У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1715/13-ц

Провадження № 2/210/1050/13

"25" грудня 2013 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі:

головуючого судді
Чайкіної О.В.,

при секретарі
Ромашевському В.Є.,

за участі сторін: не
з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК
України заяву Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про винесення додаткового
рішення у цивільній справі № 210/1715/13-ц,
пр.№ 2/210/1050/13, за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Моторне (транспортне)
страхове бюро України, звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування. Просив
стягнути з Відповідача на користь
Позивача 26300 грн. страхового
відшкодування (у порядку регресу) та
судових витрат у розмірі 1263,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 16 вересня 2013 року (а.с. 106-107)
позовні вимоги Моторного
(транспортного) страхового бюро
України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1
на користь Позивача понесені витрати
за виплату страхового відшкодування в
сумі 26300,00 грн. (двадцять шість тисяч
триста гривень 00 коп.), та судовий збір
в розмірі 263,00 грн. (двісті шістдесят три
гривні 00 коп.).

Рішення суду не оскаржено, набуло
законної сили.

Представник позивача звернувся до суду
із заявою про винесення додаткового
рішення, в обґрунтування якої зазначив,
що судом при винесені рішення не
вирішено питання про стягнення витрат
на правову допомогу, а саме не стягнуто
з Відповідача на користь Позивача
витрат на правову допомогу у розмірі
1000,00грн.

Відповідно до положень ст. 220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо, зокрема:
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення;
судом не вирішено питання про судові
витрати.

З матеріалів справи вбачається, що
07.06.2013 року, після відкриття
провадження на адресу суду (а.с. 31)
надійшли додаткові пояснення від
представника Позивача, в яких останній
обґрунтовує вимоги щодо стягнення
витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що вимоги
Позивача в частині стягнення витрат на
правову допомогу є необґрунтованими, у
зв'язку з чим задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: витрати на
правову допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах»
передбачено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Позивачем та його ФОП ОСОБА_3 27 вересня
2012 року укладено контракт № 62 про
надання правової допомоги (а.с. 67-69).

Судом встановлено, що Позивач та ФОП
ОСОБА_3 у подальшому, а саме 06.02.2013р.
уклали додаткову угоду № 16/1 до
контракту про надання правової
допомоги № 62 від 27.09.2012року (а.с. 70).

З пункту 1 додаткової угоди вбачається,
що ФОП ОСОБА_3 як Виконавець прийняла у
Позивача завдання на ведення від імені
МТСБ України справу 10034 щодо стягнення
страхового відшкодування у порядку
регресу з ОСОБА_1 Розмір винагороди
2000,00грн. (а.с. 70).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3
отримала передплату за надання
правової (сп. 10034) згідно до зазначеної
додаткової угоди (а.с. 71).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
кодексом.

Вирішальним фактором принципу
змагальності сторін є обов'язок сторін
у доказуванні, які користуються
рівними правами щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом переконливості цих доказів.

Частина 1 ст.60 ЦПК України зобов'язує
кожну сторону довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
"Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції
" роз'яснено, що виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів.

Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.212
ЦПК України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність
взаємний зв'язок доказів у сукупності.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Однак, відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України визначено, що належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

За наявними у справі договором та
квитанцією, 01 березня 2013року позивач
уклав Договір про надання юридичних
послуг з ФОП ОСОБА_3 і за надання
правової допомоги сплатив передплату у
розмірі 1000,00грн.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що ФОП ОСОБА_3, як
представник позивача жодного разу не
прийняла участі у судових засіданнях,
пояснень у справі не надавала, тобто
представництво інтересів позивача в
зв'язку зі зверненням до суду під час
перебування справи в провадженні суду
не здійснювала.

Позивачем, на момент розгляду справи та
дослідження доказів, не представлено
суду актів виконаних робіт, які б
підтвердили загальну тривалість
витраченого представником ФОП ОСОБА_3
часу на надання правової допомоги з
врахуванням вимог закону в частині
оплати вартості послуг за надання
правової допомоги та відповідного
розрахунку оплати витраченого часу.

Відсутність таких доказів позбавляє
суд можливості здійснити перевірку
розрахунку витрат на правову допомогу,
з урахуванням обсягу проведеної ФОП
ОСОБА_3 роботи відповідно до розмірів,
визначених Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»

Отже, доказів або будь-яких інших
відомостей про кількість годин
витрачених представником позивача
ОСОБА_3 на вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням суду не надано.

Тобто, позивачем не було надано суду
безспірних доказів про те, яка
конкретно правова допомога була надана
особою, яка здійснювала надання
правової допомоги, про те, скільки
годин було витрачено вищевказаною
особою на надання правової допомоги, а
також доказів про те, що вартість такої
правової допомоги відповідає
заявленому розміру.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за необхідне відмовити у задоволенні
вимог щодо стягнення витрат на правову
допомогу з підстав не надання
позивачем доказів щодо підтвердження
розміру витрат на правову допомогу, як
це передбачено Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», а надано
лише контракт за № 62 від 27.09.2012 року про
надання правової допомоги, в
додатковій угоді якого визначено
розмір базової винагороди виконавця у
сумі 2 000 грн., що не відповідає ст. 1
цього Закону, відповідно до якої розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не
може перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Відповідно до ч. 5 ст. 220 ЦПК України про
відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 10,
57-60, 79, 84, 88, 220, п. 11 ч. 1 ст. 293 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Моторного
(транспортного) страхового бюро
України Читинській А.В. у винесені
додаткового рішення у цивільні справі
№ 210/1715/13-ц.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
п'яти днів з часу її проголошення через
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення ухвали можуть подати
апеляційну скаргу протягом 5 (п'яти)
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:
О. В. Чайкіна