Категорія 57 Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з зазначеним
позовом до відповідачки ОСОБА_2,
мотивуючи його тим, що 27 лютого 2012 року
він уклав з адвокатом ОСОБА_2 договір
про надання правових послуг, за яким
остання зобов'язалась представляти
його інтереси в Кіровському районному
суді м. Донецька за його позовом про
стягнення боргу, за що відповідачка
отримала гонорар в сумі 8 000 грн.

Проте, всупереч умов договору, адвокат
участі в судових засіданнях не
приймала.

За судовими рішеннями в задоволенні
його вимог про стягнення витрат в сумі
8000 грн. по наданню послуг адвокатом
ОСОБА_2 позивачу було відмовлено.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_1 просив
стягнути з відповідачки ОСОБА_2 8000 грн.,
що складає оплату послуг адвокату за
умовами вказаного договору, та
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000
грн. - вартість оплати послуг адвокату,
судовий збір в сумі 458,82 грн., витрати на
юридичну допомогу адвокатом ОСОБА_3 в
розмірі 500 грн., а всього - 8 958 (вісім
тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 82
коп.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та неповне з'ясування фактичних
обставин справи, які мають істотне
значення для справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити в повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 зазначила, що умовами
укладеного договору про надання
правових послуг не передбачено, що
адвокат гарантує повернення позивачу
сум, виплачених за надання правових
послуг. Окрім цього, ОСОБА_1 мав
можливість розірвати договір з
адвокатом, у разі, якщо його не
влаштовували послуги, але він не
піднімав цього питання до тих пір, поки
не було закінчено розгляд справи в суді
першої інстанції.

Апелянт посилалась також на те, що нею
надавалися правові послуги позивачу
ОСОБА_1. а саме: вивчення матеріалів
справи, складання позовної заяви,
складання клопотань, неодноразові
консультації в тому числі і в вихідні
дні, складання апеляційної скарги,
надіслання виконавчих документів до
виконавчої служби. А за таких обставин
апелянт вважала рішення суду
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Рішення суду щодо відмови у
відшкодуванні моральної шкоди
сторонами не оспорюється.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2
не з'явилась, але про час та місце
розгляду справи повідомлена судовою
повісткою та телефонограмою, яку
прийняла особисто (а. с.79, 80).

ОСОБА_1 в судовому засіданні
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив скаргу відхилити, а
рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а рішення суду в частині
витрат на правову допомогу адвоката
ОСОБА_3 та судового збору змінити,
виходячи з наступного.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення, відповідно
до положень п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК передбачено, що
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Як зазначено в ч.3 ст.309 ЦПК, порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.11 ЦПК, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги
позивача, суд встановив та виходив з
того, що 27 лютого 2012 року між ним та
відповідачкою ОСОБА_2 був укладений
договір про надання правових послуг, за
яким остання зобов'язалась
представляти інтереси позивача в
Кіровському районному суді м. Донецька
за його позовом про стягнення боргу. За
вказані послуги ОСОБА_2 отримала
гонорар в сумі 8000 грн., однак в суді
інтереси позивача не представляла та
направила до суду свого помічника
ОСОБА_4, який не мав адвокатського
свідоцтва і договір на представництво
інтересів в суді позивач не укладав.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо
стягнення моральної шкоди, суд дійшов
висновку, що позивач не надав
достовірних та допустимих доказів, які
б свідчили про спричинення йому
моральної шкоди, а спірні
правовідносини не передбачають право
на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що ці висновки
суду є правильними, а доводи
апеляційної скарги відповідачки щодо
необґрунтованого стягнення з неї на
користь позивача гонорару в сумі 8000
грн., є безпідставні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, дав належну
їм оцінку і обґрунтовано задовольнив
позов щодо повернення адвокатом
гонорару в розмірі 8000 грн., оскільки
ОСОБА_2, всупереч умов договору участь в
суді не приймала, інтереси позивача в
суді не представляла, а помічник
адвоката ОСОБА_5 будь - яких договорів з
позивачем не укладав, а відповідно до
вимог ст. 8 Закону України «Про
адвокатуру» від 19 грудня 1992 року №
2887-XII, не міг виконувати доручення у
справі, яка знаходилось у провадженні
адвоката. Ведення справи в суді в
якості представника позивача належало
до процесуальних повноважень адвоката,
з яким був укладений відповідний
договір (а.с. 16).

Висновком кваліфікаційно -
дисциплінарної комісії адвокатури
Донецької області від 03 квітня 2013 року
за невиконання своїх обов'язків в
якості представника позивача ОСОБА_2
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, а питання щодо
повернення гонорару запропоновано
вирішити в судовому порядку (а.с 13- 15).

Доводи апелянта щодо надання інших
послуг позивачу, відповідачка ОСОБА_2
суду не довела, а позивач ОСОБА_1 прямо
заявив, що адвокат ОСОБА_2 їх не
надавала.

В судовому засіданні апелянтом не
доведено факту надання позивачу будь -
якої правової допомоги.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2
щодо повернення нею гонорару в сумі 8 000
грн. позивачу слід відхилити, як
безпідставну.

Однак, з рішенням суду щодо стягнення з
відповідачки ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 розміру витрат на
правову допомогу, надану адвокатом
ОСОБА_3, і судового збору не можна
погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року № 4191-VI. який набув чинності з 01
січня 2012 року, розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження витрат
на правову допомогу надав акт прийому -
передачі робіт (наданих послуг) від 06
червня 2013 року та квитанцію про оплату
адвокату ОСОБА_3 від 06 червня 2013 року на
суму 500 грн. (а.с. 17, 19).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Як вбачається з акту прийому - передачі
виконаних робіт адвокатом ОСОБА_3 від 06
червня 2013 року, час, який нею, витрачено
на ознайомлення з матеріалами справи,
як представника позивача, складає 30
хвилини, що в грошовому еквіваленті
складає 229,40 грн. При визначенні
вказаної суми компенсації апеляційний
суд враховує розмір мінімальної
заробітної плати на 2013 рік, що
становить 1147,00 грн., та розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільній справі визначає наступним
чином: 1147,00 грн. х 40% : 60 х 30 хв. = 229,40 грн.

Крім того, як вбачається з рішенням
суду першої інстанції, з відповідачки
стягнуто судовий збір в розмірі 452 грн.82
коп., сплачений позивачем при подачі
позовної заяви, який, виходячи з
задоволеної суми позову - 8000 грн.,
складає 229 грн. 40 коп..

Враховуючи, що суд першої інстанції не
правильно стягнув судовий збір,
апеляційний суд вважає необхідним
рішення суду в цієї частині змінити,
стягнувши з відповідача на користь
позивача судовий збір в мінімальному
розмірі, виходячи з задоволеної суми
матеріальних вимог, що відповідно до
вимог ст.4 Закону України «Про судовий
збір» від 08 липня 2011 року № 3674 - VI
складає 229 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що при ухваленні рішення в
частині стягнення суми витрат на
правову допомогу адвоката ОСОБА_3 і
судового збору, судом першої інстанції
порушено вимоги норм процесуального
права, а тому рішення суду в цій частині
відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК
України підлягає зміні, яким слід
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу адвоката
ОСОБА_3 в сумі 229 грн. 40 коп. та судовий
збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 19 листопада 2013 року в
частині стягнення витрат на правову
допомогу адвоката ОСОБА_3 і судового
збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу адвоката
ОСОБА_3 в сумі 229 грн. 40 коп. та судовий
збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: