочину, передбаченого ст.286 КК України.
Позивач в позові зазначає, що внаслідок
ДТП їй заподіяна матеріальна шкода в
розмірі 6378,57 грн., яка складається з
витрат на придбання ліків в сумі 80,77
грн., вартості поминальних обідів на
суму 2950,31 грн., вартості похоронних
послуг на суму 3347,49 грн. Крім,
матеріального збитку, протиправними
діями відповідачів позивачу нанесена
моральна шкода, оскільки внаслідок
смертельного травмування при ДТП її
мати, вона перенесла сильний стрес,
фізичні та моральні страждання,
змінився весь склад її життя, так як
загинула її рідна людина. Позивач
оцінює свої моральні страждання в
розмірі 10000 грн. Також, позивач
зазначає, що оскільки відповідачі
відмовлялись відшкодувати матеріальну
шкоду з часу ДТП, то вони мають
виплатити позивачу суму матеріальної
шкоди з урахуванням установленого
індексу інфляції за весь час
прострочення. Позивач просила стягнути
з відповідачів солідарно матеріальний
збиток в розмірі 6378,57 грн., стягнути з
відповідачів солідарно збиток згідно
індексу інфляції в України з серпня 2005
по червень 2009 року в розмірі 3744,22 коп.,
стягнути з відповідачів солідарно
моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та
судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити в повному
обсязі. В обґрунтування позовних вимог,
посилалися на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав. Пояснив, що в діях мати позивача
вбачається груба необережність та дії
водія ОСОБА_3 в рамках ДТП, що мала
місце, були правомірними. Зазначив, що
оскільки кримінальна справа відносно
водія ОСОБА_3 була закрита через
недоведеність в його діях складу
злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК
України, то в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явилась, належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
судового засідання, про причини неявки
суд не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її
представника, представника
відповідача, вивчивши матеріали даної
справи, дослідивши матеріали
кримінальної справи № 69061135, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
по наступних підставах.

Судом встановлено, що 28 липня 2005 року
близько 11 годин 20 хвилин в м.
Дніпропетровську по вулиці
Маяковського, з боку пр.Калініна, в
напрямку вул.Будьоного, прямував
автомобіль ЗАЗ - 110207, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_3, який на шляху
проходження в районі електроопори № 416
зробив наїзд на пішохода ОСОБА_5, яка
перетинала проїзну частину справа
наліво по ходу руху водія ОСОБА_3
Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримала
тілесні ушкодження, від яких остання
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в лікарні померла.

Встановлено, що 01 березня 2006 року
прокуратурою м. Дніпропетровська по
даному факту була порушена кримінальна
справа № 69061135 за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На протязі тривалого часу досудове
слідство по даній кримінальній справі
припинялось, направлялось
неодноразово для проведення
додаткового розслідування,
пред'являлось обвинувачення ОСОБА_3 Але
ж, остаточне рішення було прийнято
слідчим СВДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області майором
міліції ОСОБА_6, згідно постанови якого
09 жовтня 2012 року кримінальна справа за
фактом ДТП по обвинуваченню водія
ОСОБА_3 закрита у в зв'язку з
недоведеністю в його діях складу
злочину передбаченого ст.286 КК України
(а.с.146).

Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України, вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Встановлено, що позивач по
кримінальній справі за фактом ДТП, яке
мало місце 28.07.2005 року, по
обвинуваченню водія ОСОБА_3 за ч.2 ст.286
КК України була визнана потерпілою
особою.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.11). Смерть її
наступила від відкритої
черепно-мозкової травми з переломом
кісток черепа, крововиливу під
оболонку та у речовину головного мозку,
забиттям мозку (а.с.117).

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивач є донькою
померлої ОСОБА_5 (а.с.44-46).

Встановлено, що автомобіль ЗАЗ - 110207, д/н
НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_2.
ОСОБА_3 має право керувати, що
підтверджується довідкою ДАІ ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
(а.с.90).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання, утримання якого створює
підвищену небезпеку.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що особою, яка на
відповідній правовій підставі
володіла автомобілем ЗАЗ - 110207, д/н
НОМЕР_4, під час ДТП, тобто є володільцем
джерела підвищеної небезпеки, є -
відповідач ОСОБА_3

У в зв'язку з чим, в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2 необхідно
відмовити, оскільки позовні вимоги до
неї не ґрунтуються на законі.

Крім того, як зазначено вище, згідно
постанови слідчого СВДМУ УМВС України
в Дніпропетровській області від 09
жовтня 2012 року кримінальна справа за
фактом ДТП по обвинуваченню водія
ОСОБА_3 закрита у в зв'язку з
недоведеністю в його діях складу
злочину передбаченого ст.286 КК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 1201 ЦК
України особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати
особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження
надгробного пам'ятника, ці витрати.

Позивач зазначає, що внаслідок ДТП їй
заподіяна матеріальна шкода в розмірі
6378,57 грн., яка складається з витрат на
придбання ліків для її матері в сумі 80,77
грн., вартості поминальних обідів на
суму 2950,31 грн., вартості похоронних
послуг на суму 3347,49 грн.

Вказані вимоги є законними, але ж
підлягають частковому задоволенню.

Так, вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача ОСОБА_3 витрат
на придбання ліків для її матері в сумі
80,77 грн. не підлягають задоволенню,
оскільки не доведені, не надано суду
рецептів на придбання ліків та
відповідних квитанцій в підтвердження
їх придбання.

Вимоги позивача в частині стягнення
вартості поминальних обідів у день
похорон, на 9 днів, на 40 днів, на 6
місяців, що загалом складає 2950,31 грн.
також не підлягають задоволенню,
оскільки, зазначені витрати не є
необхідними витратами на поховання в
розумінні вимог ст.1201 ЦПК України.

Так, стаття 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
визначає поховання померлого як
комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечить
законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових
дій розуміється, зокрема, організація
поховання померлого і проведення у
зв'язку з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття
поховання відповідно до закону до
таких витрат можна віднести ті, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення
поминальних обідів, які проводяться
після поховання, не відносяться до
витрат на поховання, відшкодувати які
зобов'язаний заподіювач шкоди у
відповідності до ст. 1201 ЦК України, а
відтак стягненню не підлягають.

Разом з тим, підлягає стягненню з
заподіювача шкоди сума в розмірі 450 грн.
, яка була понесена за ритуальні
послуги; 80,49 грн. - витрати за послуги
моргу; 1025 грн. - витрати понесені за
похоронний набор (а.с.17). Також підлягає
стягненню сума в розмірі 62 грн., яка
була понесена позивачем у день похорон
своєї матері для співування (а.с.18).

Також стягненню підлягає сума в
розмірі 1360 грн., яка була понесена
позивачем у в зв'язку з установленням
пам'ятника на могилі матері (а.с.27).

Загалом сума, яка підлягає стягненню з
заподіювача шкоди на користь позивача,
складає 2977,49 грн.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги в частині стягнення
матеріальної шкоди з урахуванням
установленого індексу інфляції за весь
час прострочення, оскільки майнова
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, не є грошовим зобов'язанням,
а тому вказані вимоги не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно зі ст.1168 ЦК України моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім"єю.

Незалежно від вини фізичної особи
відшкодовується завдана нею і моральна
шкода, в тому числі завдана смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК
України).

При визначенні розміру моральної
шкоди, що підлягає стягненню з
заподіювача шкоди на користь позивача,
суд враховує п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», яким передбачено, що розмір
моральної шкоди суд визначає в залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Проаналізував доводи позивача, суд
бере до уваги конкретні обставини по
справі, характер і тривалість
моральних страждань позивача,
істотність вимушених змін у її
життєвих стосунках, і наслідків, що
наступили у зв'язку із смертю близької
людини, неможливість більше її бачити,
турбуватись, кохати, все це говорить
про те, що позивач отримала глибинні
душевні страждання на все своє життя та
їх неможливо оцінити в матеріальному
виразі, але ж, суд вважає за необхідне
визначити розмір моральної шкоди 8000
грн.

Суд, розглядаючи питання судових
витрат, в силу ст. 88 ЦПК України, з
відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню
судові витрати, понесені позивачем по
оплаті судового збору та витрат на ІТЗ,
а також послуг адвоката, що загалом
складає - 599,40 грн.

Керуючись Законом України «Про
поховання та похоронну справу»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 р. (із
змінами, внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного суду N 5
від 25.05.2001, N 1 від 27.02.2009) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 1167,
1168, 1187, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60,
88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 2977,49 грн. (дві тисячі дев'ятсот
сімдесят сім гривень 49 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 8000 грн. (вісім тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_3) на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 599,40 грн. (п'ятсот дев'яносто
дев»ять гривень 40 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник