Справа № 509/221/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2013 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.

при секретарі Ауловій О.Г.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання зняти з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є власником квартири №29 у будинку №52 по вулиці 40-річчя Перемоги у смт Таїрове Овідіопольського району Одеської області. Відповідачі у цій квартирі не проживають з серпня 2011 року, але залишаються бути зареєстрованими за цією адресою як за місцем проживання. На думку позивача це перешкоджає йому у розпорядженні своєю власністю.

Позивач просить суд зобовязати відповідачів не перешкоджати йому у користуванні квартирою та зобовязати Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, вул..40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали та проти його задоволення заперечували, посилаючись на те, що вони дійсно не проживають у належній позивачеві квартирі №29 у будинку №52 по вулиці 40-річчя Перемоги у смт Таїрове Овідіопольського району Одеської області. Але після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 та поділу їх спільного майна вони не зареєстрували право власності на іншу квартиру, де зараз проживають, тому не можуть там зареєструватися як за адресою фактичного проживання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири №29 у будинку №52 по вулиці 40-річчя Перемоги у смт Таїрове Овідіопольського району Одеської області, у якій відповідачі не проживають з жовтня 2011 року, але залишаються бути там зареєстровані.

Ці обставини визнані відповідачами у судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 16 січня 2012 року щодо перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають обєктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру.

Обравши способом захисту права подання позову про усунення перешкод у користуванні власністю позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний був довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Але виходячи з вищенаведеного суд вважає, що обраний позивачем спосіб правового захисту шляхом усунення перешкод у користуванні власністю не відповідає закріпленим в чинному законодавстві правовим положенням, тому суд не має правових підстав для задоволення цього позову.

Згідно з ч.3 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю та зобовязання зняти з реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.Л. Бичковський