Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 листопада 2013
року
м.
Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого – судді Тішко Д.А.,
при секретарі – Тихонюк В.В., за участю:
представника позивача ОСОБА_1,
законного представника відповідача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві

цивільну справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення
ідеальних часток, розподіл квартири в
натурі, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Служба у справах дітей Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, –

встановив:

В лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6
в якому просили визначити ідеальні
частки в квартирі АДРЕСА_1 та здійснити
реальний поділ зазначеної квартири.

В обґрунтування позову зазначали, що
ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 21.04.1999 р. є
власником квартири №48/2 в будинку 65 по
вул. В. Морській в м. Миколаєві, а ОСОБА_4
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло володіє частиною
квартири №48 за цією ж адресою, в той час
як відповідач ОСОБА_6 відповідно до
договору дарування від 09.03.1999 р. є
власником іншої частини квартири №48. У
зв’язку з тим, що між сторонами
виникають та тривають спори щодо
користування спільним нерухомим
майном в цих квартирах, посилаючись на
положення ст.ст. 2,13 Закону України «Про
власність», ЦК УРСР, Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст. 355,357,358,367 ЦК
України, просила задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_3 до судового засідання
не з’явилася, про дату та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, при цьому направила до суду
свого представника, який посилаючись
на обставини, викладені у позові,
просив його повністю задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 до судового засідання
не з’явилася, про дату та час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, при цьому направила до суду
письмову заяву в якій просила слухати
справи без її участі, вимоги позову
підтримала.

Ухвалою суду за клопотанням позивача,
відповідач ОСОБА_6 була замінена на
правонаступника – малолітню ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв’язку з чим також
залучено в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача – Службу
у справах дітей Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради.

Законний представник відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та пояснив,
що спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1 між сторонами ніколи
не існувало, вони є власниками окремих
об’єктів нерухомого майна, при цьому
ряд нежитлових приміщень знаходиться в
спільному користуванні сторін.
Посилаючись на відсутність будь-яких
правових підстав щодо можливості
визначення ідеальних часток та поділу
квартир, які не є спільною частковою
власністю, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи до судового
засідання не з’явився, про дату та час
розгляду був повідомлений належним
чином, письмових пояснень щодо позову
не надав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та матеріали справи,
оглянувши матеріали інвентарної
справи на будинок 65 по вул. В. Морській в
м. Миколаєві, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_2 є квартирою спільного
заселення.

Позивачу ОСОБА_3 належить на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 21.04.1999 року
квартира №48/2 в буд.№65 по вул.
В.Морській в м. Миколаєві, яка
складається з житлової кімнати,
житловою площею 22,0 кв.м., загальною
площею 22,0 кв.м.

Позивачу ОСОБА_4 належить на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 24.07.2003 року
квартира АДРЕСА_3, яка складається
однієї з житлової кімнати, житловою
площею 30,7 кв.м.

Відповідачу ОСОБА_5 належить на праві
власності на підставі договору
дарування від 06.09.2013 року квартира
АДРЕСА_3, яка складається з житлової
кімнати, житловою площею 13,50 кв.м.,
загальною площею 18,23 кв.м.

Місцями загального користування є
коридор, шафа, туалет, ванна кімната,
кухня та балкон.

Між сторонами склалися неприязні
стосунки, виникають спори стосовно
вселення та користування місцями
загального користування квартири №48 в
зазначеному будинку.

В силу ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 4
ЦПК України кожен може звернутися до
суду за захистом порушених, невизнаних
або оспорюваних прав та свобод у
спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Крім того,
відповідно до ст. 367 ЦК України, майно,
що є у спільній частковій власності,
може бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

З матеріалів інвентарної справи на
будинок 65 по вул. В.Морська в м.
Миколаєві, правовстановлюючих
документів сторін вбачається, що
квартири, які знаходяться у власності
сторін є окремими самостійними
об’єктами нерухомого майна в
розумінні ст. 382 ЦК України. Наявність
місць загального користування в
зазначених квартирах не змінює
правовий режим власності.

Таким чином, законом не передбачено
такий спосіб захисту прав власників
суміжних квартир спільного заселення
як визначення первісних ідеальних
часток у спільній частковій власності
з метою подальшого перерозподілу
житлових площ, як того вимагають
позивачі.

Суд відхиляє доводи позивачів щодо
порушень закону при здійсненні
приватизації квартир спільного
заселення під №48 в буд. 65 по вул. В.
Морській в м. Миколаєві у зв’язку з тим,
що такі порушення не доведені
належними та достатніми доказами,
водночас правовстановлюючі документи
на зазначені квартири, в тому числі
розпорядження органу приватизації,
свідоцтва про право власності
внаслідок приватизації є чинними та не
скасовані.

У зв’язку з чим, проаналізувавши
заявлені вимоги, відповідність їх
нормам матеріального права, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги не містять положень про
захист порушеного права, а спрямовані
на встановлення певних фактів та
обставин, які не мають самостійного
юридичного значення та не потребують
судового захисту, більше того
суперечать дійсним обставинам справи,
внаслідок чого такі вимоги суперечать
змісту статей 3 та 4 ЦПК України, які
передбачають захист в судовому порядку
лише порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
кожної особи у спосіб, визначений
законами України.

На підставі зазначеного, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про визначення ідеальних часток,
розподіл квартири в натурі – слід
відмовити за правовою безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати сплачені позивачем при
зверненні до суду та перерозподілу не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення
ідеальних часток, розподіл квартири в
натурі – відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко