АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Бартащук Л.П. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Рейнарт І.М., Кулікової С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 червня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа:
Акціонерне страхове товариство
«Вексель» про відшкодування збитку,
завданого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись у вересні 2009 року
до суду з зазначеним позовом
обґрунтовуючи свої вимоги, що 11.03.2007
року з вини водія ОСОБА_3 сталася ДТП,
внаслідок якої було завдано механічних
пошкоджень автомобілю «Опель Вектра»,
д.н.з. НОМЕР_1, що належав йому на праві
власності. АСТ «Вексель», в якій
відповідач на момент ДТП застрахував
цивільно-правову відповідальність,
виплатила йому страхове відшкодування
в сумі 24 990 гривень, яке не було
достатнім для покриття завданої шкоди,
так як сума завданого матеріального
збитку з вирахуванням утилізаційної
вартості становила 83 249,97 гривень. Тому
з урахуванням положень ст. ст. 1166, 1188, 1194
ЦК України позивач просив суд
постановити рішення щодо стягнення на
його користь завдану матеріальну
шкоду в сумі 58 259,97 гривень, моральну
шкоду в сумі 10 000 гривень а також судові
витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 червня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 58
259,97 гривень матеріальної шкоди, 1 500
гривень моральної шкоди, 777 гривень
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про скасування рішення
суду та постановлення нового про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі. Вказуючи на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що 11.03 2007 року о 20 год. 05 хв.
на вул. Кіквідзе в м. Києві сталася
дорожньо - транспортна пригода.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 05.03.2009 року ОСОБА_3 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.124 КпАП України
та закрито провадження у справі у
зв'язку з закінченням строків
накладення адміністративного
стягнення.

На підставі заяви позивача ОСОБА_4 АСТ
«Вексель» був складений страховий акт,
яким визначено розмір страхового
відшкодування в сумі 24990 гривень і
здійснено страхову виплату.

Суд першої інстанцїї, задовольняючи
позов частково виходив з того, що
наявні в матеріалах справи докази в їх
сукупності та взаємозв'язку не
дозволяють дійти висновку про
порушення позивачем ОСОБА_4 правил
дорожнього руху та його вини у ДТП.
Вказуючи при цьому, що висновки судової
транспортно - трасологічної та
автотехнічної експертизи №8768/8769/12-52
від 02.04.2013 року, не можуть бути
покладені в основу судового рішення,
оскільки експертами при проведенні
експертизи були змінені місця
зіткнення автомобілів, та відстані на
які вони перемістилися після
зіткнення; не наведено кількісних
показників для вираховування кута
взаємного розташування автомобілів
під час зіткнення, не зазначено
чисельного вираження відстані
найбільш, на думку експертів,
імовірного розташування автомобілів в
момент їх первинного контакту. Дані про
масу автомобілів були взяті ними з
швейцарського збірника, (без
урахуванням даних сертифікатів
відповідності вказаних автомобілів);
дані про відстань, на яку перемістилися
автомобілі, були використані
експертами за допомогою даних схеми
ДТП із застосуванням методу
моделювання, яка може мати елемент
суб'єктивності; а висновки про
швидкість руху автомобілів є залежними
від показника їх маси, тобто, суд
вважав, що експерти не навели доводів
про застосування достовірних вхідних
даних для розрахунків. А відтак, вважав
що саме з вини відповідача сталася ДТП
тому з урахуванням положень ст. ст. 1188,
1194 ЦК України вважав вимоги позивача
доведеними та такими що підлягають
задоволенню.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Як вбачається із матеріалів справи,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ скасовуючи своєю ухвалою від
03.08.2011 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 26.08.2010 року (
за яким було задоволено вимоги ОСОБА_4
про стягнення шкоди) та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 15.02.2011
року і повертаючи справу до суду першої
інстанції вказував на те, що суд не
звернув уваги на те, що ДТП сталось в
результаті взаємодії двох джерел
підвищеної небезпеки і такі
правовідносини мають регулюватися
відповідно до ст.1188 ЦК і суд має оцінити
дії кожного з водіїв з точки зору
дотримання ПДР та відповідно до
встановленого зробити висновки щодо
впливу дії кожного з водіїв на розмір
матеріальних збитків.

При перегляді справи судом першої
інстанції було призначено експертизу.
Згідно висновки судової транспортно -
трасологічної та автотехнічної
експертизи №8768/8769/12-52 від 02.04.2013 року
було встановлено, що ( п. 5) в даній
дорожній обстановці з технічної точки
зору водій ОСОБА_4 мав технічну
можливість попередити дане зіткнення
шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР,
технічна можливість попередження
даного зіткнення з боку водія ОСОБА_3
могла бути обумовлена виконанням вимог
п. 16.6 ПДР при умові, наявності на
середній ( правій) смузі зустрічного
напрямку транспортних засобів, які
наближалися до перехрестя в полі зору
цього водія.( т.2 а.с. 118).

Згідно положень ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими ст. 212 цього
Кодексу, незгода суду з висновками
повинна бути мотивована.

Колегія суддів вважає, зазначені вище
посилання суду щодо незгоди з
висновкам не є мотивованими. Так як
будь-яких доказів того, що висновок
зроблений експертами з порушенням ч.3
ст. 147 ЦПК, Методичних рекомендацій по
виконанню авто технічної експертизи,
норм КК України, рішення суду не
містить. При проведенні дослідження
експертами ( розділ «вхідні дані») були
використані лише ті дані які містилися
в матеріалах справи та були надані для
проведення експертного дослідження.

Отже, зазначений вище висновок є
належним доказом, а відтак суд першої
інстанції при вирішенні справи повинен
був керуватися положеннями ст. 1188 ЦК
України. Врахувати при визначенні
розміру відшкодування те, що позивачем
по справі були допущені порушення
Правил дорожнього руху, які
перебувають у причинному зв'язку з
наслідками дорожньо - транспортної
пригоди, яка мала місце 11 березня 2007
року, а саме заподіяних пошкодженнях.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме:

- шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою:

- за наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується:

- за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до матеріалів справи
вбачається, що сторонами були отримані
наступні грошові кошти:

ОСОБА_3 отримав від АСТ
«Вексель» у відповідності до
страхового полісу від 29.06.2006 року суму
страхового відшкодування в розмірі 45
842, 15 гривень ( т. 3 а.с. 37 -39)

ОСОБА_4 отримав від АСТ «Вексель»
розмір страхового відшкодування в сумі
24990 гривень. Крім того згідно висновку
експертів КНДІСЕ №12113 судової
автотоварознавчої експертизи від
23.03.2010 року було визначено утилізаційну
вартість пошкодженого транспортного
засобу, що належав позивачу в розмірі
34227,39 гривень.

Згідно Постанови Пленуму «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», а саме п.п. 14, 15
саме на позивача покладено обов'язок
щодо визнання транспортного засобу
фізично знищеним, а відтак і визначення
способу обраного ним відшкодування
пов'язаного з подальшою передачею
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду..

Автомобіль «Опель Вектра», д.н.з.
НОМЕР_1, на час ДТП належав позивачу
ОСОБА_4 на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 20.12.2006
року, та був відчужений ним згідно
договору купівлі-продажу від 01.12.2007
року.

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи положення ст. 1188 ЦК України,
ступінь вини кожного із володільців
джерела підвищеної небезпеки на момент
дорожньо - транспортної пригоди, яка
сталася 11.03.2007 року, колегія суддів
вважає, що до відшкодуванню на користь
позивача підлягають кошти в розмірі 21
тисячі гривень.

У зв'язку з чим постановлене рішення
суду першої інстанції підлягає зміні
в частині визначеного судом розміру
матеріальної шкоди шляхом зменшення до
21 тисячі гривень. В іншій частині
рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з доводів викладених в
апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 червня 2013 року змінити в
частині визначення суми матеріальної
шкоди, зменшивши даний розмір
матеріальної шкоди, що підлягає
стягненню з ОСОБА_3 до 21 000 (двадцяти
однієї тисячі) гривень.

У іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: