22-ц/773/961/13 Головуючий у 1 інстанції:
Кихтюк Р.М. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Антонюк К.І.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: представника позивача
Рудя Б.Ю.,

представника
відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи
Луцької районної державної
адміністрації Волинської області
Гордіюк Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_5, третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_5 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16 травня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 жовтня 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»»
звернулося до суду з вищевказаним
позовом до ОСОБА_5, зазначивши, що 27
березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит»» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № Ф1-08/47665-987, за яким
банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 30000
доларів США на строк до 26 березня 2023
року.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_4 за вищевказаним
договором 27 березня 2008 року між ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»» та ОСОБА_5
було укладено іпотечний договір №
47665-987, за яким останній передав в
іпотеку банку власний житловий будинок
з надвірними будівлями, які
розташовані на земельній ділянці
площею 0,1198 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09.09.10 з
позичальника ОСОБА_4 достроково
стягнуто на користь банку 264897 грн. 14
коп. заборгованості за вищевказаним
кредитним договором.

Покликаючись на те, що ОСОБА_4 своїх
зобов'язань за кредитним договором не
виконала, кредит не повернула, проценти
не сплатила, ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит»» просив суд звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом його продажу
на прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого провадження за початковою
ціною продажу, визначеною експертом на
час вчинення відповідних виконавчих
дій, в рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_4, яка станом на 01
жовтня 2012 року становить 896977 грн. 18 коп.,
в тому числі: 225071 грн. 85 коп. борг за
тілом кредиту, 119283 грн. 54 коп. - проценти
та 552621 грн. 79 коп. пеня.

В ході розгляду справи у суді першої
інстанції позивач збільшив свої
позовні вимоги і просив звернути
стягнення на вищевказаний предмет
іпотеки в рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_4, яка станом на 13
травня 2013 року становить 1025369 грн. 44
коп., в тому числі: 225071 грн. 85 коп. борг за
тілом кредиту, 139388 грн. 81 коп. - проценти
та 660908 грн. 78 коп. пеня.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом про визнання
вищевказаного договору іпотеки
недійсним з підстав відсутності згоди
органу опіки і піклування на його
укладення при тому, що така згода є
обов'язковою в силу того, що станом на
момент передачі майна в іпотеку в
спірному житловому будинку проживав
малолітній внук відповідача ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 травня 2013 року
позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»»
задоволено частково. Ухвалено звернути
стягнення на предмет іпотеки - належний
ОСОБА_5 на праві власності житловий
будинок з надвірними будівлями та
земельну ділянку площею 0,1198 га,
кадастровий № :01:001:0212, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу майна на прилюдних торгах в
межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною
продажу, визначеною експертом на час
вчинення відповідних виконавчих дій, в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором
№ Ф1-08/47665-987 від 27 березня 2008 року в
сумі 589460 грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит»» 3219 грн. судового
збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із таким рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, покликаючись на порушення судом
норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та істотну
неповноту з'ясування таких обставин,
просив скасувати вищевказане рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
первісного позову та про задоволення
зустрічного позову.

В ході апеляційного розгляду даної
справи відповідачем було подано заяву
про залишення зустрічного позову без
розгляду, у зв'язку з чим ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 22 липня 2013 року рішення Луцького
міськрайонного суду від 16 травня 2013
року в даній справі в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову
скасовано та залишено без розгляду
зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»» про
визнання недійсним договору іпотеки.

В решті представник відповідача ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу свого
довірителя із наведених у ній підстав,
третя особа ОСОБА_4 визнала дану
апеляційну скаргу, тоді як представник
позивача просив апеляційну скаргу
відхилити з огляду на безпідставність
викладених у ній доводів та залишити
без змін рішення суду першої інстанції,
вважаючи його законним і справедливим.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, а також доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що в решті апеляційна скарга
відповідача підлягає до задоволення, а
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення первісного позову -
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Так, ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_4 порушила забезпечені іпотекою
зобов'язання за вищевказаним кредитним
договором, внаслідок чого станом на 13
травня 2013 року її заборгованість перед
банком складає 1025369 грн. 44 коп., в тому
числі: 225071 грн. 85 коп. борг за тілом
кредиту, 139388 грн. 81 коп. - проценти та 660908
грн. 78 коп. пеня.

Проте, з такими висновками суду не
можна погодитись, оскільки вони
суперечать встановленим обставинам
справи і суд дійшов їх з порушенням
норм матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33
Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання,
забезпеченого заставою,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому, згідно з ч.2 ст.589 ЦК України,
за рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції встановлено і
це об'єктивно підтверджується наявними
у справі письмовими доказами, що 27
березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит»», правонаступником якого є
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ Ф1-08/47665-987, за яким банк надав ОСОБА_4
кредит в сумі 30000 доларів США під 8%
річних на строк до 26 березня 2023 року
(а.с.11-13).

Додатковою угодою від 18 серпня 2008 року
процентну ставку за згаданим кредитним
договором збільшено до 16 % річних (а.с.14).

В забезпечення виконання вищевказаних
кредитних зобов'язань ОСОБА_4 27 березня
2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит»» та ОСОБА_5 було укладено
іпотечний договір № 47665-987, за яким
останній передав в іпотеку банку
власний житловий будинок з надвірними
будівлями, які розташовані на
земельній ділянці площею 0,1198 га за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09.09.10, яке
набрало законної сили, і яке в силу
вимог ч.3 ст.61 ЦК України має
преюдиційне значення для даної справи,
з позичальника ОСОБА_4 було достроково
стягнуто на користь банку 264897 грн. 14
коп. заборгованості за вищевказаним
кредитним договором, яка утворилася
станом на 24 вересня 2009 року і
складається з: 224457 грн. 27 коп.
заборгованості за тілом кредиту
(еквівалентно 28033,33 доларам США), 15928 грн.
17 коп. заборгованості зі сплати
процентів (еквівалентно 1989,33 доларам
США) та 27604 грн. 17 коп. - пені за
прострочення повернення чергових
частин кредиту та сплати процентів.

Отже, вищевказаним рішенням суду вже
було визначено та зафіксовано розмір
заборгованості ОСОБА_4 за тілом кредиту
- 224457 грн. 27 коп. та стягнуто таку
заборгованість достроково, чим
фактично припинено дію положень п.3.2
кредитного договору щодо подальшого
повернення кредиту частинами, а відтак
- і дію положень щодо нарахування пені
за прострочення повернення визначеної
графіком чергової частини кредиту.

Проте, як вбачається з наданого банком
розрахунку (а.с.122-124), станом на 13 травня
2013 року розмір заборгованості ОСОБА_4
за тілом кредиту становить вже 28158
доларів 62 центи США, а пеня за
прострочення сплати тіла кредиту з 14
травня 2012 року по 13 травня 2013 року
складає 221116 грн. 92 коп., що істотно
суперечить вищевказаному судовому
рішенню та положенням кредитного
договору, а отже - виключає можливість
прийняття судом до уваги даного
розрахунку в цій частині.

Крім того, згідно вищевказаного
розрахунку, станом на 13 травня 2013 року
заборгованість ОСОБА_4 зі сплати
процентів за користування кредитом за
період з квітня 2008 року по 13 травня 2013
року становить 17438,86 доларів США, що
еквівалентно 139388 грн. 81 коп., а пеня за
їх прострочення з 14 травня 2012 року по 13
травня 2013 року складає 439791 грн. 86 коп.

Однак, як вбачається з висновку
судово-економічної експертизи №4123/13-22
від 28 листопада 2013 року (а.с.231-237),
відображений у вищевказаному
розрахунку метод нарахування банком
процентів не відповідає вимогам п.п. 1.4,
1.5 Облікової політики Банку «Фінанси та
кредит», внаслідок чого зазначена у
розрахунку сума заборгованості ОСОБА_4
за тілом кредиту, процентами та розмір
нарахованої пені документально не
підтверджується.

Даний експертний висновок ґрунтується
на приписах Облікової політики Банку
«Фінанси та кредит», положеннях
кредитного договору, складений за
результатами глибокого та детального
аналізу всього комплексу
бухгалтерської документації, наданої
сторонами в справі, а тому є належним та
допустимим доказом у даній справі, який
переконливо спростовує наведений
позивачем розрахунок кредитної
заборгованості ОСОБА_4

Так, згідно з п.1.5 Облікової політики
Банку «Фінанси та кредит», банк
призупиняє нарахування за балансом
доходів за кредитом, визначеним
сумнівним щодо повернення з моменту
передачі у встановленому порядку
справи в суд.

Як вбачається з наданої банком виписки
по рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1
(а.с.202-203), в період з 30.11.09 по 17.06.13
проценти за кредитом ОСОБА_4 взагалі
банком не нараховувалися.

Нарахування процентів в сумі 15512,54
доларів США було здійснено банком лише
18 червня 2013 року, тобто вже після
формування банком розрахунку
кредитної заборгованості ОСОБА_4
станом на 13 травня 2013 року та ухвалення
судом першої інстанції рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Натомість, згідно з вищевказаним
експертним висновком документально
підтверджується заборгованість ОСОБА_4
зі сплати процентів станом на 13 травня
2013 року лише в розмірі 2086,9 доларів США.

Виходячи із вищезазначеного,
нарахування банком пені в розмірі 439791
грн. 86 коп. за прострочення сплати
процентів за період з травня 2012 року по
травень 2013 року є необґрунтованим та
неправомірним.

Проте, суд першої інстанції не
перевірив належним чином доводів
відповідача, викладених у запереченні
на позовну заяву, не звернув увагу на
вищевказані істотні суперечності та
порушення, допущені банком при
складанні розрахунку кредитної
заборгованості ОСОБА_4, і безпідставно
поклав саме даний розрахунок в основу
свого рішення, вважаючи, що
заборгованість останньої є співмірною
з вартістю предмета іпотеки, на який
звернуто стягнення.

При цьому, поза увагою суду залишилась
також та обставина, що рішенням
Луцького міськрайонного суду від 09.09.10,
яким з ОСОБА_4 достроково стягнуто на
користь банку 264897 грн. 14 коп.
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором, одночасно було
відмовлено у задоволенні позову банку
до ОСОБА_5 про звернення стягнення на
цей же самий предмет іпотеки в рахунок
даної заборгованості.

Крім того, згідно з п.3 іпотечного
договору, станом на 2008 рік ринкова
вартість предмета іпотеки становила
564586 грн., ліквідаційна вартість - 508127
грн., що є явно не співмірним із
встановленою рішенням Луцького
міськрайонного суду від 09.09.10 сумою
кредитної заборгованості ОСОБА_4 - 264897
грн. 14 коп. та додатково нарахованою
(документально підтвердженою) сумою
заборгованості за процентами - 16680 грн.
59 коп. (2086,9 доларів США).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України,
одними із загальних засад цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

З урахуванням даного положення закону
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вказав у п.41 своєї
постанови № 5 від 30.03.2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», що при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

З матеріалів справи вбачається, що
банком вже було реалізовано у 2010 році
відповідний спосіб захисту свого
порушеного права шляхом дострокового
стягнення за рішенням суду кредитної
заборгованості ОСОБА_4 та звернення
даного судового рішення до примусового
виконання.

Та обставина, що після звернення до
суду банком було призупинено з
листопада 2009 року нарахування
процентів за кредитом, на думку колегії
суддів, є свідченням того, що після
ухвалення згаданого судового рішення
порушення забезпеченого іпотекою
основного кредитного зобов'язання не
завдало подальших збитків
іпотекодержателю і не змінило істотною
мірою обсяг його прав щодо боржника.

А тому, враховуючи наведені вище факти
в їх нерозривній сукупності, а також те,
що житловий будинок, який являється
предметом іпотеки, є єдиним місцем
проживання малолітнього внука
відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
колегія суддів вважає, що звернення за
таких обставин стягнення на предмет
іпотеки суперечитиме загальному
змісту та призначенню права, яким
урегульовано дані правовідносини, а
також загальним засадам цивільного
законодавства - вимогам
справедливості, добросовісності та
розумності.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного спору судом першої інстанції
було неправильно застосовано норми
матеріального права, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, то колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду на підставі
статті 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит»», колегія суддів на підставі
ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України покладає на
позивача понесені останнім судові
витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 травня 2013 року
в даній справі в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасувати.

Відмовити в задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_5,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - ОСОБА_4, про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді

,