головуючий в I інстанції Токарєв А.Г.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
від 30 вересня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Комунальне підприємство
«Красноармійський центр єдиного
замовника» про відшкодування шкоди,
завданої залиттям квартири, стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
третя особа КП «Красноармійський центр
єдиного замовника» про відшкодування
шкоди, завданої залиттям квартири,
стягнення моральної шкоди. В
обґрунтування скарги зазначив, що він є
власником квартири АДРЕСА_1. 08 жовтня 2012
року приблизно о 10.00 годині з вини
відповідача, яка проживає поверхом
вище. а саме у квартирі НОМЕР_1 було
затоплено його квартиру. Причиною
залиття стало не закриття кранів
водопостачання відповідачем. Вина
відповідача встановлена актом
обстеження від 08 жовтня 2012 року, актом
№1 мешканців будинку АДРЕСА_1 дефектним
актом від 19 жовтня 2012 року. В результаті
залиття квартири йому завдана
матеріальна шкода в розмірі вартості
відновлювального ремонту, що
відповідно до кошторису становить 6 443,00
грн. За виклик спеціаліста з проведення
обстеження та складання кошторису, ним
було сплачено 750,00 грн. Позивач просив
суд з урахуванням уточнення позовних
вимог стягнути з відповідача на його
користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 7 193,00 грн. та в
рахунок відшкодування моральної шкоди
5 000,00 грн.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 30 вересня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 6
253,00 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію
в розмірі 1 000,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію в розмірі 2 822,00 грн.
в рахунок відшкодування витрат на
проведення судових експертиз. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено та вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі. В
обґрунтування скарги зазначає, що
судом не залучено в якості третіх осіб
співвласників затопленої квартири. А
тому неправомірно стягнуто в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди
вартість пошкоджених меблів, оскільки
докази, що меблі належать саме позивачу
в матеріалах справи відсутні. Складені
акти не відповідають вимогам чинного
законодавства. Актами не встановлено
вину відповідача в затопленні
квартири. Судом не взято до уваги, що
квартиру позивача раніше вже було
затоплено, не встановлено які саме
пошкодження було спричинено після
залиття квартири відповідачем. При
визначені суми відшкодування судом не
враховано матеріальне становище
відповідача.

В засідання апеляційного суду апелянт
ОСОБА_1, відповідач по справі не
з'явилась, про час і місце розгляду
справи повідомлялась належним чином
листом і телефонограмою № 3464,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 29 листопада 2013 року (а.с.183), що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта адвокат ОСОБА_3,
діюча за договором (а.с.176), доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
скаргу задовольнити.

В засідання апеляційного суду позивач
ОСОБА_2 повторно не з'явився, про час і
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином листом, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення судової повістки 05 грудня 2013
року (а.с.189) і телефонограмою №3450,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 29 листопада 2013 року (а.с.184),
клопотань про перенесення розгляду
справи та інших клопотань до
апеляційного суду не надходило, що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

В засідання апеляційного суду
представник КП «Красноармійський
центр єдиного замовника» повторно не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлялися належним чином
листом і телефонограмою №3463,
зареєстрованою у відповідному порядку
від 29 листопада 2013 року (а.с.182),
клопотань про перенесення розгляду
справи та інших клопотань до
апеляційного суду не надходило, що не
перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем доведено факт залиття
квартири, що є об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, з вини ОСОБА_1 Внаслідок
встановленого факту позивачу
спричинено шкоду, як матеріальну так і
моральну. Стягуючи з відповідача на
користь позивача 6 253,00 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 1
000,00 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з доведеності обставин по
справі, які підтверджувались належними
доказами. Визначаючи розмір моральної
шкоди, суд першої інстанції врахував
характер і тривалість страждань
позивача, те що був змінений його
життєвий устрій, принципи розумності
та справедливості.

З таким висновком суду в оскаржуваній
його частині можна погодитися.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній його частині зазначеним
вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції
встановлено і це підтверджено
матеріалами справи, що квартира за
адресою АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло (а.с.10).

Факт залиття квартири позивача
відповідачем підтверджується Актом
обстеження від 08 жовтня 2012 року та
дефектним актом від 19 жовтня 2012 року
(а.с.13-14).

Судом першої інстанції встановлено
факт залиття квартири позивача 08
жовтня 2012 року, через не закриття
кранів водопостачання в квартирі, що
належить відповідачу на праві
власності.

Відповідно до висновку товарознавчої
експертизи від 22 квітня 2013 року №510/26
матеріальна шкода, спричинена майну
позивача ОСОБА_2 внаслідок залиття
квартири складає 1 112,00 грн. (а.с.57-60).
Вартість цієї експертизи складає 1 058,40
грн. (а.с.56).

Відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи від 22
квітня 2013 року № 509/24 вартість
ремонтних та відновлювальних робіт,
пов'язаних із залиттям квартири
АДРЕСА_1 з урахуванням вартості
матеріалів, відповідних до тих, які
прийшли до непридатності у зв'язку із
затопленням на момент проведення
експертизи складає 5 141,00 грн. (а.с.62-64).
Вартість цієї експертизи складає 1 764,00
грн. (а.с.61).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що шкода,
завдана майну позивача,
відшкодовується в повному обсязі
відповідачем, як особою, яка є
власником квартири, де виникла теча
кранів водопостачання, що відповідає
положенням частини першої статті 1166 ЦК
України та ч.ч. 4-5 статті 319 ЦК України.

Судом першої інстанції дано належну
правову оцінку актам як від 08 жовтня 2012
року, так і від 19 жовтня 2012 року (а.с.13-14).

Апеляційний суд не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, що надані
акти від 08 жовтня 2012 року і від 19 жовтня
2012 року мають низку недоліків, а тому ці
акти не є належним доказом з наступних
підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що є
доведеним факт залиття квартири
позивача, яке сталося з вини
відповідача, судом першої інстанції
дана належна оцінка доказам, що є в
матеріалах справи з огляду на
пояснення сторін, свідків та певних
обставин на переоцінку доказів у
апеляційного суду не має.

В обґрунтування апеляційної скарги не
надано жодних доказів ні в суді першої
інстанції, ні в апеляційному суді., що
залиття квартири, яка належить
позивачу, виникло не з вини
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Тобто цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги, що позивачем не
доведено факт залиття квартири є
необґрунтованими.

Апеляційний суд не приймає доводи
апеляційної скарги щодо того, що
квартиру позивача вже топили раніше, а
саме 05 червня 2012 року, оскільки згідно
Акта від 05 червня 2012 року (а.с.50) на
момент проведення перевірки,
встановлено, що мокрими є низ шафи в
коридорі та низ дверного отвору, а
згідно дефектного Акту від 19 жовтня 2012
року (а.с.14) було залито полове покриття
зали та кухні.

Апеляційний суд задовольнив
клопотання представника апелянта про
залучення нових доказів в
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, а саме договір купівлі-продажу,
витяг про державну реєстрацію прав (а.с.
191-192), свідоцтво про народження ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого записано
апелянта ОСОБА_1 (а.с. 193), копію паспорта
та картки ФО, як платника податків
апелянта (а.с. 194-196), довідки про місце
проживання та склад сім'ї (а.с. 197-198),
довідки про отримання допомоги при
народженні дитини та наказ з місця
роботи апелянта (а.с. 199-200), оскільки
такі докази мають суттєве значення по
справі для правильного його вирішення,
що відповідає положенням частини
другої статті 303 ЦПК України, однак
зазначені докази не впливають на
правильні висновки суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог.

Так, доводи апеляційної скарги про те,
що на момент затоплення відповідач не
мешкала у квартирі АДРЕСА_2 та не була
власницею зазначеної квартири в цей
період спростовано матеріалам справи,
а саме Інформаційною довідкою з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, з якої вбачається, що зазначена
квартира належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності з 02 серпня 2012 року
(а.с.187-188). Крім того, відповідно до
довідок адресного-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України та КП
«Красноармійський центр єдиного
замовника» ОСОБА_1 зареєстрована у
квартирі АДРЕСА_2 з 31 жовтня 2013 року
(а.с.185,197).

Щодо доводів апеляційної скарги, що
судом першої інстанції не встановлені
обставини, якими спричинено моральну
шкоду позивачу є необґрунтованими з
наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку
форму може набувати моральна шкода та в
яких випадках вона може бути заподіяна
особі, право на відшкодування якої
особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Як убачається із позовної заяви вимоги
про відшкодування моральної шкоди
позивач обґрунтовує душевними
стражданнями, яких він зазнав
внаслідок усунення наслідків залиття.

Отже, судом першої інстанції
встановлено, що моральна шкода
позивача полягає у душевних
стражданнях, яких він зазнав у зв'язку
із пошкодженням його майна.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції,
покладаючи відповідальність щодо
відшкодування моральної шкоди на
ОСОБА_1 правильно застосував норми
матеріального права, а саме ст. 1166,
ст.ст. 23, 1167 ЦК України, враховуючи усі
обставини по справі.

А тому, рішення суду першої інстанції в
цій частині законне та обґрунтоване.

Щодо розміру моральної шкоди
визначеного судом першої інстанції до
відшкодування, то він відповідає
обставинам справи і підстав для його
зменшення немає з наступних підстав.

Суд першої інстанції визначаючи розмір
моральної шкоди 1 000,00 грн. на користь
позивача керувався принципами
розумності та справедливості, врахував
усі обставини справи та характер
спричиненої шкоди, обсяг їх страждань,
їх тривалість, можливість відновлення,
тяжкість вимушених змін у їх життєвих
зв'язках, а тому доводи апеляційної
скарги з цього приводу є
необґрунтованими і такими, що не
спростовують висновків суду.

Щодо доводів апеляційної скарги що суд
прийняв до уваги неналежні докази є
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, в сукупності
встановлених у справі обставин суд дав
належну оцінку і дійшов правильного
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову, а тому доводи апеляційної
скарги, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди
внаслідок залиття, є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, в сукупності
встановлених у справі обставин суд дав
належну оцінку і дійшов правильного
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи, доказам, що надані сторонами,
дана належна оцінка. Спір вирішено на
підставі наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального
законодавства.

А тому, апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду від 30 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: