Справа №: 272/16/13- ц
Провадження № 2/272/158/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року

Андрушівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук
Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Андрушівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності за
набувальною. давністю суд ,-

В С Т
А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
позовом, в якому зазначає, що в жовтні
1991 року домовилась із відповідачем про
купівлю - продаж житлового будинку по
АДРЕСА_1. Після цього відповідач
передав їй оригінали
правовстановлюючих документів на
будинок, домову книгу і позивачка з
сім»єю переселилась в даний будинок, в
якому проживає і на даний час. Однак
відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу. Позивачка вважає, що
добросовісно, відкрито і безперервно
володіє будинком ільше десяти років і
просить визнати за нею право власності
на зазначений будинок за набувальною
давністю.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала та пояснила, що
перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3 в жовтні
1991 року купили зазначений вище будинок
у відповідача та фактично поселились в
даному будинку, а відповідач повинен
був згодом оформити договір
купівлі-продажу. В 2009 році з чоловіком
розлучилась, але продовжувала
проживати в будинку.Останній рік не
проживає, так як непридатні умови для
проживання.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав та
просив відмовити у його задоволенні
посилаючись на те, що між сторонами
склались договірні правовідносини.
Будинок куплявся дійсно в період шлюбу,
але батьками бувшого чоловіка
позивачки. Тому й земельна ділянка була
надана для обслуговування цього
будинку ОСОБА_3 та на нього
переоформлено договір на сплату
комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що
на підставі договору дарування,
зареєстрованого в Бердичівському МБТІ,
власником житлового будинку по
АДРЕСА_1 являється відповідач ОСОБА_2.

Згідно витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану та
копії свідоцтва про розірвання шлюбу
позивачка та ОСОБА_3 перебували в шлюбі
з 29.06.1991 року по 18.08.2009 року.

Згідно пояснень сторін в судовому
засіданні , спірний житловий будинок
був придбаний в жовтні 1991 року.
Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 також пояснювали, що їм відомо
про те, що будинок куплявся та в нього
поселились позивачка з чоловіком в
період перебування їх у шлюбі. Однак
між ким та на яких умовах він
відбувався судом не досліджувалось,
оскільки не є предметом спору.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Зі змісту наведеної норми
вбачається, що визнання права
власності в порядку набувальної
давності можливо лише за наявності
необхідних умов, таких як:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння. Також
важливою складовою є відсутність
власника майна, або якщо власник такого
майна невідомий. Відлік строку
набувальної давності починається з
моменту заволодіння нерухомим майном.
Особи, що мають право на придбання
права власності на майно за
набувальною давністю, мають бути
незаконними добросовісними
володільцями цього майна протягом
установленого законом строку.
Володілець є добросовісним, якщо він не
знав і не міг знати про те, що ця річ
належить іншій особі.

Виходячи із змісту інформаційного
листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 січня 2013 року
№ 24-150/0/4-13 «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» позов
про право власності за давністю
володіння не може пред'явити законний
володілець, тобто особа, яка володіє
майном з волі власника і завжди знає
хто є власником. Це призводить до
помилки у правовідносинах, і до
договірних правовідносин
застосовуються правовідносини
набувальної давності.

Однак із аналізу пояснень сторін,
показань свідків та матеріалів справи
видно, що позивачка знала, що будинок
належав і належить відповідачу і
оригінали документів, на які вона
посилається є тому підтвердженням.

Виходячи з наведеного суд
приходить до висновку що право
власності на житловий будинок по вулю
Дзержинського, 39 в смт. Червоне не може
бути визнано за позивачем за
набувальною давністю, оскільки на
момент заволодіння майном вбачаються
інші підстави виникнення права
власності.

Таким чином, суд приходить до
висновку що позивачем обраний невірний
спосіб захисту свого права відповідно
до приписів ст.ст.15, 16 ЦК України та не
відповідає специфіці правовідносин що
виникли, тому вимоги викладені в заяві
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212, 214, 215, 218,
294 ЦПК України, суд,-

В
И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирскої області
через Андрушівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:В. М. Палазюк