Справа № 2/8420/11
Провадження №2/201/2109/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровськ

У складі:

головуючого судді - Браги А.В.

при секретарі - Лампіки О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи, - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу №
2-8420/11 за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа, - ОСОБА_3 про поділ
майна та зміну розміру часток, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
поділ майна та зміну розміру часток.
Позивач у позовній заяві, з урахуванням
уточнених позовних вимог, та
представник позивача у судовому
засіданні посилалися на те, що батькові
ОСОБА_5 та діду позивача ОСОБА_6 на праві
власності належало відповідно 25/100 та
16/100 частин домоволодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1. У 1977 році
ОСОБА_6 помер, а батько ОСОБА_5 помер в 1999
році. Спадкоємцями першої черги після
смерті батька ОСОБА_5 залишилися його
дружина ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 15 липня 2010 року
за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 визнано право
власності по 1/4 частки нерухомого
майна. Просив суд у порядку поділу
спільного спадкового майна у
домоволодінні по АДРЕСА_1 виділити в
натурі усі приміщення житлового
будинку літ. В-1 жилою площею 36,1 кв.м.,
загальною площею 54,3 кв.м., а
відповідачці ОСОБА_4, виділити в натурі
приміщення 4-1, 4-2 житловою площею 19,8
кв.м., загальною площею 25,6 кв.м. в
житловому будинку літ. А-1 зазначеного
домоволодіння.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги в редакції від 29 червня 2011 року
підтримав в повному обсязі та просили
суд їх задовольнити, посилаючись на
обставини викладені в уточненому
позові та обґрунтовуючи їх доказами
наявними в матеріалах справах.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував та просив суд
відмовити в їх задоволенні в повному
обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Жовтневої
районної ради депутатів трудящих м.
Дніпропетровська «Про встановлення
права власності на домоволодіння за
громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5.» від 21 липня 1976 року №
943 було встановлено право власності та
прийнято в експлуатацію домоволодіння,
розташоване на земельній ділянці під
АДРЕСА_1, зокрема, будинок під літ. А-1, що
складається з десяти кімнат житловою
площею 88,0 кв.м, корисною площею 127,7 кв.м.
за гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, що
підтверджується копією зазначеного
рішення та не заперечувалося сторонами
у судовому засіданні. (а.с. 13).

Рішенням Народного суду Жовтневого
району м. ніпропетровська від 22
листопада 1976 року, яке набрало законної
сили 03 грудня 1976 року, у користуванні
ОСОБА_6 було залишено належну йому на
праві приватної власності частину
домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: в
житловому будинку літ. А-1 приміщення 3-3,
3-4; 4-2, в житловій прибудові літ. А-1
приміщення 3-1, 3-2, тамбур а-1, сараї літ. Г,
Е, ? частина вбиральні літ. П, 1/5 частина
забору, 1/3 частина водоколонки, що
складає 16/100 частин домоволодіння, що
підтверджується копією зазначеного
рішення. (а.с. 14 - 15).

Встановлено, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
15 липня 2010 року, яке набрало законної
сили 05 травня 2011 року, було встановлено,
що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано за ОСОБА_1 право
власності на 4/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. За ОСОБА_4 визнано право
власності на 4/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією
зазначеного рішення. (а.с. 16 - 17).

Встановлено, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 липня 2010 року, яке було змінено
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2012 року, було встановлено факт, що
нерухоме майно по АДРЕСА_1,
зареєстроване за ОСОБА_5 у розмірі 25/100
частки домоволодіння та що складалося
з житлового будинку В-1 житловою площею
36,1 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами,
належало йому та його жінці ОСОБА_11 на
праві спільної власності по 25/200 частки
кожного, як спільне майно подружжя,
визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину по закону від 25.01.2001 року
видане на ім'я ОСОБА_4 Першою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованому в реєстрі за № 2-303 в
частині спадкування 25/400 частки
домоволодіння по АДРЕСА_1 зі
скасуванням державної реєстрацію її
права власності на цю частку, визнано
за ОСОБА_1, право власності в порядку
спадкування за законом на 125/800 частки
домоволодіння по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську на нерухоме майно,
яке належало померлим ОСОБА_5 і ОСОБА_11
по 25/200 частки кожного й було
зареєстровано за ОСОБА_5 у розмірі 25/100
частки та складалося з житлового
будинку літ В-1 житловою площею 36,1 кв.м.,
загальною площею 54,3 кв.м. з
господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до технічного паспорту від
07 травня 2008 року виданого КП «ДМБТІ»
ДОР власниками домоволодіння АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську є ОСОБА_5, якому
належить 25/100 домоволодіння, а ОСОБА_6
16/100 домоволодіння, при цьому прибудова
літ. В-1, в якій розташовані приміщення
кухні 7-8 площею 5 кв.м., та ванної 7-8
площею 2,8 кв.м., сарай Є є самовільно
збудованими.

Встановлено, що позивачу фактично
належить право власності на 5/8 частин
житлового будинку В-1, та відповідачу 3/8
частин домоволодіння, проте право
власності позивача на спірне
домоволодіння не зареєстровано до
цього часу в передбаченому Законом
порядку, що визнано сторонами справи.

У відповідності до вимог ст.и331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом встановлено прийняття
нерухомого майна в експлуатацію, право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Також оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
органами місцевого самоврядування,
фізичним особам та юридичним особам на
новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети за наявності акта комісії про
прийняття об'єкта та введення його в
експлуатацію.

Спірне за позовом нерухоме майно не
було введено в експлуатацію, що
підтверджується поясненнями позивача
у судовому засіданні, та визнано іншими
сторонами справи.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається або є неможливим,
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

З урахуванням цих положень необхідно
перевірити розмір часток сторін у
праві власності та на житловий будинок.
Розподіл домоволодіння може бути
проведений, якщо в виділяємій частині
домоволодіння може бути, як мінімум
одна житлова кімната й кухня, які
повинні відповідати технічним та
санітарними нормам, також та частина,
яка виділяється складає ізольовану
частину домоволодіння з окремим входом
в квартиру або є можливість
перетворити цю частину домоволодіння
в ізольовану шляхом відповідного
переобладнання.

Згідно висновку № 644/645-12 судової
будівельно-технічної експертизи від 08
лютого 2012 року (а.с. 48 - 60) визначити
варіант поділу часток власності по 1/2
частки технічно не можливо, так як не
можливо облаштувати два окремі входи.

На виконання ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від 29
травня 2013 року та з метою повного та
всебічного розгляду справи судом було
задоволено клопотання представника
позивача від 18 липня 2013 року та
призначена додаткова судова
будівельно-технічна експертиза за
переліком питань, які були
постановлені на вирішення експерта
стороною позивача. Додаткових питань
стороною відповідача заявлено не було.

Відповідно до висновку № 1785-13 судової
будівельно-технічної експертизи
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України,
складеного 04 листопада 2013 року,
загальна площа приміщень 3 - 1, 3 - 2, 3 - 3, 3 -
4, 4 - 1, 4 - 2 в житловому будинку літ. А-1
домоволодіння АДРЕСА_1, які підлягають
розподілу складає: 50,4 кв.м. ОСОБА_3
належить 8/100 частки від усього
домоволодіння або ? частка даних
приміщень, що становить - 25,20 кв.м.
ОСОБА_1 належить 4/100 частки від усього
домоволодіння або ? частка даних
приміщень, що становить 12,6 кв.м. ОСОБА_4
належить 4/100 частки від усього
домоволодіння або ? частка даних
приміщень, що становить - 12,6 кв.м. При
зіставлені частки співвласників
житлового будинку в одиницях площі,
об'ємно-планувальне рішення житлового
будинку, розташування житлового
будинку на земельній ділянці з
вимогами діючих нормативних
документів, чинних на території
України в галузі будівництва,
визначити варіанти поділу приміщень 3 -
1, 3 - 2, 3 - 3, 3 - 4, 4 - 1, 4 - 2 в житловому
будинку літ. А-1 домоволодіння АДРЕСА_1 з
урахуванням часток власності: ? частка,
? частка та ? частка технічно не можливо
(а.с. 191 - 194).

Згідно Інструкції щодо проведення
поділу, виділу розрахунку часток
об'єктів нерухомого майна (наказ від 18
червня 2007 року № 55 Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України) самочинно
збудовані об'єкти нерухомого майна до
розрахунку не включаються.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, наданих у п. 6
Постанови «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, виділ
у натурі часток житлового будинку
можливий, якщо кожній зі сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку із самостійним виходом.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
виділ йому у власність будівлі літ. В-1
(за технічним паспортом) суд приходить
до наступного. Встановлено, що будівля
літ. В-1 по АДРЕСА_1 була самочинно
перебудована (добудована). Право
власності на самовільно прибудовані
споруди не зареєстровані за будь-якою
особою до цього часу.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Таким
чином, підстав для задоволення позову
відсутні.

Оцінюючи позовну вимогу про виділ
відповідачу ОСОБА_4 приміщення 4-1, 4-2 в
будинку літ. А-1 суд приходить до
наступного.

Згідно висновку № 644/645-12 судової
будівельно-технічної експертизи від 08
лютого 2012 року (а.с. 48 - 60), ці приміщення
самовільно перебудовані, а саме:
пробито дверний проріз між
приміщеннями 2-4 та 4-2; закладено дверний
проріз про вході в приміщення 4-1, дане
приміщення облаштовано під ванну
кімнату. Доступ до приміщень квартири 4
можливий лише з приміщення 2-4 квартири 2
та на момент проведення дослідження
користується інший власник ОСОБА_13 та
право власності на самовільно
прибудовані споруди не зареєстровані
за будь-якою особою до цього часу.

Крім того, відповідно до ч. 3, 4 ст. 364 ЦК
України, якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим (частина
друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

З огляду на викладене та з урахуванням
того, що згідно висновків проведених
експертиз виділенні заявлених часток є
технічно неможливим, а також беручи до
уваги те, що сторони по справі не дійшли
між собою згоди на виплату одному з
співвласників грошової компенсацію за
його відповідну частину, за таких
обставин суд не вбачає за можливе
задовольнити позовні вимоги.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа, - ОСОБА_3 про поділ
майна та зміну розміру часток
Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
судові витрати по справі не
відшкодовувати.

На підставі вищезазначеного, ст. ст. 10,
11, 31, 57, 60 - 61, 88, 128, 157, 209, 212 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа, - ОСОБА_3 про поділ майна та
зміну розміру часток у цивільній
справі № 2-8420/11, - відмовити.

Судові витрати по справі, понесені
позивачем ОСОБА_1 не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя :
А.В. Брага