Справа № 307/3186/13
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2013 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого - Власова С.О.,

суддів- Дроботі В.В.,ОСОБА_1

при секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника -ОСОБА_3, відповідача -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду від 16 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за позикою, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4 позов про стягнення боргу за позикою в сумі 45219 грн. 25 коп.

Позивачка зазначала, що 01.09.2010 р. між нею та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір позики на суму 35000 грн.. Передачу грошей відповідачу було здійснено під час підписання цієї угоди, що зазначено у п. 1 Договору позики та Додатку № 1 до договору - розписці. Згідно пункту 2 Договору позики розрахунок щодо повернення суми позики мало бути здійснено не пізніше 01.12.2010 р. Відповідно до п.4 Договору при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 01.12.2010 р. позичкодавець вправі пред'явити цей договір до стягнення, та вимагати при цьому повернення частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3% від простроченої суми.

Крім того, позивачка позичала відповідачу ще 5025 грн. що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 23.04.2012 року про перерахування вказаної суми на картковий рахунок ОСОБА_4 Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути позичену суму, однак ОСОБА_4 через посилання на сімейні обставини постійно відкладав повернення позики, уникає спілкування з нею, через що вона змушена за захистом порушеного права звертатись до суду з позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по договору позики від 01.09.2010 р. в сумі 40003 грн. 45 коп., з них 35000 позичена сума, 2121 грн. - інфляційні та 2882 грн. 45 коп. -3% річні та стягнути з відповідача заборгованість по позичці від 23.04.2012 року 5215 грн.80 коп., з них 5025 грн. позиченд сума, 190 грн. 80 коп.- 3% річних ,та судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 16 вересня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 40003,45 грн. та 400 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що суд першої інстанції розглядав справу в його відсутності тому він був позбавлений можливості надати суду докази про те, що його підпис на договорі позики та розписці є підробленим.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, який свою апеляційну скаргу підтримав із зазначених в скарзі мотивів, та апеляційному суді відмовився від призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, пояснення позивачки ОСОБА_2. яка надала апеляційному суду для огляду оригінали Договору позики і розписки - Додаток № 1 та просила апеляційну скаргу відхилити, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як правильно встановив суд першої інстанції, у зв'язку із неналежним виконанням Борка' Ю.І. вимог Договору позики від 01.09. 2010 року та несвоєчасною сплатою суми боргу станом на липень 2013 року у нього утворилася заборгованість в сумі 40003,45 грн. Ця заборгованість складається із суми основного боргу за договором позики - 35000 грн.. інфляційного збільшення суми боргу-2121 грн. та 3 % річних за користування грошовими коштами - 2882,45 грн. Правильність розрахунків стягнутого судом боргу ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не оспорює.

Відповідач заперечуючи позов всупереч вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України суду не надав належних та допустимих доказів того, що Договір позики /а.с.6/ та розписка /а.с.7/ про отримання ним позики підписані не ним, а іншою особою.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. За ст. 526 ЦК України зобов'язанні повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України, передбачено що порушення зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначних змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк , встановлений договором.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або так ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_4 повинен сплатити позивачці заборгованість за Договором позики від 01.09. 2010 р. відповідно до наведених у позовній заяві та судовому рішенні розрахунків в загальному розмірі 40003,45 грн. (35000 грн. + 2121 грн. + 2882.45 грн.), оскільки розмір суми таких позивачем доведений у суді належними доказами, а саме письмовим Договором позики та письмовою розпискою боржника ОСОБА_4 (Додаток № 1 до договору позики) про одержання ним зазначеної у договорі суми позики.

Що стосується решти вимог позивача про стягнення 5215,80 грн. боргу, то місцевий суд обгрунтовано відмовив у стягненні таких по мотивах зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, з чим колегія суддів погоджується.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304. п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати .-

У X В А л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Івановича- відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 16 вересня 2013 року залишити без

змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з момент) її проюлошения.

однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з

дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: