Провадження №2/201/3613/2013
26 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Лампіки О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
27 серпня 2013 року представник позивача
звернувся до Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд стягнути з
відповідача на його користь суму
заборгованості за кредитним договором
своїх позовних вимог представник
позивача посилався на те, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
березня 2007 року на суму 1500,00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку. Згідно з
умовами кредитного договору
позичальник зобов'язується повернути
кредит, платити проценти за
користування кредитом, та виконати
інші зобов'язання в повному обсязі у
строки і на умовах, передбачених
кредитним договором. Незважаючи на це,
відповідач не виконав свого обов'язку
та перестав повертати наданий йому
кредит в строки, передбачені кредитним
договором. Всупереч умов кредитного
договору, незважаючи на повідомлення,
відповідач не виконав свого
зобов'язання. Таким чином, ОСОБА_1 має
непогашену заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором №
заборгованість по тілу кредиту - 7156,37
гривень; заборгованість по процентам
гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00
гривень; штраф (процентна складова) -
1478,47 гривень. У зв'язку з чим позивач і
звернувся до суду з даним позовом до
відповідача про стягнення існуючої
заборгованість у примусовому порядку.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву в якій просив розглянути справу
без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити згідно обґрунтування,
викладеного в позовній заяві,
посилаючись на докази наявні в
матеріалах справи. Проти заочного
розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про дату, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомила, заяви про
розгляд справи за її відсутності не
надала, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернулася,
заперечень проти позовних вимог з їх
обґрунтуванням також до суду не надала.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 14 березня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір
№SAMDN7988 від 14 березня 2007 року,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит у розмірі 1500,00 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с. 11 - 18).

Відповідно до п. 9.1 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Згідно п. 6.5 Умов надання банківських
послуг позичальник зобов'язується
погашати заборгованість за Кредитом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а також
оплачувати комісії на умовах,
передбачених цим договором.

Відповідно п. 6.6 Умов надання
банківських послуг у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та Овердрафту),
оплати винагороди банку.

Згідно до п. 8.6 Умов надання банківських
послуг при порушенні позичальником
строків платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш, ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500,00 гривень плюс
5,00% від суми позову.

Крім того судом було встановлено, що
відповідно до заяви відповідача від 24
травня 2007 року, яка наявна в матеріалах
справи, банком позивача останньому
було збільшено кредитний ліміт на
платіжній картці до 7000,00 гривень зі
сплатою процентної ставки до 36,00 % з
розрахунку 360 днів на році. Строк дії
кредитного ліміту - відповідає строку
дії карти. Порядок погашення
заборгованості - щомісячними платежами
в розмірі 7,00% від суми заборгованості.

Так, згідно з умовами кредитного
договору позичальник зобов'язується
повернути кредит, платити проценти за
користування кредитом, та виконати
інші зобов'язання в повному обсязі у
строки і на умовах, передбачених
кредитним договором. Незважаючи на це,
відповідач не виконав свого обов'язку
та перестав повертати наданий йому
кредит в строки, передбачені кредитним
договором.

ОСОБА_1 має непогашену заборгованість
перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним
договором № 7988 від 14 березня 2007
року в сумі 31547,91 гривень, з яких:
заборгованість по тілу кредиту - 7156,37
гривень; заборгованість по процентам
за користування кредитом - 22413,07
гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00
гривень; штраф (процентна складова) -
1478,47 гривень. У зв'язку з чим позивач і
звернувся до суду з даним позовом до
відповідача про стягнення існуючої
заборгованість у примусовому порядку.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із
форм судового захисту цивільних прав
та інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконує своїх
зобов'язань стосовно повернення
кредиту, у зв'язку з чим ОСОБА_1 має
непогашену заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
№SAMDN7988 від 14 березня 2007 року в
сумі 31547,91 гривень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України закріплено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Тобто, процесуальними нормами
встановлено як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористався, про день, час та місце
розгляду якої був повідомлений
належним чином, заперечення на позовну
заяву суду не надав, також не надав
жодних доказів на підтвердження
погашення заборгованості за кредитним
договором або контррозрахунку, на
спростування розміру грошового
зобов'язання, який позивач просить
стягнути з відповідача.

Враховуючи часткове виконання
боржником грошового зобов'язання за
кредитним договором, згідно графіків
погашення кредитного зобов'язання, що
підтверджує факт визнання ним грошових
зобов'язань, та з огляду на те, що в
судовому порядку вищевказаний
кредитний договір визнаний недійсним
не був, з урахуванням презумпції
правомірності правочину, укладеного з
додержанням встановленої форми,
закріпленої ст. 204 ЦК України, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача існуючої
заборгованості є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі (в межах заявлених
позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК
України).

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий у розмірі 315,48 гривень,
сплата якого підтверджується
відповідними платіжними дорученнями №
IHN99BOEОХ від 19 серпня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№SAMDN7988 від 14 березня 2007 року в
розмірі 31547,91 гривень, з яких:
заборгованість по тілу кредиту - 7156,37
гривень; заборгованість по процентам
за користування кредитом - 22413,07
гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00
гривень; штраф (процентна складова) -
1478,47 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір сплачений позивачем при зверненні
до суду у розмірі 315,48 гривень.

Заочне рішення суду набирає
законної сили в порядку, передбаченому
ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.В. Брага