Справа №308/4791/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Власова С.О., Дроботі В.В.,

при секретарі Чучка Н.В.,

за участю представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2010 року вони із ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського району. Рішенням V сесії V скликання від 27 жовтня 2010 року №1638 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку у м. Ужгороді по вул. Штефана,7 площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку сесії ЯЛ №238718, виданого Ужгородською міською радою 28 листопада 2011 року. 27 грудня 2011 року ОСОБА_4 від імені якої по довіреності діяв представник ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_7 придбала земельну ділянку площею 0,06 га в м. Ужгороді по вул. Штефана,7 кадастровий номер земельної ділянки :45:001:0412, за ціною 22844 грн. Договір купівлі продажу земельної ділянки посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 На момент набуття ОСОБА_4 у власність земельної ділянки, остання перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, який діє на даний час.

Своєї згоди на відчуження майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя позивач не давав, у зв'язку з чим оскаржуваний правочин є недійсним.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати недійсним договір купівлі -продажу земельної ділянки площею 0,06 га в м. Ужгород по вул.,Штефана,7, кадастровий номер земельної ділянки :45:001:0412 , укладений між ОСОБА_4 від імені якої по довіреності діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за рестраційним номером №1928.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,06 га в м. Ужгород по вул.,Штефана,7, кадастровий номер земельної ділянки :45:001:0412, укладений між ОСОБА_4, від імені якої по довіреності діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за рестраційним номером №1928.

Стягнуто із ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 38,23 грн. судових витрат.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, представник за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу з наведених в ній підстав підтримав.

ОСОБА_2 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року просив залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року позивач із ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського району.

Рішенням V сесії V скликання від 27 жовтня 2010 року №1638 ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку у м. Ужгороді по вул. Штефана,7 площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_4 31.03.2011р. видала ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила останнього управляти та розпоряджатися належну їй на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.10.2010р., земельною ділянкою №7 загальною площею 0,0600 га, яка розташована за адресою м. Ужгород, вул. Штефана, 7, отримана ОСОБА_9 безоплатно в приватну власність шляхом приватизації на підставі Рішення Ужгородської міської ради від 27 жовтня 2010 року №1638 згідно поданої раніше заяви на підставі ст. 116, 81 Земельного кодексу України.

Отже, ОСОБА_9 реалізувала своє право на безплатну приватизацію земельної ділянки до набрання 9 лютого 2011 року чинності Законом № 2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. А тому на земельна ділянка №7 загальною площею 0,0600 га, яка розташована за адресою м. Ужгород, вул . Стефана, 7, що була предметом договору купівлі-продажу, була особистою приватною власністю ОСОБА_9 і на неї не розповсюджувалося право спільної сумісної власності подружжя. А як наслідок згоди чоловіка при відчуженні не потребувала.

Така позиція підтверджується та узгоджується з п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 2004р. в якому вказано Верховним судом що окрема земельна ділянка отримана громадянином у відповідності до ст. 81,116 Земельного кодексу України у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку земельного фонду від держави в дар.

Дана правова позиція, тлумачення норм матеріального права не були враховані судом першої інстанції під час прийняття оспорюваного рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з чч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Також судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що державний акт видано начальником Держкомзему м. Ужгорода « 13» грудня 2010 року, до набрання чинності змін до ст. 61 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_2 не зареєстрував своє право спільної сумісної власності на земельну ділянку №7 загальною площею 0,0600 га, яка розташована за адресою м. Ужгород, вул. Стефана, 7, і в зв'язку з відсутністю такої державної реєстрації він не міг бути співвласником вищенаведеної земельної ділянки, а тому його права не можуть бути порушені в звязку з розпорядженням власником земельної ділянки (ОСОБА_9Ю.), права якої зареєстровані державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №238718.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, та недоведеності позивачем позову є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року,- скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: