Справа № 201/9745/13-ц (2/201/2836/2013)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 жовтня 2013 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача
- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення та
вселення, -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення та вселення (а. с.
2-4).

Позивач у своїй позовній заяві та у
судовому засіданні в обґрунтування
позовних вимог посилалась на те, що
після смерті свого батька - ОСОБА_4, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом є власницею 1/4
частини квартири АДРЕСА_1. Проте
реалізувати свої права власника
зазначеного нерухомого майна ОСОБА_1
позбавлена можливості, оскільки в
даній квартирі мешкають ОСОБА_2, яка
проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, що було встановлено в
судовому порядку, а також за даної
адресою мешкає ОСОБА_3 - донька ОСОБА_2
Відповідачі ігнорують вимоги позивача
щодо звільнення незаконно займаної
ними квартири, у зв'язку з чим ОСОБА_1
звернулась до суду з даною позовною
заявою та просила суд виселити ОСОБА_2
та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, вселити
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в зазначену квартиру
(а. с. 2-4).

У судовому засіданні позивач заявлені
позовні вимоги підтримала та
наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судове
засідання не з'явились, про день та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суду
не повідомили.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність
відповідачів згідно положень ст.ст. 169,
224 ЦПК України за правилами глави 8
розділу ІІІ ЦПК України та винести по
справі заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до висновку щодо
можливості задоволення позовних вимог
позивача з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_5, а також пояснень наданих
позивачем у судовому засіданні, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_1 (а. с. 9).

З рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 01 грудня 2011 року
по цивільній справі № 2-4355/11 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1
про встановлення факту спільного
проживання, про визнання права
власності, копія якого наявна в
матеріалах справи (а. с. 10-11), вбачається,
що у задоволенні вимог ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 судом було відмовлено
та дане рішення суду було залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 лютого
2012 року та вступило в законну силу (а. с.
12).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого Першою
дніпропетровської державною
нотаріальною конторою 31 травня 2013 року
та зареєстрованого в реєстрі за № 3-634.
Викладене підтверджується копіями
вказаного свідоцтва та витягу про з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а. с. 6, 8).

17 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з письмовою вимогою
щодо звільнення останніми квартири
АДРЕСА_1 (а. с. 13, 14, 15).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу України, Житлового кодексу
України.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України
встановлено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Допускається виселення в
адміністративному порядку з санкції
прокурора лише осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення або проживають
у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання їм іншого жилого
приміщення.

Частиною 2 ст. 156 ЖК України встановлено,
що за згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у ході судового
розгляду в їх сукупності, та приймаючи
до уваги, що позивач на день розгляду
справи є власницею 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1, відповідачі самовільно та
безпідставно займають приміщення
зазначеної квартири, у зв'язку з чим
ОСОБА_1 позбавлена можливості
реалізовувати свої права власника
даного житлового приміщення, суд
вважає необхідним задовольнити
позовні вимоги позивача та виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з зазначеної квартири
без надання іншого житлового
приміщення, а також вселити позивача з
її малолітньою донькою до даної
квартири.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК
України і приймаючи до уваги результат
розгляду справи, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідачів на
користь позивача судовий збір у сумі
114,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
47 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 346, 391
Цивільного кодексу України, ст.ст. 109, 116,
150, 155, 156 Житлового Кодексу України,
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 226 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про виселення та вселення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії. В разі
залишення звяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне
рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України, а саме, рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя:
Г.В. Черновськой