Провадження № 2/161/5675/13
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

25 грудня 2013 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді Пахолюка А.М.,

при секретарі - Шандерик В.В.,

з участю:

представника позивача - Бакая А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Діамантбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Діамантбанк» звернулось в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22
квітня 2009 року між АБ "Діамант" та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 09-04-22-0001_166/R17 з додатковими угодами ,
відповідно до умов яких позивач надає
відповідачу кредит в розмірі 13900 грн.,
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 30 % річних з кінцевим
терміном повернення до 21.10.2009 року.

Однак, відповідач ОСОБА_2
належним чином не виконує взяті на себе
зобов'язання.

Станом на 19.07.2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в розмірі - 13560 грн. 56 коп., з яких: 2785,46
грн. - прострочена заборгованість по
тілу кредиту, 3135,29 грн. - прострочена
заборгованість по сплаті відсотків,
2637,07 грн. - пеня, 5002,74 - штраф.

На підставі наведеного просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача кредитну заборгованість в
розмірі 13560 грн. 56 коп. та судові витрати
по справі в розмірі 230 грн.

В судовому засіданні представник
позивача Бакай А.В. позовні вимоги
підтримав із підстав зазначених в
позовній заяві, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з?явився, подав на адресу
суду заяву про застосування строків
позовної давності і з цієї підстави
просив суд відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши та
оцінивши представлені по справі докази
в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Між сторонами виникли
правовідносини, що регулюються ст.ст.
526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В ст. 1048 ЦК України, передбачено
право позикодаваця на одержанння від
позичальника процентів від суми
позики, а також у разі відсутності
іншої домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Судом встановлено, що 22 квітня 2009 року
між АБ "Діамант" (правонаступником
якого є ПАТ «Діамантбанк») та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
09-04-22-0001_166/R17 з додатковими угодами,
відповідно до умов яких позивач надає
відповідачу кредит в розмірі 13900 грн. зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 30 % річних з кінцевим
терміном повернення до 21.04.2010 року (а.с.
5-11).

Відповідно до п. 2.9. кредитного
договору позичальник зобов'язаний
забезпечити повне повернення фактично
отриманого кредиту не пізніше терміну
повернення кредиту, вказаного в п. 1.1.
цього договору (а.с. 5).

Пунктом 3.3. кредитного договору
передбачено, що у випадку порушення
позичальником обов'язку по сплаті
щомісячних платежів за цим договором,
кредитодавець має право надати
інформацію про позичальника і його
заборгованість до єдиної
інформаційної системи обліку
позичальників/боржників «Реєстр
позичальників», адміністратором якого
є Національний банк України (а.с. 6).

Згідно до п. 4.1. кредитного договору за
несвоєчасне повернення фактично
отриманих позичальником кредитних
коштів згідно цього договору та/або
несвоєчасну сплату процентів за
користування ними та/або вказаної в п.
1.4 договору комісії, позичальник
сплачує кредитодавцю пеню у розмірі
діючої на період виникнення
прострочення подвійної облікової
ставки Національного банку України від
несплаченої (несвоєчасно сплаченої)
суми за кожний день прострочення, а
також сплачує кредитодавцю штраф у
розмірі 50% від суми
невиконаних/неналежно виконаних
зобов'язань (а.с. 6).

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_2 належним чином не виконував
взяті на себе зобов'язання.

Станом на 19.07.2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
в розмірі - 13560 грн. 56 коп., з яких: 2785,46
грн. - прострочена заборгованість по
тілу кредиту, 3135,29 грн. - прострочена
заборгованість по сплаті відсотків,
2637,07 грн. - пеня, 5002,74 - штраф. (а.с. 4).

Отже, відповідач істотно порушив
вимоги ст. ст. 526, 527, 530, 536, 549, 550, 554, 1048, 1049,
1054, 1055 ЦК України, умови кредитного
договору, в зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яку відповідач
зобов'язаний сплатити на користь банку.

Однак, позовні вимоги не підлягають до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач заявив
клопотання про застосування строків
позовної давності і просив суд з цієї
підстави відмовити в позові.

Із пояснень позивача в судовому
засіданні та матеріалів справи, судом
встановлено, що строк дії кредитного
договору згідно додаткової угоди №4 до
кредитного договору від 29.12.2009 року
встановлено до 29.04.2010 року (а.с.11) і
позивач до моменту звернення до суду із
даним позовом не звертався до
відповідача із вимогами про повернення
кредитної заборгованості.

Останній платіж на виконання умов
кредитного договору здійснено ОСОБА_2
30.10.2009 року (а.с.58).

Позивачем не наведено суду підстав для
поновлення йому строку для звернення
до суду із позовними вимогами про
стягнення заборгованості і не доведено
належними доказами факт вчинення
відповідачем будь-яких дій, які згідно
ст. 264 ЦК України є підставою для
переривання перебігу позовної
давності.

Враховуючи зазначені обставини, а
також ту обставину, що відповідач
останній раз оплачував кредит 30.10.2009
року і строк дїі кредитного договору
встановлено до 29.04.2010 року, однак
позивач звернувся до суду із вимогами
про повернення кредитної
заборгованості лише в 22.07.2013 року (а.с.2),
то суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Діамантбанк» про стягнення з
відповідача кредитної заборгованості
слід відмовити у зв'язку із спливом
трирічного строку позовної давності.

При цьому суд не бере до уваги
заперечення представника позивача з
приводу пропуску строку звернення до
суду із посиланням на п.п.7.4. кредитний
договору, згідно якого даний правочин
діє до повного виконання позивальником
своїх зобов'язань, оскільки, в даному
випадку позивач повинен був дізнатися
про порушення свого права саме в день
закінчення дії кредитного договору
29.04.2010 року, так як відповідач ще з 30.10.2009
року не вчиняв будь-яких дій по
поверненню кредиту.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61,
62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на
підставі вимог ст.ст. 3, 12, 256-258, 261, 267, 526,
527, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Діамантбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - в
і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк