АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6592/13
Головуючий 1-інстанції -
Справа № 2014/2-56/11
Категорія - стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
-КРУГОВОЇ С.С.

-ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
-Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» на рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
03 вересня 2013 року по справі за позовом
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» до ОСОБА_3 про стягнення
суми ,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Зміївського районного
суду Харківської області від 03 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТДВ СК
«Альфа-Гарант» 178 549,36 грн.
відшкодування шкоди в порядку регресу,
1190,00 грн. витрат зі сплати судового
збору і 84.00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ СК
«Альфа-Гарант» просить скасувати
вказане рішення як незаконне,
упереджене, необґрунтоване, прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права і ухвалити нове
про задоволення позову у повному
обсязі.

В обґрунтування скарги
посилається на те, що постанова
Зміївського районного суду
Харківської області від 10.12.2012 року ,
якою визнано незаконними дії
інспектора ДПС ДАІ міста Києва
Ковалевського А.М. при складанні
протоколу про адміністративне
правопорушення від 11.10.2009 року, не
містить висновків про наявність вини у
настанні ДТП 11.10.2009 року іншого
учасника, а саме водія ОСОБА_5, який
керував автомобілем, що належить
ОСОБА_6

Крім того, вказаною постановою не
скасовано і не визнано недійсним
протокол про адміністративне
правопорушення від 11.10.2009 року.

Суд першої інстанції послався на
те, що за висновком додаткової
судово-технічної експертизи від 30.10.2012
року водій ОСОБА_5 в дорожній ситуації
11.10.2009 року повинен був діяти згідно з
вимогами п.10.3 ПДР, тобто з моменту
виникнення небезпеки повинен був
застосувати гальмування та зупинити
автомобіль, проте не взяв до уваги, що
згідно висновку авто технічної
експертизи від 25.04.2012 року для
вирішення питання про те чи мав водій
ОСОБА_5 технічну можливість уникнути
зіткнення з автомобілем Хонда
своєчасним гальмуванням необхідно
мати вихідні дані про те на якій
відстані від місця зіткнення
знаходився автомобіль Мерседес в
момент зміни напрямку руху автомобіля
Хонда або яку відстань та з якою
швидкістю подолав автомобіль Хонда з
моменту зміни напрямку руху до моменту
контактування з автомобілем Мерседес.
Оскільки ці вихідні дані відсутні в
ухвалі і в поясненнях водіїв вирішити
питання не уявляється можливим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що скарга підлягає
задоволенню..

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Постановляючи рішення про
часткове задоволення позову відносно
відповідача ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того, що вказана
особа не має нести повну
відповідальність за завдані збитки,
вважаючи встановленими обставини щодо
наявності вини водія ОСОБА_5 у настанні
ДТП 11.10.2009 року, пославшись при цьому на
постанову Зміївського районного суду
Харківської області від 10.12.2012 року ,
якою визнано незаконними дії
інспектора ДПС ДАІ міста Києва
Ковалевського А.М. при складанні
протоколу про адміністративне
правопорушення та висновок додаткової
судово-технічної експертизи від 30.10.2012
року.

З таким висновками суду,
судова колегія не погоджується з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте, зазначеним вимогам рішення
суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи
11 жовтня 2009 року на перехресті вулиці
Володимирської і бульвару Т.Шевченка у
місті Києві сталася ДТП за участю
автомобіля Хонда держномер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_3 і автомобіля
Мерседес держномер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_5, в результаті якої
транспортні засоби зазнали механічних
ушкоджень.

Власником автомобіля Мерседес
держномер НОМЕР_2 ОСОБА_7 22 09. 2009 року з
Товариством з додатковою
відповідальністю СК «Альфа-Гарант»»
був укладений договір №06-YR/01-043-01211
добровільного страхування наземного
транспорту,що є предметом застави, за
умовами якого страхова компанія
зобов»язалась у випадку пошкодження
застрахованого транспортного засобу
виплатити страхувальнику страхове
відшкодування у розмірі фактичної
матеріальної шкоди з вирахуванням
франшизи.

На підставі заяви страхувальника,
страхового акту та звіту з визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу позивач виплатив
страхувальнику відшкодування в
розмірі 280570,51 грн., яке було зараховано
на картковий рахунок АТ « Індекс Банк» (
вигодонабувач)

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Як вже зазначено, пошкоджений
автомобіль Мерседес є предметом
договору добровільного страхування на
випадок пошкодження, знищення,
незаконного заволодіння цим
транспортним засобом, тобто зазначений
договір є договором майнового
страхування .

Зобов'язання з відшкодування шкоди, яке
виникло у відповідача перед ОСОБА_7
збереглося, однак у ньому змінилася
сторона (кредитор) тому ці
правовідносини мають регулюватися ст.
993 ЦК України (суброгація).

Суброгація - перехід права вимоги від
страхувальника до страховика. При
суброгації нового зобов'язання не
виникає, а відбувається заміна
кредитора: потерпілий ( а ним є
страхувальник або вигодо набувач)
передає страховику своє право вимоги
до особи, відповідальної за
спричинення шкоди, внаслідок чого
страховик виступає замість
потерпілого.

Чинною постановою Шевченківського
районного суду міста Києва від 29 грудня
2009 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у дохід держави в розмірі 425,00
грн.

Згідно ст.1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Отримання 25500,00 грн. від СК «
Страхової компанії « Українська
страхова група», в якій була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 за участю
забезпеченого транспортного засобу
Хонда, позивач не заперечує і позовні
вимоги заявив щодо різниці між сумою
виплаченого ним страхового
відшкодування та сумою обов»язкового
ліміту відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну потерпілих , яка
становить 255070,51 грн.

Висновок суду про те, що ОСОБА_3 має
нести відповідальність з
відшкодування вказаної суми в розмірі
7/10 ґрунтується на тому, що постановою
Зміївського районного суду
Харківської області від 10 грудня 2012
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до інспектора ДПС 5
взводу 2 батальону полку ДПС ДАІ міста
Києва Ковалевського А.М. визнані
незаконними дії відповідача
Ковалевського А.М. при складанні
протоколу про адміністративне
правопорушення від 11.10.2009 року сер.АА №
195419, які полягають в тому, що він не
зазначив в протоколі свідків, яких
опитав формально і склав протокол про
адміністративне правопорушення тільки
відносно водія ОСОБА_3, не надавши
доказів відсутності вини другого
водія, у той час як з висновку
додаткової судово-технічної
експертизи ХНДІСЕ від 30.10.2012 року №9627
убачається, що водій ОСОБА_5 в дорожній
ситуації повинен був діяти у
відповідності до вимог п.12.3 ПДР в
Україні.

Судова колегія вважає, що вказаного
висновку суд дійшов з порушеннями норм
матеріального і процесуального права,
виходячи з наступного.

Постанова Зміївського районного
суду Харківської області від 10 грудня
2012 року та висновок додаткової
судово-технічної експертизи,
проведеної під час розгляду справи за
адміністративним позовом ОСОБА_3, не
містять посилання на належні та
допустимі докази порушення ОСОБА_5
вимог ПДР в Україні, які б знаходилися в
причинному зв»язку з настанням ДТП
11.10.2009 року і висновок суду про винність
вказаної особи в ДТП такими доказами не
підтверджений.

ОСОБА_5 до участі в розгляді справи за
адміністративним позовом ОСОБА_3 та у
розгляді справи за позовом ТДВ «
Альфа-Гарант» до ОСОБА_3 не залучався,
тому будь-які обставини що містяться в
постанові Зміївського районного суду
від 10.12.2012 року не могли прийматися
судом при розгляді справи за позовом
ТДВ « Альфа-Гарант» як такі, що
встановлені відносно вказаної особи у
розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України і не
надавали суду правових підстав для
висновку про винність ОСОБА_5 у
настанні ДТП 11.10.2009 року і визначення
ступеню його відповідальності за її
наслідки.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права відповідно до п.1,
3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог ТДВ СК
«Альфа-Гарант» у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню
також понесені і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст.313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю Страхова
компанія «Альфа-гарант» задовольнити .

Рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 03 вересня
2013 року скасувати .

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю СК
«Альфа-Гарант» задовольнити. Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ТДВ СК «Альфа
-Гарант» 255070 ( двісті п»ятдесят п»ять
тисяч сімдесят) грн. 51 копійку, 1700,00 грн.
судового збору і 120,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -