Справа №784/5000/13 11.12.2013 11.12.2013 11.12.2013
Провадження № 22ц/784/3909/13 Головуючий у
першій інстанції Козаченко Р.В.
Категорія 46 Доповідач в
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Богатирьовій В.А.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_3,

представника служби у справах дітей
Краснонос С.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року по справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог - служба у справах дітей
Жовтневої районної державної
адміністрації Миколаївської області

(далі - служба у справах дітей)

про надання дозволу на виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди батька та
оформлення документів,

ВСТАНОВИЛА:

14 червня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про надання
дозволу на виїзд за кордон малолітньої
дитини без згоди батька та оформлення
документів.

Позивачка вказувала, що перебувала з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах. Від цих відносин у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син -
ОСОБА_7, який проживає разом з нею. Її
батьки проживають у Російській
Федерації, а тому вона бажає відвідати
їх із сином. Між тим, батько дитини не
надає їй дозволу на виїзд дитини за
кордон.

Посилаючись на вказане, просила надати
їй дозвіл на оформлення документів для
виїзду та на виїзд малолітньої дитини
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без
дозволу та супроводу батька - ОСОБА_6

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. На думку апелянта,
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивачки та
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга в
межах її доводів не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України»,
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду за кордон неповнолітнього
громадянина України. За відсутності
згоди одного із батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Конвенцією «Про права дитини» (ч. 1 ст. 3),
ратифікованої постановою Верховної
Ради України 27 лютого 1991 року,
передбачено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами, адмiнiстративними
чи законодавчими органами,
першочергова увага приділяється як
найкращому забезпеченню iнтересiв
дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону
дитинства» предметом основної турботи
та основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Як вбачається з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами по справі,
останні перебували у фактичних шлюбних
відносинах. Від цих відносин
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син
ОСОБА_7 (а.с. 7), який проживає разом з
позивачкою (а.с. 50).

З заперечення відповідача на
апеляційну скаргу вбачається, що
ОСОБА_6 відмовляє позивачці у наданні
згоди на тимчасовий виїзд їх дитини за
кордон України так як вважає, що
позивачка є громадянкою Росії, а тому
її виїзд з дитиною за кордон на
невизначений строк буде порушувати як
його права так і права дитини. Але,
матеріали справи не містять даних про
те, що відповідач навмисно ухилявся від
надання дозволу на виїзд сина за
кордон.

Крім того, як вбачається зі змісту
позовної заяви, позивачка не зазначає
конкретної країни та дати виїзду
дитини.

Проте, хоча діюче законодавство
передбачає можливість і необхідність
вирішення у судовому порядку питання
про надання дозволу на виїзд за кордон
дитини, якій не виповнилося 16 років, але
з зазначенням конкретної країни та
конкретної дати виїзду (разового).

Така правова позиція підтримана Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року
(справа № 6-44788).

Тому, доводи апеляційної скарги, що
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а висновки суду не відповідають
обставинам справи є безпідставними та
спростовуються вищезазначеним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді