Справа № 1527/2-392/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2013 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Стояновій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, стягнення моральної шкоди,зобов`язання знести самовільну побудовану споруду, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи доповнив, в яких просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння № НОМЕР_1 від 14.04.2004р., видане на ім`я ОСОБА_2 , просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12.05.2004р., стягнувши з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, зобов`язавши її знести самовільно побудований на місці його забору туалет.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з метою збільшення площі за рахунок землі двору загального користування, розібрала огорожу, та замість сараїв побудувала житлові кімнати, які на погляд позивача згідно ч.1 ст.376 ЦК України є самочинними. В наступному ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 12.05.2004р. продала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належні їй 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в склад яких входили самочинно побудовані житлові кімнати. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 незаконно отримала свідоцтво про право власності на частину домоволодіння. Крім того, позивач вважає, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану вище частину домоволодіння в яке незаконно були включені належні позивачу літня кухня під літ. «В», сарай під літ. «Е, навіс під літ. «Г». таким чином з вини відповідача він позбавлений права вільно володіти та користуватися своєю власністю, що в свою чергу завдає йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі зазначеному вище. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пред`явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вважала, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставні та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні зазначили, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не порушували права ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пункт б, частини 3 цієї же статті визначає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11.07.1968р., який був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», є власником 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . З представлених інвентаризаційних документів КП «ОМБТІ та РОН», вбачається, що вказані 2/5 частини домоволодіння складаються з житлового будинку в літ. «А»: 1-1 кухня - 12,1 кв.м., 1-2 жила кімната - 14,2 кв.м., в літ. «а»- приміщення І коридор 6,6, кв.м., літня кухня літ. «В», сарай літ. «Е», №1 паркан, Ѕ частина воріт, Ѕ частина мощення. В частину домоволодіння не були включені самочинні будови: навіс літ. «а-2», навіс літ. «Г».

ОСОБА_2 на підставі двох свідоцтв про право спадщину за законом, виданих Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 15.06.1983р., реєстровий номер 1-2891 та Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 14.05.1997р., реєстровий номер 1-1614 належало 3/10 та 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 збудувала житлове приміщення під літ. «Б», літ. «Б-1», у житлову приміщені під літ. «А`приміщення 2-2 житлове збільшила на 12,3 кв.м., до прибудови літ «а`прибудувала 2-5 душ, 2-6 кухню. На підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 409р. від 05.04.2004р. вказані будови були прийняти в експлуатацію з правом приватної власності. Замість зазначених двох свідоцтв про право на спадщину за законом та розпорядження районної адміністрації, виконавчим комітетом Одеської міської ради 14.04.2004р. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Введення в експлуатацію у встановленому законом порядку зазначених будов є обставиною, яка виключає посилання ОСОБА_6 на їх самочинну будову.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.05.2004р. ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила 49/100, та малолітня ОСОБА_5 , в інтересах якої діяли її батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 купила 11/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . У власність вказаних осіб фактично перейшло: в літ. «А» 2-2 жила, в літ.«а»2-4 вбиральня, 2-3 коридор, 2-5 - душ, 2-6 кухня, в літ. «Б», «Б-1»- жиле, загальною площею 51,7 кв.м., №2 Ѕ частина огорожі, І Ѕ частина мостіння. Зважаючи на викладене, суд вважає, що посилання ОСОБА_6 про те що ОСОБА_2 отримувала у власність літню кухню під літ. «В», сарай під літ. «Е», навіс під літ. «Г», а також той факт, що їй було передано у користування весь двір, загально користування є безпідставні.

Належні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 частини домоволодіння розташовані на земельній ділянці 224 кв.м.

Зважаючи наявні у справі докази ОСОБА_6 не довів свої вимоги, щодо порушення його прав з боку ОСОБА_2 в частині незаконного привласнення належного йому майно, самочинної побудови туалету та знесення належного йому паркана.Належні та допустимі докази з цього приводу суду не надав. Призначені судом судово-будівельні експертизи проведені не були в зв`язку з відмовою ОСОБА_6 від їх оплати.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз вказаної норми вказує на визначення різних правових підстав визнання правочину недійсним. ОСОБА_6 пред`являючи позовні вимоги не обґрунтовує правові підстави застосування той чи іншої частини ст.215 ЦК України, за якою слід визнати недійсним свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_2 . Правочином вважається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).

За своєю правовою природою свідоцтво про право власності є підтверджувальним документом, який посвідчує виникнення у певної особи права власності на певну річ. Таке свідоцтво не може вважатися правочином (договором), а відтак до свідоцтва про право власності не можуть бути застосовані підстави недійсності правочинів визначені ст. 215 ЦК України.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, зобов`язання знести туалет. Пред`явлені позовні вимоги є надуманими, недоведеними, а як наслідок безпідставними.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стягнення з ОСОБА_2 на ОСОБА_7 моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовних вимог про зобов`язання знести туалет, визнання недійсним свідоцтва про право власності, в задоволенні яких було відмолено даним рішенням.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,66,209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу недійсним, стягнення моральної шкоди,зобов`язання знести самовільну побудовану споруду, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя