Справа 206/8339/13-ц
Провадження 2/206/1810/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визначення
часток в праві власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ :

26 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом про
визначення часток в праві власності на
квартиру.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на праві спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 06 серпня 2001 року,
виданого державним підприємством
«Придніпровська залізниця» згідно з
розпорядженням від 06.08.2001 року № 7814,
належала квартира АДРЕСА_1. Спірна
квартира є однокімнатною житловою
площею 16,5 кв.м., загальна площа квартири
складає 31,0 кв.м.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на ім'я
відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадщину після його
смерті прийняла відповідач ОСОБА_2
шляхом подання заяви в нотаріальну
контору.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та
залишила заповіт на ім'я позивача, яка
також прийняла спадщину. В червні 2013
року позивачка звернулася з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, але нотаріус відмовила,
оскільки за життя спадкодавця ОСОБА_4
між співвласниками квартири не був
укладений договір про поділ майна, то
нотаріус не може самостійно визначити
частку померлої. За життя між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не було ніяких домовленостей
щодо розміру їх часток в праві
власності на квартиру.

Позивач просить суд визначити, що
частки співвласників ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 були рівними, кожному
належала ? частина квартири. Також
просить суд стягнути судові витрати на
її користь з відповідача. (а.с.4-5)

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, відповідач підтвердила
викладені в ньому обставини і визнала
позов у повному обсязі.

Третя особа - Восьма ДДНК, в судове
засідання не з'явилася, повідомлялася
належним чином, причина неявки суду
невідома.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на праві спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 06 серпня 2001 року,
виданого державним підприємством
«Придніпровська залізниця» згідно з
розпорядженням від 06.08.2001 року № 7814,
належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно технічного паспорту на
приватизовану квартиру на ім'я ОСОБА_3
по АДРЕСА_1, складається з однієї
кімнати житловою площею 16,5 кв.м.,
загальна площа 31,0 кв.м., а саме: 1-а
кімната площею 16,5 кв.м., кухня площею 5,9
кв.м., вбиральня (суміщена) площею 2,9
кв.м., коридор площею 4,8 кв.м., балкон
площею 0,9 кв.м. (а.с. 6-7).

20 травня 2011 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
склала заповіт на позивачку ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
заповітом, посвідченим державним
нотаріусом Восьмої дніпропетровської
нотаріальної контори ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі № 3-1102. (а.с.9)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року (а.с.
10).

18 червня 2013 року Восьмою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
частину квартири АДРЕСА_1, оскільки за
життя спадкодавця ОСОБА_4 між
співвласниками квартири не був
укладений договір про поділ майна, то
нотаріус не може самостійно визначити
частку померлої. (а.с. 11).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд виходить із
наступного.

У відповідності до ст. 355 ЦК
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав, не
заборонених законом. Спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно.

В дійсності, померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
набули право власності на квартиру
АДРЕСА_1 В свідоцтві право власності на
житло було чітко визначено, що
співвласники володіють квартирою на
праві спільної сумісної власності,
тобто без визначення частки кожного із
них.

Положеннями ст. 357 ЦК України
встановлено, що частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом. Якщо розмір часток у праві
спільної часткової власності не
встановлений за домовленістю
співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу
кожного з співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.
Співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.
Співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності. Поліпшення
спільного майна, які можна відокремити,
є власністю того з співвласників, який
їх зробив, якщо інше не встановлено
домовленістю співвласників.

Змістом ст. 370 ЦК України
визначено, що співвласники мають право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Оскільки за життя між померлими
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодних суперечностей
про частки кожного у праві власності на
квартиру не існувало, жодних
домовленостей про ці частки також не
встановлено, в своїй позовній заяві
позивач не піднімає питання про
збільшення її частки у праві спільної
сумісної власності, а просить суд
визнати, що частки між співвласниками
були рівними, що ґрунтується на законі
та відповідає фактичним обставинам
справи, суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
вимоги позивача про визначення часток
співвласників квартири у праві
спільної сумісної власності, як таких,
що є рівними.

За приведеними вище висновками
було встановлено, що померлому
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 належала ?
частина спірної квартири та померлій
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 належала ?
частина спірної квартири.

У зв'язку з такими обставинами суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є повністю
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в заявлений
позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 355, 357, 370, 1261, 1268, 1278 ЦК
України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 131, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частки у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого державним
підприємством «Придніпровська
залізниця» 06 серпня 2001 року згідно з
розпорядженням від 06.08.2001 року № 7814,
зареєстрована МБТІ в реєстраційну
книгу за №70п-85-168, були рівними і
кожному співвласнику належало по 1/2
(одній другій) частині квартири.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 229,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков