(2/199/920/13)
РІШЕННЯ

Іменем України

„13 лютого 2013 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Пантелєєвій Я.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

за участі відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1995 року, зареєстрованого в 19.01.1995 року в КП «ДМБТІ», подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1Правда» у місті Дніпропетровську, тому відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України кожному з них належало право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири. 15.10.2006 р. ОСОБА_5 помер. За життя останній склав заповіт на його частку квартири на користь відповідача, ОСОБА_3, яка в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, подала до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чим прийняла спадщину. Разом з тим, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03.07.2008 р. дружині спадкодавця - ОСОБА_6 визначили додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та вона подала до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чим спадщину прийняла. Враховуючи непрацездатність (пенсійний вік) ОСОБА_6, вона мала право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від наявності та змісту заповіту, тому після смерті ОСОБА_5 спадщину в рівних частках (по ј частині квартири) прийняли: ј частину в порядку спадкування за заповітом прийняла сестра спадкодавця - ОСОБА_3 (відповідач), та ј частину в порядку спадкування за законом (обовязкова частка) прийняла дружина спадкодавця - ОСОБА_6.

03.02.2012 р. ОСОБА_6 померла; після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ѕ частин вищезазначеної квартири: Ѕ частина належала їй відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1995 р. та ще ј частина квартири їй належала в порядку спадкування за законом (обовязкова частка в спадщині) після смерті її чоловіка.

11.10.2005 р. ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповідала належну їй частину квартири АДРЕСА_2Правда» у м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 (своєї племінниці) та ОСОБА_4 (хрещеній). Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, подали до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, чим спадщину прийняли, тому кожному з них належить в порядку спадкування по 3/8 частини вищезазначеної квартири. Але, коли відповідач у нотаріуса довідалася про наявність після смерті ОСОБА_6 заповіту на всю її частину квартири на користь позивачів, та крім того нотаріус їй розяснила, що при наявності цього заповіту вона не має жодного права на спадщину, відповідач відмовилась надавати нотаріусу правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, не зважаючи на листи нотаріуса з цього приводу. На даний час позивачі позбавлені можливості оформити права на спадкове майно.

Предмет позову становить вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_2Правда» у місті Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої 03.02.2012 року, та про визнання за ОСОБА_4 права власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_2Правда» у місті Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті. ОСОБА_6, померлої 03.02.2012 року.

Підставу позову приписи ст.ст. 392, 1223,1268,1296, 1297 ЦК України.

У судовому засіданні позивача-1 повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов; позивач 2 надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач позов не визнала, пояснив, що надасть документи за умови спадкування нею Ѕ частини квартири АДРЕСА_2Правда» у м. Дніпропетровську, оскільки вважає, що має н спадкування Ѕ частини зазначеної вище квартири.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК); за ст. 1218 зазначеного вище кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Судом було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1995 року, зареєстрованого в 19.01.1995 року в КП «ДМБТІ», подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1Правда» у м. Дніпропетровську.

15.10.2006 р. ОСОБА_5 помер; за життя останній склав заповіт на його частку квартири на користь ОСОБА_3, яка в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, подала до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чим прийняла спадщину.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03.07.2008 р. дружині спадкодавця - ОСОБА_6 був визначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та вона подала до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чим спадщину прийняла. ОСОБА_6 мала право на обовязкову частку в спадщині (непрацездатна) незалежно від наявності заповіту, тому після смерті ОСОБА_5 спадщину в рівних частках (по ј частині квартири) прийняли: ј частину в порядку спадкування за заповітом прийняла сестра спадкодавця - ОСОБА_3 (відповідач), та ј частину в порядку спадкування за законом (обовязкова частка) прийняла дружина спадкодавця - ОСОБА_6.

03.02.2012 р. ОСОБА_6 померла; після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ѕ частин вищезазначеної квартири: Ѕ частина належала їй відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1995 р. та ще ј частина квартири їй належала в порядку спадкування за законом (обовязкова частка в спадщині) після смерті її чоловіка.

За життя (11.10.2005 р.) ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповідала належну їй частину квартири АДРЕСА_2Правда» у м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 (своєї племінниці) та ОСОБА_4 (хрещеній). Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в передбачений ст. 1270 ЦК України строк подали до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, чим прийняли спадщину (кожному з позивачів, таким чином, належить в порядку спадкування за заповітом по 3/8 частини вищезазначеної квартири), утім, оформлення права на спадкове майно в позасудовому порядку унеможливлено, оскільки відповідач утримує правовстановлювальні документи на спадкове майно.

Відповідно до 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини; згідно з п. 4.15 зазначеного вище порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12).

Як встановлено судом 21.08.2012 р. нотаріусом на адресу ОСОБА_3 був направлений лист з прохання зявлення до нотаріальної контори та надання документів на спадкове майно, який, тобто лист, був отриманий, що не заперечувалося відповідачем, утім, вимога нотаріуса з боку відповідача виконана не була. Тому з метою поновлення порушених прав позивачів для суду та виходячи з приписів ЦК (отримання свідоцтва про право на спадщину строком не обмежено), вбачаються підстави для ухвалення про задоволення позову повністю та в обраний позивачами спосіб, який ґрунтується на ст. 16 ЦК України, та ухвалення судом про визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_3Правда» у м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_7, померлої 03.02.2012 р., в порядку спадкування за заповітом, та про визнання за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_3правда» у м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_6, померлої 03.02.2012 р., в порядку спадкування за заповітом.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_3Правда» у м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_7, померлої 03.02.2012 р., в порядку спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_3правда» у м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_6, померлої 03.02.2012 р., в порядку спадкування за заповітом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 600,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя