Справа № 355/1527/13-ц
Провадження № 2/355/625/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Баришівський
районний суд Київської області у
складі

головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Баришівка Київської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення строку
позовної давності на пред,явлення
позову та про визнання права власності
на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поновлення строку позовної давності на
пред,явлення позову та про визнання
права власності на частку у спільному
майні.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18
жовтня 1986 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено шлюб, зареєстрований відділом
РАҐСу Баришівського райвиконкому
Київської області ( актовий запис № 132).
Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В зв'язку з неможливістю збереження
шлюбно-сімейних відносин, 31 січня 2006
року шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Під час шлюбу із ОСОБА_4 було спільно
набуте майно, яке оформлено на його
ім'я, загальна ринкова вартість якого
складає 80 000 доларів США, а саме:
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та земельна ділянка біля
будинку загальною площею 0,22 га. Вказане
майно з моменту його набуття, і до цього
часу перебуває у володінні позивачки,
яким вона користується,
розпоряджається і постійно проживає в
будинку та зареєстрована в ньому.
ОСОБА_1 здійснює оплату
житлово-комунальних послуг та інших
послуг за відповідний період. Наведені
обставини підтверджує своїм паспортом,
свідоцтвом про право приватної
власності на житловий будинок №2009 від
29 березня 1995 року, виданим Виконавчим
комітетом Баришівської селищної
ОСОБА_1 народних депутатів, рішенням
Баришівської селищної ради №79 від 01
червня 2007 року, Державним актом на
право власності на землю від 03 лютого
1999 року серії І-КВ №112977, а також
накладними, чеками, розписками,
отриманими нею у зв'язку з ремонтом
зазначеного будинку.

З урахуванням перебування зазначеного
житлового будинку із прилягаючими
будівлями та земельної ділянки у
спільній сумісній власності, після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на
частку померлого ОСОБА_4 у цьому майні.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про
нотаріат», у разі смерті одного з
подружжя свідоцтво про право власності
на частку в їх спільному майні
видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину.

13 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Баришівської районної державної
нотаріальної контори із метою
отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні у
зв'язку зі смертю її колишнього
чоловіка та наявністю відповідної
спадкової справи після його смерті.
Однак, державним нотаріусом
Баришівської районної державної
нотаріальної контори Київської
області їй було відмовлено в
оформленні свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні,
що підтверджується відповіддю
нотаріуса від 13 квітня 2013 року №637/02-14.
Дана відмова була обгрунтована тим, що
на момент смерті ОСОБА_4 вони не
перебували у шлюбі, через що нотаріус
не має достатніх наявних підстав для
визнання спільною сумісною власністю
майна, набутого під час шлюбу з ОСОБА_4
Нотаріусом також було роз'яснено про
необхідність вирішення цього питання в
судовому порядку.

Оскільки згідно з матеріалами
спадкової справи, заведеної після
смерті ОСОБА_4, його правонаступниками
є рідний брат ОСОБА_2 (спадкоємець за
заповітом) та рідна донька ОСОБА_3
(спадкоємець обов'язкової частки у
спадщині), то вони є відповідачами за
цим позовом.

Просить суд визнати за нею - ОСОБА_1,
право власності на 1/2 частки житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки загальною площею 0,22 га по
АДРЕСА_1 (державний акт на право
приватної власності на землю від 03
лютого 1999 року серії І-КВ №112977).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
заявлений до суду позов. Так, як в
судовому засіданні з боку відповідача
ОСОБА_2 через його представника було
зроблено заяву про застосування строку
позовної давності при вирішенні спору
та про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 у даній цивільній справі з
підстав пропуску нею строку позовної
давності з мотивацією того, що мовляв
24.12.2004 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_4, а тому з 25.12.2004 р. розпочався
перебіг позовної давності за вимогою
про поділ спільного майна подружжя,
який начебто сплив 25.12.2007 р., а оскільки
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл
майна подружжя, що був вперше поданий
23.03.2006 р., залишений без розгляду за
заявою ОСОБА_1, то перебіг позовної
давності не зупинився. В зв,язку з цим
ОСОБА_1 до позовної заяви додала ще
заяву про визнання поважними причини
пропущення строку позовної давності та
поновлення строку позовної давності і
захист прав позивача. Просить суд
визнати поважними причини пропущення
строку позовної давності на
пред,явлення позову, поновити строк
позовної давності та захистити її
права шляхом задоволення позову, так як
вона з моменту пред,явлення позову про
поділ майна подружжя здійснювала дії,
спрямовані на захист права власності
на спірне нерухоме майно.

Представник ОСОБА_1- ОСОБА_6 в судовому
засіданні підтримав заявлений позов в
повному обсязі та просив суд
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і
врахувати, що відповідач ОСОБА_3 також
повністю визнала заявлений позов.
Аргументи представників відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо
застосування строку позовної давності
є не обгрунтованими та безпідставними
з огляду на те, що 24.12.2004 р. рішенням
Баришівського районного суду
Київської області від 24.12.2013 р. було
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
але питання поділу майна колишнього
подружжя вирішене не було. ОСОБА_6
вважає, що з розірванням шлюбу ОСОБА_1
та ОСОБА_4 позовна давність для вимоги
про поділ спільного майна подружжя не
розпочала свій перебіг 25.12.2004 р.,
оскільки розірвання шлюбу подружжя не
є порушенням прав одного з подружжя та
не свідчить про наявність такого.
Конкретних порушень прав ОСОБА_1 з
наявністю яких розпочався перебіг
позовної давності, для вимоги про
поділ спільного майна подружжя
відповідачем ОСОБА_2 та його
представником не наведено, і доказів
порушення прав ОСОБА_1 суду не надано.
Навпаки, з матеріалів справи
вбачається, що спірне майно з моменту
його набуття і до цього часу перебуває
у володінні, користуванні та
розпорядженні позивачки ОСОБА_1 Вона
здійснює оплату житлово-комунальних
послуг та інших послуг за відповідний
період, постійно проживає і
зареєстрована в спірному житловому
будинку. В той же час відповідач ОСОБА_2
не здійснює утримання майна та не
цікавиться ним з моменту відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_4,
зареєстрований і проживає за іншою
адресою. ОСОБА_1 в силу фактичних
обставин є власником спірного майна,
яке набуте в період шлюбу. Отримавши
13.04.2013 р. відмову в оформленні свідоцтва
про право власності на частку в
спільному майні, ОСОБА_1 своєчасно
звернулася із позовом у даній
цивільній справі, оскільки її право
власності не визнається нотаріусом.
24.03.2006 р., менше, ніж через півтора роки з
моменту прийняття судом рішення про
розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл
майна подружжя. 03.04.2006 р. ухвалою
Баришівського районного суду
Київської області було відкрито
провадження у цивільній справі №2-5/2006
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
розподіл майна подружжя. 16.02.2011 р. в
період розгляду справи про розподіл
майна подружжя ОСОБА_9 - рідна сестра
ОСОБА_4, як правонаступник її батька
ОСОБА_10 звернулась до Баришівського
районного суду Київської області з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку по АДРЕСА_1, по якій
було відкрито провадження ухвалою
Баришівського районного суду
Київської області від 18.02.2011 р. у
цивільній справі №2-267/2011. 12.05.2011 р.
ухвалою БаришІвського районного суду
Київської області справу про розподіл
майна подружжя було зупинено до
вирішення справи про визнання права
власності на нерухоме майно. Рішення
Баришівського районного суду
Київської області від 21.06.2011 р., ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 28.11.2011 р. було частково задоволено
позов ОСОБА_9 у справі про визнання
права власності на нерухоме майно.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29.12.2011 р.
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Баришівського
районного суду Київської області від
21.06.2011 р. та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 28.11.2011 р. у справі
про визнання права власності на
нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення та частково
задовольняючи позов ОСОБА_9 суди у
праві про визнання права власності на
нерухоме майно виходили з того, що
спірний будинок було побудовано
ОСОБА_10 - батьком колишнього чоловіка
ОСОБА_1 і є власністю ОСОБА_10, а не
спільною власністю подружжя його сина
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Відповідно, 28.11.2011 р. з
моменту набрання законної сили
судового рішення у справі про визнання
права власності на нерухоме майно
ОСОБА_1 дізналась, що у неї відсутні
права на житловий будинок та земельну
ділянку по АДРЕСА_1.

З огляду на зміст судових рішень у
справі про визнання права власності на
нерухоме майно, що є обов'язковими для
всіх і підлягають виконанню на всій
території України, ОСОБА_1, як
добросовісна сторона у справі про
розподіл майна подружжя, вимушена була
подати заяву про залишення позову про
розподіл майна подружжя без розгляду.
Такі її дії полягали в тому, що
внаслідок прийняття судових рішень у
справі про визнання права власності на
нерухоме майно ОСОБА_1 дізналася, що у
неї відсутні права на це майно, а саме
відсутній предмет спору у справі про
розподіл майна подружжя. Тому
подальший розгляд справи про розподіл
майна подружжя призвів би до марного
витрачання часу.

23.12.2011 р., з урахуванням наведених вище
обставин, ухвалою Баришівського
районного суду Київської області
від 23.12.2011 р. було залишено без
розгляду позов ОСОБА_1 у справі про
розподіл майна подружжя гідно з її
заявою.

11.11.2012 р. за результатами подальшого
оскарження судових рішень у справі про
визнання права власності на нерухоме
майно, в т.ч. до Верховного Суду
України, згідно з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.07.2012 р. були скасовані
рішення Баришівського районного суду
Київської області від 21.06.2011 р. та
ухвала Апеляційного суду Київської
області від 28.11.2011 року з передачею цієї
справи на новий розгляд.

ОСОБА_6 вважає, що 11.07.2012 року втратили
чинність судові рішення у справі про
визнання права власності на нерухоме
майно, якими тоді було встановлено, що
житловий будинок та земельна ділянка
по провулку АДРЕСА_1 є власністю
ОСОБА_10., а не спільною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Після
скасування Верховним Судом України
судових рішень 11.07.2012 р. та за
результатами нового розгляду справи
про визнання права власності на
нерухоме майно, ОСОБА_1 могла дізнатись,
що у неї існують наявні права на
житловий будинок та на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 та здійснювати
захист цих прав у встановленому
порядку.

26.02.2013 р. ухвалою Баришівського
районного суду Київської області від
27.10.2010 р. за заявою ОСОБА_9 було залишено
без розгляду її позов у справі про
визнання права власності на нерухоме
майно, що позбавило ОСОБА_1 при новому
розгляді цієї справи, пред,явити
зустрічний позов.

Як зазначає ОСОБА_6 13.04.2013 р., з огляду на
викладені обставини, ОСОБА_1
звернулася до Баришівської районної
державної нотаріальної контори з метою
отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні у
зв'язку зі смертю її колишнього
чоловіка ОСОБА_4 та наявністю
відповідної спадкової справи після
його смерті. Однак, отримала відмову в
оформленні свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні,
що обумовило її звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на частку у спільному майні.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 до суду
на розгляд справи не з,явилася, подала
заяву про розгляд справи у її
відсутність. Позовні вимоги своєї
матері ОСОБА_1 на 1/2 частину спірного
майна після смерті ОСОБА_4 визнає
повністю і просить суд ухвалити
відповідне рішення на користь ОСОБА_1

Представники відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні
заперечували проти заявленого позову
та просили суд відмовити позивачу в
задоволенні заявленого позову в
повному обсязі, посилаючись на перебіг
строків позовної давності, так як
ОСОБА_1 пропустила строк позовної
давності на пред'явлення вимоги про
визнання права власності на частку у
спільному майні, який встановлюється у
три роки з моменту коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення своїх прав
власності. Крім того ОСОБА_8 зазначила,
що впродовж усього часу, починаючи з
розлучення, позивачка ініціювала
декілька судових процесів, предметом
яких був житловий будинок та земельна
ділянка, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. А тому посилання на те, що
позивачка не знала про порушення свого
права є не обгрунтованим, оскільки
суперечить матеріалам справи та
встановленим під час розгляду справи
обставинам.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлений позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення строку
позовної давності на пред,явлення
позову та про визнання права власності
на частку у спільному майні, підлягає
до задоволення.

Судом встановлено, що 18 жовтня 1986 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений
шлюб. Від шлюбу мають двох дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. 31 січня 2006 року шлюб між
сторонами було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 помер. Під час спільного
подружнього життя сторонами спільно
набуте майно, яке оформлено на ім'я
ОСОБА_4, а саме: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка біля будинку
загальною площею 0,22 га. Зазначене
майно з моменту його набуття, і на даний
час перебуває у володінні позивачки
ОСОБА_1, яким вона користується,
розпоряджається, постійно проживає в
будинку та зареєстрована в ньому.
ОСОБА_1 здійснює оплату
житлово-комунальних послуг та інших
послуг за відповідний період. Наведені
обставини підтверджуються її
паспортом, свідоцтвом про право
приватної власності на житловий
будинок №2009 від 29 березня 1995 року,
виданим Виконавчим комітетом
Баришівської селищної ОСОБА_1 народних
депутатів, рішенням Баришівської
селищної ради Київської області №79
від 01 червня 2007 року, Державним актом на
право власності на землю від 03 лютого
1999 року серії І-КВ №112977, та накладними,
чеками, розписками, договорами на
виконання робіт, отриманими нею у
зв'язку з ремонтом зазначеного будинку.

Судом також встановлено, що після
смерті ОСОБА_4 сім,я ОСОБА_1, яка
складалася ще з двох неповнолітніх
дітей, продовжували проживати в
спірному будинку.

З урахуванням перебування зазначеного
житлового будинку із прилягаючими
будівлями та земельної ділянки у
спільній сумісній власності, після
смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на
частку померлого ОСОБА_4 у цьому майні.

Згідно рішення Баришівської селищної
ради Київської області №79 від 01 червня
2007 року, житловому будинку, який
розташований в АДРЕСА_1 та належить на
праві приватної власності ОСОБА_4
присвоєний АДРЕСА_2.

Судом при розгляді даної цивільної
справи 25.11.2013 року були досліджені
цивільні справи №2/1/2011; №1001/917/2012, пров.
2/355/23/13; 2-811/2007; 2-10/2010; №2-111/2010, а також
інші ухвали та рішення, які додані до
матеріалів справи №355/1527, п/с №2/355/625/13

Із досліджених судом матеріалів чинної
цивільної справи та досліджених
перелічених інших справ, а також ухвал
та рішень, які безпосереднього
стосуються спірного майна подружжя, з
розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
позовна давність для вимоги про поділ
спільного майна подружжя на
переконання суду, не розпочала свій
перебіг строку позовної давності з
25.12.2004 року, так як розірвання шлюбу
подружжя не є порушенням прав одного з
подружжя. Так, після розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду
з позовами: до ОСОБА_4 про визнання
недійсним рішення та Державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку; до ОСОБА_5, органу
опіки та піклування Баришівської
райдержадміністрації в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: виконком
Баришівської селищної ради Київської
обл. про поділ будинку, земельної
ділянки, визнання недійсним рішення
Баришівської селищної ради та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку. З участю ОСОБА_1, як
сторони по справі розглядались в суді
справи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, законний
представник ОСОБА_1 до відповідача
ОСОБА_2, треті особи: приватний
нотаріус, Державна нотаріальна контора
Баришівського району, орган опіки та
піклування про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності;
ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 про визнання
права власності на житловий будинок; за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя
особа: виконком Баришівської селищної
ради про визнання права власності на
будинок. Рішення суду по справі за
позовом ОСОБА_12 за апеляційними
скаргами та касаційними скаргами
ОСОБА_1 були предметом розгляду в
Апеляційному суді Київської області та
Вищому Спеціалізованому суді України і
в результаті задоволені. Зазначене
свідчить про те, що ОСОБА_1 з часу
розірвання шлюбу та після смерті
ОСОБА_4 постійно не припиняла боротись
за свої права у частці майна померлого
колишнього свого чоловіка ОСОБА_4

Якихось суттєвих порушень прав ОСОБА_1,
з наявністю яких розпочався перебіг
позовної давності, для вимоги про
поділ спільного майна колишнього
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
відповідачем ОСОБА_2 та його
представниками суду не доведено, і
доказів порушення прав ОСОБА_1 строків
позовної давності не надано. З
матеріалів справи вбачається, що
спірне майно з моменту його набуття і
на даний час перебуває у володінні,
користуванні та розпорядженні ОСОБА_1,
де остання весь час проживає в АДРЕСА_1
та зареєстрована в ньому. А тому заява
про застосування строків позовної
давності є необґрунтованою,
безпідставною і вимоги сторони
відповідача щодо прийняття судом
рішення про відмову в задоволенні
позову з підстав пропуску строку
звернення до суду з позовною заявою є
не що інше, як намір відповідача
свідомо усунути позивачку від
володіння часткою майна, на яке вона
має законне право. Про такі наміри
свідчать і інші позови до суду
претендентів на спадкове майно, справи
яких досліджені судом.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вказується
на те, що, початок позовної давності для
вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС
(статті 106. 107 СК України) чи з дати
набрання рішенням суду законної сили
(статті 109, 110 СК України), а від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Так, як 11.07.2012 року втратили силу
попередні судові рішення у справі за
позовом ОСОБА_9 про визнання права
власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1
то відповідно за результатами нового
розгляду справи про визнання права
власності на нерухоме спадкове майно
позивачка ОСОБА_1 могла дізнатись про
наявність у неї прав на спірний
житловий будинок та на земельну
ділянку. А так, як 26.02.2013 року згідно
ухвали Баришівського районного суду
Київської області позовну заяву ОСОБА_9
залишено без розгляду, то ОСОБА_1,
дізнавшись про це 13.04.2013 року,
звернулася до нотаріальної контори з
приводу отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні в
зв,язку зі смертю ОСОБА_4 Відмова
нотаріуса, обумовила її звернутись до
суду з даним позовом.

За таких обставин, суд вбачає підстави
для поновлення строку позовної
давності ОСОБА_1 для звернення до суту з
даним позовом, так як на протязі
певного часу після розірвання шлюбу
мало місце розгляду судом інших справ
за позовами інших претендентів щодо
спірного спадкового майна померлого
ОСОБА_4, де визнавалось судом за іншими
особами право власності на це нерухоме
майно та скасування таких попередніх
судових рішень з даного приводу, що
ускладнювало ОСОБА_1 в судовому порядку
відстоювати свої законні права на
частку у спільному майні, як при житті
ОСОБА_4 так і після його смерті.

Суд вважає, що дане спадкове майно було
придбане в період шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 і є спільною власністю подружжя,
тому позивачка має право на частку у
спадковому майні в АДРЕСА_1 в якому вона
постійно проживає з часу побудови
будинку, зареєстрована в ньому,
проводить відповідні поточні ремонти і
сплачує комунальні та інші послуги.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, який діяв
на момент набуття майна у спільну
сумісну власність, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Статтею 60 Сімейного кодексу України
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
якщо не доведено протилежне.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст.69 СК країни передбачено,
що дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України
визнання права є одним з способів
захисту цивільних прав та інтересів.

Ст. 70 СК України передбачає у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При вирішенні спору про поділ майна,
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім,ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно витрачав його
на шкоду інтересам сім,ї.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, (ним) проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

За змістом ст.264 ЦК України. Перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов,язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

В судовому засіданні встановлено і не
оспорювалось представниками
відповідача те, що позивачка ОСОБА_1 в
дійсності проводила дії, які були
направлені на захист свого права
власності на спірне майно. І як вже
наголошувалось судом, вона з часу
створення цього нерухомого майна
постійно проживає в будинку,
зареєстрована в ньому, утримує його та
сплачує всі послуги.

Згідно ч.1 п.п. а,г ст.81 ЗК України,
громадяни набувають права власності на
земельні ділянки на підставі:
придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни, ренти,
іншими цивільно-правовими угодами,
прийняттям спадщини.

Відповідно до ч. 3 п.а ст.116 ЗК України
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користування
громадян.

Державний акт на право приватної
власності на землю по АДРЕСА_1, серії
І-КВ №112977 був виданий ОСОБА_4 03.02.1999
року, свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_4
29.03.1995 року, житловий будинок
побудований в 1991 році (згідно
технічного паспорта), а позивачка
зареєструвала з ОСОБА_4 шлюб 18 жовтня 1986
року.

Таким чином, на переконання суду
ОСОБА_1 має право на 1/2 частину
земельної ділянки від загальної площі
0.22 га біля будинку по АДРЕСА_1 і дане
право за нею на цю 1/2 частину земельної
ділянки слід закріпити.

Встановлені судом обставини
підтверджуються:

- ксерокопією паспорту ОСОБА_1;

- ксерокопією свідоцтва про укладення
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 18.10.1986 р.;

- ксерокопією свідоцтва про розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у відділі
РАЦС Баришівського РУЮ Київської
області серії НОМЕР_2 від 31.01.2006 р.;

- ксерокопією свідоцтва про смерть
ОСОБА_4 від 21.12.2007 р.;

- ксерокопією свідоцтва № 2009 про право
приватної власності на жилий будинок
АДРЕСА_1 від 29.03.1995 р.;

- ксерокопією рішення Баришівської
селищної ради №79 від 01.06.2007 р. про
перейменування вулиці;

- ксерокопією Державного акту на право
приватної власності на землю від 03.02.1999
р. серії І-КВ №112977, виданого ОСОБА_4;

- копією листа-відповіді Баришівської
районної державної нотаріальної
контори від 13.04.2013 р. №637/02-14;

- ксерокопією рішення Баришівського
районного суду Київської області від
24.12.2004 року у цивільній справі №2-147/2003;

- ксерокопією позовної заяви ОСОБА_1
про розподіл майна подружжя від 24.03.2006
року;

- ксерокопією уточнюючої позовної
заяви ОСОБА_1 про розподіл майна
подружжя;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
03.04.2006 року про відкриття провадження у
справі №2-225/2006;

- ксерокопією клопотання ОСОБА_1 про
зупинення провадження у справі №2-225/2006;

- ксерокопією позовної заяви ОСОБА_9
про визнання права власності на
будинок від 16.02.2011 року;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
18.02.2011 року про відкриття провадження у
справі №2-267/2011;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
12.05.2011 року про зупинення провадження у
справі №2-225/2006;

- ксерокопією рішення Баришівського
районного суду Київської області від
21.06.2011 року у цивільній справі №2-267/2011;

- ксерокопією ухвали Апеляційного суду
Київської області від 28.11.2011 року у
цивільній справі №2-267/2011;

- ксерокопією ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.12.2011 року у цивільній справі
№2-267/2011;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
23.12.2011 року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі №2-225/2006;

- ксерокопією ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11.07.2012 року у цивільній справі
№2-267/2011;

- ксерокопією клопотання ОСОБА_9 про
залишення без розгляду позовної заяви
від 25.02.2013 року у цивільній справі
№2-267/2011;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
26.02.2013 року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі №2-267/2011;

- ксерокопією позовної заяви ОСОБА_1
про визнання недійсним заповіту та
визнання права власності від 02.07.2008
року;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
01.08.2008 року у справі №2-632/08;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
27.10.2010 року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі №2-632/2008;

- ксерокопією позовної заяви ОСОБА_10
про визнання права власності на
будинок від 28.09.2007 року;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
01.10.2007 року про відкриття провадження у
справі №2-811/2007;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
11.10.2007 року про залучення
співвідповідача у цивільній справі
№2-811/2007;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
11.05.2007 року про залучення
правонаступників та законного
представника у цивільній справі
№2-811/2007;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
12.10.2010 року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі №2-811/2007;

- ксерокопіями чеків по оплаті
комунальних послуг, договорів на
проведення ремонтних робіт по
домоволодінню за адресою: АДРЕСА_1;

- іншими матеріалами справи.

За таких обставин, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 про поновлення строку позовної
давності на пред,явлення позову,
визнання право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, та на 1/2 частину земельної
ділянки розміром 0.22 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 підлягає до
задоволення. Підстави для поновлення
строку позовної давності на
пред,явлення позову, суд вбачає в тому,
що мають місце порушення прав ОСОБА_1
щодо нерухомого майна на яке вона має
законні права, з наявністю яких
розпочався перебіг строків позовної
давності, для вимоги про поділ
спільного майна, що доводиться. Суд
вважає, що ОСОБА_1 всіма доступними з
позиції її розуміння, обізнаності та
світогляду, використовувала свої
законні права в межах чинного
законодавства України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209, 212, 214, 215,
218 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 71 СК України,
ст.ст. 15, 16, 261, 267, 364, 370, 372 ЦК України,
ст.ст. 81, 116, 125, 131 ЗК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України №11 від
21.12.2007 року "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", Закону
України "Про внесення змін до ст. 61 СК
України, щодо об,єктів права спільної
сумісної власності подружжя" від 08.02.2011
року, Постановою Пленуму Верховного
суду України від 16.04.2004 року №7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної
давності на пред,явлення позову по
цивільній справі №355/1527/12, №2/355/625/13 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поновлення строку позовної давності на
пред,явлення позову та про визнання
права власності на частку у спільному
майні.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючої в АДРЕСА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючої в АДРЕСА_1 право власності
на 1/2 частину земельної ділянки
розміром 0.22 га по АДРЕСА_1. (Державний
акт на право приватної власності на
землю від 03.02.1999 року, серія 1-КВ №112977).

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до апеляційного суду Київської області
через Баришівський районний суд
Київської області.

Суддя Баришівського районного суду
В. М. Єременко