Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1273/13-ц

Провадження №2/377/455/13

24 грудня 2013 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарях - Прядко Н.М., Купрієнко
В.О.,

з участю:

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування жилим
приміщенням, усунення перешкод щодо
його користування,-

УСТАНОВИВ:

До суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2
звернулася ОСОБА_4, в якому просила
встановити порядок користування
житловим приміщенням, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1 наступним чином:
виділити їй у користування одну
ізольовану кімнату площею 11,5 кв.м.
(позиція 10), виділити відповідачам у
користування три ізольовані кімнати
площею 18,2; 9,1 та 8,1 кв.м.( позиції 3,9,11).
Інші приміщення загального
користування : коридор, кухню, ванну
кімнату, вбиральню, терасу та кладові -
залишити у спільному користуванні.
Усунути перешкоди у здійсненні нею
прав власника щодо володіння та
користування квартирою, розташованою
за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом
спільної сумісної власності,
зобов'язати ОСОБА_5 і ОСОБА_2 передати їй
ключі від вхідних дверей у дану
квартиру та гараж, не чинити їй
перешкоди у здійсненні прав власника
щодо володіння і користування
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, та гаражем.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що вищевказана
квартира є чотирьохкімнатною, житлова
площа якої складає 46,9 кв. метри,
загальна площа - 91,2 кв. метри.
Відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 4 вересня 1997
року, виданого на підставі
розпорядження генерального директора
ВП «Чорнобильська АЕС» № 377-пр,
позивачці, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та їх матері
ОСОБА_6 передано у спільну сумісну
власність житлове приміщення у вигляді
4-х кімнатної квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Право приватної
власності на це приміщення було
зареєстровано у Славутицькому
міському бюро технічної
інвентаризації. Ніякої домовленості
щодо розміру часток кожного з
співвласників квартири під час
отримання її у власність шляхом
приватизації між ними не було. Законом
інше також не встановлено. Виходячи з
чого, кожен з них отримав право
власності на 1/4 частку житлового
приміщення. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_6, після смерті якої відповідачі в
рівних частках оформили право на
спадщину, відповідно кожний з них має
право власності на 3/8 частки квартири.
На даний час у позивачки з
відповідачами виник спір щодо
користування квартирою. Вони змінили
замки на вхідних дверях в квартиру та
на гаражі, ключі від яких надати
позивачці відмовляються, чим чинять їй
перешкоди у користуванні квартирою, та
гаражем. Посилаючись на вищенаведені
обставини та ст. ст. 358, 364, 367, 369, 372, 386 ЦК
України позивачка вважає можливим
встановлення запропонованого нею
порядку користування житловим
приміщенням.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити. Суду пояснив, що
позивачка є співвласницею спірного
житлового приміщення. Відповідачі
чинять перешкоди у користуванні
спірною квартирою, не дають ключі від
вхідних дверей, оскільки декілька
разів намагалася зайти до квартири, але
не могла відкрити вхідні двері тим
ключем, який в неї був, тому просить
усунути перешкоди у користуванні
квартирою шляхом надання ключа від
вхідних дверей та встановити
запропонований порядок користування
квартирою, який не порушує права
співвласників. Крім того, відповідачі
змінили замок на гаражі, ключі від яких
надати позивачці відмовляються, чим
чинять їй перешкоди у користуванні
гаражем.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник проти задоволення позову
заперечували. Суду пояснили, що немає
підстав для виділення у користування
позивачки жилої кімнати розміром 11,5
кв.м., тому що в ній проживає хворий
батько, для якого зміна місця
проживання негативно відобразиться на
його стані здоров'я. Перешкоди у
користуванні квартирою позивачці не
чинилися, вона має ключі від вхідних
дверей. Гараж побудований на
земельній ділянці, яка перебуває у
користуванні співвласників житлового
приміщення, його побудував ОСОБА_5,
відповідач у справі, як об'єкт
нерухомості гараж у встановленому
порядку не зареєстрований, тому
підстав для усунення перешкод у
користуванні гаражем, оскільки він
позивачці не належить.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, надавши заяву
про розгляд справи за його відсутності.
До суду надав заперечення на позовну
заяву, в яких просив виділити у
користування позивачці жилу кімнату
площею 8,1 кв.м.(позиція 11), оскільки вона
завжди була закріплена за позивачкою,
поки вона проживала разом з ними у
даному житловому приміщенні. В кімнаті
площею 11,5 кв.м. завжди мешкав він і його
дружина ОСОБА_6, яка померла, і після її
смерті він досі проживає в цій
кімнаті. Оскільки він має ряд
захворювань, тому зміна для нього
кімнати становить певну проблему як з
фізичного, так і з
морально-психологічного розуміння.
Перешкоди у користуванні квартирою та
кімнатою розміром 8,1 кв.м. позивачці
ніколи не чинилися. Суд,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
підстави позовних вимог, надані
позивачами на їх обгрунтування докази,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 4
вересня 1997 року, виданого на підставі
розпорядження генерального директора
ВП «Чорнобильська АЕС» № 377-пр, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 передано у
спільну сумісну власність житлове
приміщення у вигляді 4-х кімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Право приватної власності на
це приміщення було зареєстровано у
Славутицькому міському бюро технічної
інвентаризації 23.12.1997 року у реєстрову
книгу за № 218/2.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено за домовленістю між
ними або законом.

Враховуючи, що ніякої
домовленості щодо розміру часток
кожного з співвласників квартири під
час отримання її у власність шляхом
приватизації між ними не було, законом
інше також не встановлено, то кожному
із співвласників належала на праві
власності 1/4 частка вищезазначеного
житлового приміщення.

Співвласник ОСОБА_2, позивачка у справі,
в зв'язку з реєстрацію шлюбу змінила
прізвище на ОСОБА_4, що підтверджено
свідоцтвом про одруження, виданого 16
березня 2001 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Славутицького міського управління
юстиції Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданого 7 квітня 2009 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Славутицького міського
управління юстиції Київської області.

Після смерті ОСОБА_6 відповідачі -
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках
оформили право на спадщину.

Згідно свідоцтв про право на спадщину,
копії яких долучені до матеріалів
справи, відповідачі мають право на 1/8
частку квартири кожний.

З урахуванням 1/4 частки квартири, яка
законодавчо належала відповідачам під
час отримання квартири у власність
шляхом приватизації, і 1/8 частки
квартири, яка належить їм після
прийняття спадщини, відповідно кожний
з них має право власності на 3/8 частки
спірної квартири.

З довідки КП «ЖКЦ» № 1890 від 09.10.2012 року
вбачається, що за адресою : АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, відповідачі справі.

Як вбачається з пояснень сторін, між
ними склалися неприязнені стосунки, що
привело до неможливості їх сумісного
проживання в одному житловому
приміщенні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. За вимогами ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник майна має право
згідно ст. 386 ЦК України на захист свого
права власності, його порушених
інтересів.

За ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Суд встановлює порядок
користування квартирою, оскільки без
встановлення такого порядку позивачка
та відповідачі не мають змоги
проживати у спірній квартирі, тому що
сторонам не вдалося досягнути згоди
щодо порядку користування квартирою.

Згідно даних технічного паспорта на
житлове приміщення квартира є
чотирьохкімнатною, загальною площею 91,2
кв. метри, жилою площею 46, 9 кв. метри.

Як видно з плану квартири, вона
складається із чотирьох жилих кімнат
площею 11,5 кв.м., 18,2 кв.м., 9,1 кв.м., 8,1
кв.м., інших приміщень: кухні, ванної
кімнати, коридору, вбиральні, тераси та
кладових. Всі жилі кімнати ізольовані і
не пов'язані між собою спільними
входами.

Враховуючи право позивачки на 1/4
частку даного житлового приміщення, то
при визначенні порядку користування
ним вона має право на отримання у
користування ізольованої жилої
кімнати розміром 11,7 кв. метри.

З врахуванням права відповідачів
на 3/8 частки даного житлового
приміщення, то при визначенні порядку
користування ним кожен з них має право
на отримання у користування
ізольованої жилої кімнати розміром 17,5
кв. метри.

Оскільки кімнат жилої площі 11,7 кв.м.
немає у спірній квартирі, то за згодою
позивачки їй підлягає виділенню в
користування жила кімната площею 11,5
кв.м., залишивши у користуванні
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 жилі
кімнати розміром 18,2 кв.м., 9,1 кв.м., 8,1
кв.м..

Решту приміщень квартири : кухню, ванну
кімнату, коридор, вбиральню, терасу та
кладові необхідно залишити у їх
спільному користуванні.

Посилання відповідачів на те, що
кімната площею 11,5 кв.м. не може бути
виділена у користування позивачки,
тому що наданий час нею користується
відповідач ОСОБА_5, суд вважає
необґрунтованими і до уваги судом не
приймаються.

Доводи відповідача про те, що ним та
його батьком ОСОБА_5 не чиняться
перешкоди у користуванні квартирою,
спростовані дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Як вбачається з пояснень представника
позивачки, відповідачі змінили вставку
в замок на вхідних дверях, тому
декілька разів позивачка намагалася
потрапити до котеджу, але не змогла
відкрити замок вхідних дверей тим
ключем, який в неї був.

Зазначені обставини підтверджені
свідком ОСОБА_7, яка показала в
судовому засіданні, що позивачка
неодноразово їй повідомляла про те, що
вона не змогла відкрити вхідні двері
котеджу, коли приходила, ключем, який в
неї був. Крім того, в листопаді 2013 року,
коли вона разом з позивачкою приходила
до котеджу, де проживають відповідачі,
з метою врегульовання спору щодо
користування житловим приміщенням в
добровільному порядку, то вирішити цей
спір не вдалося, в процесі спілкування
відповідачі застосували до позивачки
фізичне насильство.

Показання свідка ОСОБА_8, яка показала в
судовому засіданні, що вона є
співмешканкою відповідача ОСОБА_2, і
чула з іншої кімнати розмову між
відповідачами та позивачкою в
листопаді 2013 року, коли вона приходила
в котедж, але не була присутньою при цій
розмові, не спростовують доводів
позивачки, зазначених в позовній заяві,
та її представника про те, що
відповідачами чиняться перешкоди у
користуванні позивачці спірним
житловим приміщенням. Крім того,
відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні показав, що він згоден надати
позивачці ключ від вхідних дверей в
котедж.

Враховуючи наявність перешкод у
здійсненні позивачкою її права на
володіння і користування виділеною її
частиною жилої площі у квартирі та
іншими приміщеннями загального
користування (відсутність ключів від
квартири), суд вважає за можливе
задовольнити позовні вимоги в цій
частині та усунути перешкоди у
користуванні спірною квартирою шляхом
передачі відповідачами ключів від
вхідних дверей позивачці.

Необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню є вимоги
позивачки щодо усунення перешкод у
здійсненні права щодо володіння і
користування гаражем шляхом надання
ключів від гаража, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що сторонами суду не
надано документів, які б
підтверджували наявність у власності
чи законному володінні цього гаражу,
то і підстав для усунення перешкод
позивачці у його користуванні немає.

Понесені витрати на правову допомогу
позивачки підлягають стягненню на її
користь з відповідачів в рівних
частках, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать, зокрема, витрати на правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної
правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено,
що граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст.1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу, зокрема, у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Оплата витрат за надання правової
допомоги ОСОБА_9 та надання послуг
адвокатом ОСОБА_1 за договором про
надання правової допомоги від 14 жовтня
2013 року підтверджується актом
виконаних робіт, квитанціями до
прибуткового касового ордеру.

Як вбачається з акту виконаних робіт,
представником позивачки - адвокатом
ОСОБА_1 було затрачено 2 години на
участь у судовому процесі під час
розгляду даної справи, тривалість
судового засідання підтверджена
журналом судового засідання та
підготовка до суду, роз'яснення та
надання консультацій з положень
цивільного, цивільно-процесуального
законодавства України, прав та
обов'язків сторін по цивільній справі
-1 година, вивчення і проведення налізу
наданих довірителем документів, що
стосується предмету спору, підготовка
позовної заяви та інших процесуальних
документів - 2 години.

Згідно квитанцій до прибуткового
касового ордеру, які долучені до
матеріалів справи, ОСОБА_4 оплачено
адвокату ОСОБА_1 за надання правової
допомоги згідно договору про надання
правової допомоги від 14.10.2013 року,
долученого до матеріалів справи, 1500
гривень.

Даний розмір судових витрат суд вважає
обґрунтованим, враховуючи час,
затрачений адвокатом на надання
консультацій позивачці ОСОБА_4,
вивчення матеріалів справи, підготовку
позовної заяви, підготовку до суду та
участь в якості представника в
судовому процесі та відповідає
граничному розміру, встановленому
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Таким чином, з відповідачів на користь
позивачки необхідно стягнути
понесені судові витрати на правову
допомогу в рівних частках в сумі 1500
гривень з кожного.

Згідно ст.88 ЦПК України з
відповідачів підлягає стягненню
судовий збір на користь держави, від
сплати якого позивачка звільнена, в
розмірі. Передбаченому ст..4 Закону
України «Про судовий збір».

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити наступний порядок
користування квартирою, розташованою
за адресою : АДРЕСА_1

Виділити у користування ОСОБА_4 жилу
кімнату площею 11,5 кв.м.(позиція 10,
позначена у технічному паспорті на
квартиру), залишивши у користуванні
ОСОБА_5, ОСОБА_2 жилі кімнати розміром
18,2 кв.м., 9,1 кв.м., 8,1 кв.м (позиції 3,9,11,
позначені у технічному паспорті на
квартиру).

Інші приміщення квартири : кухню,
коридор, ванну кімнату, вбиральню,
терасу та кладові - залишити у їх
спільному користуванні.

Усунути перешкоди у користуванні
квартирою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом передачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 ключів від вхідних дверей
ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 судові витрати на правову
допомогу в сумі 1500 гривень в рівних
частках з кожного по 750 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 229 гривень 40
копійок в рівних частках з кожного по
114 гривень 70 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 29
грудня 2013 року

Суддя
Н. Ф. Теремецька