Справа № 412/859/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 квітня 2013 року
м. Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Рімашевської О.В.,

при секретарі Сєріковій Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника ПАТ «Краснодонвугілля»
Гущіна О.Г., представника відділення ВД
Фонду ССНВ України в м. Краснодоні
Гребенар О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Краснодона
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ПАТ «Краснодонвугілля», з участю
третьої особи відділення ВД Фонду ССНВ
України в м. Краснодоні, про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої пошкодженням здоров»я -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в обгрунтування якого вказав,
що з відповідачем по справі тривалий
час перебував у трудових відносинах.
Останнім місцем роботи була шахта
«Суходільська-Східна» ПАТ
«Краснодонвугілля». 13.12.2012 року
профпатологічною МСЕК позивачу
встановлено 55% втрати професійної
працездатності у зв»язку з професійним
захворюванням - 30% - вібраційна хвороба,
20% хронічний бронхіт, 5%сенсоневральна
туговухість. Додатково визначена
потреба у медикаментозному лікуванні
та регулярних медичних оглядах..

Позивач зазначає, що в зв'язку з
професійним захворюванням він був
змушений звільнитись з роботи через
невідповідність стану здоров»я, було
порушено його нормальні життєві
зв'язки, у нього значно звузилось коло
спілкування, він позбавлений
можливості реалізовувати свої звички
та бажання, у позивача постійно
виникають складнощі в зв'язку із
загальною слабкістю, втомою, сильним
болем в області суглобів,
головокружінням, постійним кашлем та
стисканням у грудях, з'явилася задишка,
позивач не має можливості виконувати
звичну хатню роботу. Всі ці фактори
позначились на його здоровому сні, за
останні роки він погано спить у зв'язку
з частим кашлем та нехваткою кисню,
болях у суглобах , постійним моральним
навантаженням на нього та рідних.

На теперішній час він не може
працювати на посаді, яку він обіймав на
підприємстві раніше через стан
здоров'я, й це поставило його у скрутне
становище, оскільки він тепер не може
матеріально забезпечувати свою родину
належним чином, оскільки його
заробітна плата була основним засобом
існування родини.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь моральну шкоду, яка була
завдана у результаті професійного
захворювання на виробництві, в сумі 15 000
грн.

У судовому засіданні позивач
надав пояснення, аналогічні викладеним
у позові, також зазначив, що звільнився
з підприємства за станом здоров'я, на
даний час отримує пенсію, отримує
допомогу у Фонді ССНВ. Зараз
влаштуватися на роботу не може,
оскільки постійно хворіє, страждає на
задишку, постійне ускладнене жорстке
дихання. Погіршення стану відчуває з 2000
року, стан здоров»я постійно
погіршується. Вказав, що професійне
захворювання призводить до конфліктів
у сім'ї, він постійно нервує,
хвилюється, порушився нормальний
уклад життя, виникло почуття
неповноцінності, значно звузилось коло
спілкування, його постійно турбує стан
здоров'я. Вказав, що під час трудової
діяльності виконував важку роботу на
підприємстві, але належних умов праці
роботодавцем створено не було,
оскільки відповідачем порушувалась
техніка безпеки та гігієна праці,
запиленість повітря в шахті
перевищувала допустимі норми, в зв'язку
з чим через профзахворювання страждає
фізичними недугами. На цей час
перебуває на обліку за професійним
захворюванням, має постійно приймати
ліки. Захворювання обмежують його
життєдіяльність, порушується його
звичайний уклад життя, що спричиняє, у
свою чергу, йому моральні страждання.
Вказав, що розлади в його здоров'ї
виникли внаслідок несприятливих умов
праці, в зв'язку з чим йому було
спричинено моральну шкоду, яку просив
стягнути з відповідача, оскільки
вбачає саме його провину у спричиненні
останньої в зв'язку з несприятливими
умовами праці. Просив задовольнити
позов в повному обсязі.

Представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, просив суд
стягнути з відповідача на користь
позивача моральну шкоду в сумі 15000 грн..
зазначив, що розмір відшкодування
висунув сам позивач, який саме в цю
суму оцінює спричинену йому моральну
шкоду. Послався на безумовність
спричинення моральної шкоди внаслідок
втрати професійної працездатності.
Також вказав, що до погіршення стану
здоров»я позивача та спричинення йому
моральних страждань призвело
порушення відповідачем умов праці - не
забезпечення належних умов праці.
Просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача Гущін в
судовому засіданні не визнав позов в
повному обсязі Суду пояснив, що в
матеріалах справи немає жодного доказу
на підтвердження факту спричинення
позивачу моральної шкоди. Відсутні
докази якими підтверджується факт
заподіяння позивачу моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні. Позивачем не надано
підтверджень наявності причинного
зв'язку між профзахворюванням та
виниклими моральними стражданнями, а
саме- відсутній висновок
судово-психологічної експертизи. Тому
вважає, що немає об'єктивних підстав та
доказів щодо задоволення позову.
Просив в задоволенні позову відмовити
в повному обсязі. Також послався на
пропуск строку позовної давності, який,
на думку представника відповідача ,
треба відліковувати з 2000 року. коли
позивач почав відчувати погіршення
стану здоров»я.

Представник відділення ВД
Фонду ССНВ України в м. Красно доні в
судовому засіданні проти задоволення
позову не заперечував. Вказав, що
дійсно позивачу встановлена втрата
професійної працездатності у зв»язку з
професійними хворобами, які викликані
умовами праці. Фонд ССНВ в повному
обсязі та належним чином здійснив
позивачу всі виплати, передбачені
законом. Вважає, що позивачу спричинена
моральна шкода, яку відповідач має
компенсувати.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, перевіривши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України
розгляд даної справи належить до
компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4
ст. 10 Цивільного процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Позивач з 17.05.1982 року по 18.10.2012
року працював на підземних роботах з
повним робочим днем, про що свідчить
копія трудової книжки позивача, яка
додана до матеріалів справи /а.с. 4-6/.
Звільнений з СП « шахтоуправління
Суходільське-Східне» ПАТ
«Краснодонвугілля» у зв»язку з
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок стану здоров»я - за п. 2 ст. 40
КЗпП України.

Згідно довідки МСЕК від 13.12.2012 р. №
090747, позивачу встановлено стійку
втрату професійної працездатності в
розмірі 55% з 07.12.2012 р. по 01.01.2015 року, в
тому числі 30% через вібраційну хворобу,
20 % - хронічний бронхіт, 5% -
сенсоневральна туговухість,
захворювання професійні.
Рекомендоване медикаментозне
лікування (а.с.13)

Із виписки з історії хвороби
позивача №00202 від 24.05.2012 року.,
вбачається, що позивач в період з 2007 по
2012 роки неодноразово звертався до
медичної допомоги з приводу скарг на
болі в суглобах, кашель, задишку
(а.с.20-21).

Факт погіршення стану здоров»я
позивача та зміни в його особистості
підтверджують допитані в судовому
засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_1, яка є дружиною
позивача, в судовому засіданні
пояснила, що в останні роки позивач
постійно скаржиться на болі в суглобах
рук, кашляє, не може спокійно спати,
погано чує. Після звільнення практично
не виходить із дому, став замкнутим,
стосунків з сусідами майже не
підтримує, від чого страждає. Постійно
приймає ліки. Вказала, що позивач через
стан здоров»я не може виконувати
звичайну хатню роботу, що негативно
позначається на його самооцінці.

Свідок ОСОБА_5, яка є сестрою
позивача пояснила, що раніше між нею та
позивачем були доброзичливі, довірчі
стосунки, вони часто спілкувались. Але
останнім часом позивач став дуже
нервовий, роздратований, погано чує,
через що злиться, задихається.
Скаржиться на постійні болі суглобів
рук, через що нічого не має можливості
робити по дому.

У суду немає сумнівів щодо
достовірності пояснень свідків,
оскільки свідки тривалий час знайомі з
позивачем, підтримують з ним стосунки,
мають можливість спостерігати за
змінами в здоров»я та особистості
позивача. Пояснення свідків є
узгодженими між собою, не суперечать
іншим матеріалам справи та поясненням
самого позивача.

Таким чином суд вважає
встановленим, що через тривалий час
роботи в шкідливих умовах праці
позивач набув ряд хронічних
захворювань, МСЕК встановлений зв»язок
хронічних захворювань з виконанням
позивачем професійних обов»язків.
Позивачу встановлено 55% втрати
професійної працездатності, визнано
інвалідом третьої групи; в медичній
документації позивача зафіксоване
об»єктивне погіршення стану здоров»я,
наявність дискомфорту та болей через
професійні хвороби.

Згідно з положеннями ст.. 23 ЦК
України, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я.

Питання права постраждалого на
виробництві на отримання компенсації
моральної шкоди досліджене в рішенні
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року № 1-9/2004, в якому зазначено, що
Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. До професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Також Конституційним Судом
України був проведений аналіз змін
законодавства в частині звільнення
Фонду ССНВ України від обов»язку
компенсації постраждалим моральної
шкоди. Згідно Рішення Конституційного
Суду України від 08.10.2008р. №20-рп/2008р.,
право застрахованих громадян, що
потерпілі на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
на відшкодування моральної шкоди, є
захищеним правилами ст.1167 ЦК України та
положеннями ст.237-1 КЗпрП України,
згідно приписів яких їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
органу (роботодавця). З зазначенням, що
встановлений законодавцем розподіл
обов'язків щодо відшкодування
моральної шкоди потерпілим на
виробництві від нещасного випадку та
професійного захворюванння не
суперечить вимогам статті 22
Конституції України.

Таким чином, при розгляді данної
справи застосуванню підлягають норми
цивільного законодавства щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, а саме-ст. 23, 1167 ЦК України та ст..
237-1 КЗпП України.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди провадиться у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини… , фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров»я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Правові, економічні, соціальні
та організаційні основи діяльності,
пов'язаної з об'єктами підвищеної
небезпеки, встановлено Законом України
"Про об'єкти підвищеної небезпеки" від 18
січня 2001 року N 2245-III. Статтею 1 цього
Закону визначено, що об'єкт підвищеної
небезпеки - це об'єкт, на якому
використовуються, виготовляються,
переробляються, зберігаються або
транспортуються одна або кілька
небезпечних речовин чи категорій
речовин у кількості, що дорівнює або
перевищує нормативно встановлені
порогові маси, а також інші об'єкти як
такі, що відповідно до закону є
реальною загрозою виникнення
надзвичайної ситуації техногенного та
природного характеру.

Згідно Наказу Держнаглядохоронпраці
від 26.01.2005 N 15, до Переліку робіт з
підвищеною небезпекою, п.64 належать
Підземні роботи на шахтах та рудниках.

Тобто, підземні роботи на
підприємствах вугільної
промисловості, зокрема, в шахті, є
роботами, що належать до шкідливих і
особливо важких умов праці й
пов'язані з дією джерела підвищеної
небезпеки.

Як вбачається з акту
розслідування хронічного професійного
захворювання ОСОБА_1 № 31 від 12.12.2012
року, комісією проведено розслідування
випадку хронічного професійного
захворювання - хронічного бронхіту,
емфіземи легенів, хронічної двобічної
сенсоневральної приглухуватості,
вібраційної хвороби, захворювання
професійні. Зазначено, що ОСОБА_1
працював на підземних роботах.
Відповідно до п. 16 акту, вказані
захворювання виникли в зв'язку з
тривалою дією вугільно-породного пилу
на органи дихання в концентраціях, що
перевищують гірничо-допустиму норму,
тривалу роботу на віброактивному
обладнанні, недосконалість
технології. (а.с. 7-10). Невідповідність
умов праці позивача вимогам безпеки
також підтверджується
санітарно-гігієничною характеристикою
умов праці від 13.06.2012 року (а.с. 15-19)

Відповідно до статей 4, 7 Закону
України «Про охорону праці», державна
політика в галузі охорони праці
базується на принципах: пріоритету
життя і здоров'я працівників по
відношенню до результатів виробничої
діяльності підприємства, повної
відповідальності власника за
створення безпечних і нешкідливих умов
праці, умови праці на робочому місці,
безпека технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що дійсно, умови праці
позивача були такими, які потягли за
собою професійне захворювання, в
зв'язку з чим було встановлено ступінь
втрати професійної працездатності в
розмірі 55%. Провина відповідача по
справі в незабезпеченості належних
умов праці позивача на його робочому
місці підтверджується вищевикладеними
документами.

Таким чином, судом встановлено, що
ушкодження стану здоров'я позивача
відбулись внаслідок впливу негативних
факторів, пов'язаних з трудовою
діяльністю позивача на виробництві, а
саме- підприємстві вугільної
промисловості. Факт спричинення
позивачу моральної шкоди внаслідок
погіршення стану здоров»я знайшов
своє підтвердження під час судового
слідства. Моральна шкода, спричинена
позивачу, полягає у фізичних болях, які
є симптомами отриманих позивачем
професійних хвороб, душевних
стражданнях з приводу втрати
працездатності, неможливості
продовжувати роботу по професії
шахтаря, зниженні самооцінки,
неможливості вести звичайний спосіб
життя, звуженні кола спілкування,
необхідності постійного
медикаментозного лікування та
обов»язкового стаціонарного лікування
з приводу хронічних захворювань,
зниженні якості життя.

Відповідно до п. 3 ППВС України від 31
березня 1995 року № 4 (з наступними
змінами), передбачено, що відповідно до
чинного законодавства, моральна шкода
складається з моральних переживань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
порушенні нормальних життєвих зв'язків
у зв'язку з неможливістю продовження
активного життя, порушенні зв'язків з
оточуючими людьми, настанні негативних
наслідків. До моральної шкоди
відносяться також моральні і фізичні
страждання, чи інші негативні явища,
заподіяні фізичній особі
протиправними діями.

Заперечення представника
відповідача щодо пропущення позивачем
строку звернення до суду, визначений
положеннями ст.233 КЗпрП України, є
безпідставними, оскільки зазначені
правовідносини не є трудовими, а тому
до них не може бути застосований строк
звернення до суду, встановлений ст.233
КЗпрП України. В даному випадку
предметом позову є відшкодування
моральної шкоди, тобто, відшкодування
шкоди, завданої особистим немайновим
правам позивача. Відповідно до п.1 ч.1
ст.268 ЦК України, позовна давність не
поширюється на вимогу, що випливає із
порушення особистих немайнових прав,
крім випадків, встановлених законом.

Суд враховує, що незалежно від вини
фізичної та юридичної особи
відшкодовується завдана нею моральна
шкода, якщо шкода завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

В даному випадку моральна шкода -
це втрати немайнового характеру, які
позивач зазнав внаслідок моральних
страждань, негативних наслідків, які
знайшли свій вираз у погіршенні стану
здоров'я позивача, в переживаннях,
хвилюванні, які зазнає позивач в
зв'язку із погіршенням свого здоров'я, в
обмеженні його життєдіяльності.
Зазначені негативні явища мають місце
в зв'язку з невиконанням відповідачем
по справі свого обов'язку щодо
забезпечення належних умов праці
позивача, що призвело до професійного
захворювання та стійкої втрати
працездатності позивачем, а,
відповідно - до обмеження
життєдіяльності позивача.

Визначаючи розмір моральної
(немайнової) шкоди, суд виходить з того,
що в даному випадку позивачу
спричинено як фізичні так і душевні
страждання, що пов'язано із погіршенням
стану його здоров'я, обмеженням
життєдіяльності, також суд враховує
неможливість відновлення втрачених
життєвих функцій організму. Також
судом береться до уваги наявність
вимушених змін в життєвих та
виробничих стосунках позивача, стан
здоров'я позивача, при цьому суд
виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, суд
заявлені позовні вимоги по стягненню
моральної шкоди в сумі 15 000 грн., вважає
перебільшеними, такими, що не
відповідають фактичним моральним
стражданням, які зазнав позивач.
Оцінивши всі встановлені в судовому
засіданні обставини відповідно до
вимог ст.. 212 ЦПК України, суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь позивача в рахунок компенсації
спричиненої моральної шкоди 5 000,00 грн.,
в іншій частині в задоволенні позову -
відмовити за необгрунтованістю.

Судові витрати розподілити
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 1, 23, 268, 1167 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. 237-1 КЗпрП України, ст.. 23, 1167
ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ за
№ 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ПАТ «Краснодонвугілля» на
користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації
моральної шкоди, спричиненої
пошкодженням здоров»я 5000,00 ( п»ять
тисяч ) гривень.

Стягнути з ПАТ
«Краснодонвугілля» на користь держави
суму судового збору в розмірі 76,33 грн.

В задоволенні позову в іншій
частині відмовити - за
необґрунтованістю вимог.

Судові витрати в сумі 153,07 грн. віднести
на рахунок держави.

Повний текст рішення складений 23
квітня 2013 року.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Луганської області
про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
через Краснодонський міськрайонний
суд.

Головуючий:
О.В. Рімашевська