АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 24 вересня 2013
року

в справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про визнання недійсним
кредитного договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернулася у суд
з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (надалі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») про визнання недійсним
кредитного договору з додатками до
нього.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
кредитний договір та додаток №1 до
нього, укладений між нею та АКБ
«Райффайзенбанк Україна» не
відповідає вимогам законодавства
України, осткільки п.1.4.1.1.2, 1.4.1.1.3, 1.5.1,
1.5.1.1., 1.11.1 ч.2 договору та додаток №1
передбачають порядок повернення
кредиту та сплату відсотків тільки в
іноземній валюті - долар США, а їх
невідповідність законодавству впливає
на недійсність договору в цілому.

В подальшому ОСОБА_3 уточнила свої
позовні вимоги й просила визнати
недійсними п.2,4 ч.1, п.1.4.1.1.5, 1.4.1.5.1, 1.4.1.5.2,
1.5.1, 4.1.1, 1.11.1 ч.2 кредитного договору,
кредитний договір в цілому та додаток
№1 до нього.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року в
задоволенні позовну відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги та
визнати п.4.1.1, 1.5.1, 1.11.1, 1.4.1.1.5., 1.4.1.5.1, 1.4.1.5.2
ч.2 та п.2,4 ч.1 кредитного договору та
додаток №1 до нього.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу, представника
відповідача, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 09 листопада 2006
року між АКБ «Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», було укладено кредитний договір
№CNL-007/715/2006 про надання кредитних
коштів в сумі 64 000 доларів США, зі
сплатою 5,49% річних та кінцевим терміном
погашення до 09 листопада 2016 року.
/а.с.5-11/

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю, відповідно до п.3.1,
3.3 якого, продавець продає (переуступає)
покупцю права на кредитний портфель, а
покупець приймає такий кредитний
портфель та зобов'язується сплатити на
користь продавця винагороду; покупець
набуває усі права вимоги за кредитними
договорами, що є дійсними на дату
набрання чинності, включаючи, але не
обмежуючись правами вимоги до
боржників щодо сплати суми основного
боргу; правами вимоги до боржників щодо
сплати процентів, нарахованих на суму
основного боргу; а також правами вимоги
до боржників щодо сплати штрафних
санкцій. /а.с.80-87/

В подальшому, того ж дня, між банком та
товариством було укладено договір
комісії, за умовами п.3.2 якого сторони
погодили, що комісіонер буде вчиняти
від свого імені, але за рахунок
комітента правочини, пов'язані з
обслуговуванням кредитного портфелю…
/а.с.88-94/.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд першої інстанції виходив з підстав
його недоведеності й по суті
заявленого спору, визнав ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» належним
відповідачем по справі.

Між тим, з такими висновками суду
повністю погодитися неможливо.

Так, предметом заявленого по справі
спору є дійсність п.2,4 ч.1, п.1.4.1.1.5, 1.4.1.5.1,
1.4.1.5.2, 1.5.1, 4.1.1, 1.11.1 ч.2 кредитного
договору, а також кредитного договору в
цілому та додаток №1 до договору,
укладених між ОСОБА_2 та АКБ
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк».

Встановлено, що 05 листопада 2010 року
між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, відповідно до п.3.1, 3.3 якого,
продавець продає (переуступає) покупцю
права на кредитний портфель, а покупець
приймає такий кредитний портфель та
зобов'язується сплатити на користь
продавця винагороду; покупець набуває
усі права вимоги за кредитними
договорами, що є дійсними на дату
набрання чинності, включаючи, але не
обмежуючись правами вимоги до
боржників щодо сплати суми основного
боргу; правами вимоги до боржників щодо
сплати процентів, нарахованих на суму
основного боргу; а також правами вимоги
до боржників щодо сплати штрафних
санкцій. /а.с.80-87/

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансового
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Отже, відповідно до змісту договору,
між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ
«ОТП Банк» було укладено договір
факторингу, а не правонаступництва, а
тому право на доведення дійсності
істотних умов договору лежить саме на
стороні договору, а не особі, яка
викупила лише право вимоги за
кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів
визнає поспішними, такими, що
суперечать положенням норм
матеріального й процесуального права
висновки суду першої інстанції про
визнання належним відповідачем по
справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що районним судом ухвалено
рішення про відмову у позові, проте в
частині правового обґрунтування
допущено помилку, колегія суддів
приходить до висновку про
необхідність внесення у мотивувальну
частину судового рішення відповідних
змін.

Відсутність у справі належного
відповідача позбавляє суд апеляційної
інстанції входити в оцінку долучених
до справи доказів та перевіряти
законність й обґрунтованість рішення
суду по суті спору, з урахуванням
доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, подану по справі
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2013 року змінити в
частині правового обґрунтування.

В решті рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/361/13-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/15767/2013

Головуючий у суді першої
інстанції:Хоменко О.Л.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.