Справа № 764/3776/13-ц
Провадження 2/764/1887/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 року
м. Севастополь

Ленінський районний суд м.
Севастополя в складі:

головуючого - судді Фисюк О.І.

при секретарі - Цукановій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Севастополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Севастопольська міська Рада про
встановлення сервітуту, зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

08.04.2013 р. позивачі звернулись до суду з
позовом до відповідача, просять
встановити безстроковий безоплатний
сервітут на право користування ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі ордеру №452 від 15.02.1986 року
ОСОБА_1 вселився в квартиру АДРЕСА_1.
Разом з ним з 01.10.1991 р. в даній квартирі
проживали члени його родини - дружина
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 19 жовтня 2012 року
невідомі позивачам особи насильно
проникли до квартири та винесли їх
речі, після чого закрились в ній та не
пустили позивачів назад. За фактом
вчинення даного злочину Ленінським РВ
УМВС України у м. Севастополі у
листопаді 2012 року внесені дані в Єдиний
реєстр досудових розслідувань. По
даному кримінальному провадженню
ОСОБА_1 є потерпілим, на теперішній час
проводиться досудове слідство.
Рішеннями Ленінського районного суду
м. Севастополя від 05.09.2007 р., 10.02.2010 р.,
27.07.2012 р. встановлено, що позивачі
вселились у квартиру АДРЕСА_1 та
користувались нею на законних
підставах, що передбачені ст.61,161 ЖК
України. До теперішнього часу договір
найму квартири АДРЕСА_1 не розірваний,
позивачі своєчасно сплачують всі
комунальні послуги, а тому позивачі
просять встановити сервітут щодо
спірної квартири.

12.08.2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із
зустрічним позовом, просить усунути їй
перешкоди у користуванні власністю
шляхом визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги зустрічного позову мотивовані
тим, що ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 17.12.2012 року, у
даному договорі не зазначено, що
квартира має обтяження будь-якими
правами третіх осіб. Відповідачі не
проживають у даній квартирі з жовтня 2012
р., хоча вважають, що мають на це право,
проте вона згоди на це не давала, тим
більше, що квартира однокімнатна жилою
площею 12,80 кв.м, і в даній квартирі
проживає вона зі своєю сім»єю.

У судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позов
підтримав у повному обсязі з
викладених підстав. Зустрічний позов
не визнав у повному обсязі, посилаючись
на те, що родина ОСОБА_2 проживала у
квартирі АДРЕСА_1 законно - на підставі
договору найму та ордеру, у жовтні 2012 р.
їх насильно виселили з квартири
невідомі люди, викинули їх речі,
змінили замок, і зараз вони вимушені
орендувати інше житло, хоча мають
законне право на проживання у спірній
квартирі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, посилаючись
на те, що позивачі не набули права на
спірне житло з підстав, передбачених
законом, власник квартири категорично
заперечує проти проживання родини
ОСОБА_2 у своїй квартирі, отже
встановлення безстрокового
безоплатного сервітуту неможливо.
Зустрічний позов підтримав з
викладених в ньому підстав.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи сповіщений належно,
надав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вселився в
квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру
№452 від 15.02.1986 року первісно як наймач, а
в наступному (після того, як квартира з
комунальної власності перейшла у
приватну власність колишній дружині
ОСОБА_1 ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу від 19.07.1991 р.) проживав у
зазначеній квартирі як член сім»ї
(чоловік) власника квартири - ОСОБА_6
(а.с.6 зворіт). Таким чином, ОСОБА_6 купила
дану квартиру вже з обтяженням,
оскільки там проживав ОСОБА_1 Надалі
квартира неодноразово відчужувалась,
при цьому ОСОБА_1 залишався проживати у
даній квартирі. ОСОБА_1 зареєстрований
за даною адресою з 14.03.1986 р. Разом з ним з
01.10.1991 р. проживають та зареєстровані
члени його нової родини - дружина
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3

Відповідно до довідки КП «БТІ та ДРОНМ»
№918 від 21.02.2013 р. право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 17.12.2012 р.

Згідно довідки про склад родини та
реєстрацію КП «РЕП №22» СМР №548 від
19.03.2013 року власник квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_4 в квартирі не зареєстрована.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_1, займаючи спірну
квартиру на підставі ст.170 ЖК України,
вже має обмежене річне право
користування спірною квартирою, тобто
сервітут.

Так, загальними властивостями всіх
річних прав є те, що вони зберігаються
навіть при зміні власника відповідного
майна, що говорить про їх похідність,
залежність від права власності як
основного річного права. До прав
сервітутного типу чинне законодавство
відносить, зокрема, право членів сім`ї
власника житлового приміщення,
передбачене ст.405 ЦК України. Проте в
даному спорі можна вважати, що
особистий сервітут, як сервітут, що
орієнтований на особистість, а не на
майно, має лише ОСОБА_1, оскільки саме
він був у 1991 р. членом сім`ї первісного
власника - ОСОБА_6 Його друга дружина
ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 первісно не
набули такого статусу, тобто не були
ніколи членами сім`ї власника квартири,
являються членами сім`ї особи, що має
особистий сервітут, проте особистий
сервітут їх відповідно чоловіка та
батька не поширюється на них як членів
його родини. Таким чином, суд приходить
до висновку, що ОСОБА_1 по суті вже має
сервітут в силу закону, і судовим
рішенням цей сервітут додатково
встановлювати підстав немає.

Щодо його дружини та дочки, то суд
вважає, що виходячи із смислу поняття
сервітуту та з огляду на те, що він має
похідний характер, суд не вбачає
законних підстав для встановлення для
них сервітуту, а тому вважає що їх
вимоги не засновані на законі і у
задоволенні позову має бути
відмовлено. Також суд зазначає, що
право користування даною квартирою у
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі відсутнє,
оскільки всупереч ст.161 ЖК України вони
як у члени сім`ї ОСОБА_1 проживають у
квартирі ОСОБА_4 за відсутності
письмової згоди на те власника
квартири, тобто незаконно.

При таких обставинах первісний позов
задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову, то суд
зазначає, що за умови примусового
виселення родини ОСОБА_1 зі спірної
квартири, заміни вхідної двері та
замка, не можна вважати їх такими, що
втратили право користування спірною
квартирою, а тому у задоволенні позову
також має бути відмовлено.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові
витрати суд відносить на позивачів.

На підставі ст.170 ЖК України, ст.405 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Севастопольська міська Рада про
встановлення сервітуту відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
позивачів.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Севастополя через
Ленінський районний суд м. Севастополя
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Ленінського

районного суду м. Севастополя
О.І.Фисюк