АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий 1 інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва у складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 03 вересня 2013 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за договором кредиту №
CL-001/396/2007 від 21 травня 2007 року в розмірі
15 155,72 дол. США, що еквівалентно 121 139,67
грн. за офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
становить 422 991,16 грн. та вирішити
питання судового збору.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 03 вересня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
№ CL-001/396/2007 від 21 травня 2007 року,
укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3,
у розмірі 15 155. 72 доларів США, що
еквівалентно 121 139 грн. 67 коп. та пеню у
розмірі 121 139,67 грн.

Стягнуто частково, в рівних долях, з
ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» 2 422,79 грн. судового
збору.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати його та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити та
визнати недійсним договір поруки.

Посилається на те, що позивач не є
правонаступником ЗАТ «ОТП Банк»,
оскільки в матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження
вказаної обставини.

Крім того, наявність у відповідачів
заборгованості не підтверджена жодним
бухгалтерського - фінансовим
документом.

Вказує на те, що між нею та позивачем не
існує жодних зобов'язань, оскільки
заставне майно було повернуто
кредитору.

Також, не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції відповідач ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати на визнати
недійсним договір поруки, посилаючись
на те, що рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Апелянт вказує на те, що з 24 квітня 2010
року правовідносини між ним та
банківською установою, яка надала
кредит повністю змінились і він вже не
несе зобов'язань за умовами кредитного
договору у зв'язку з вилученням у нього
предмету застави - автомобіля «Пежо 206»
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджено актом прийому-передачі
від 23 квітня 2010 року.

В судовому засіданні відповідачі
апеляційні скарги підтримали, просили
їх задовольнити з вищевказаних
підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення скарг
заперечувала, просила рішення суду в
справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, заборгованість у повному
обсязі не погашена, тому відповідачі
мають відповідати за зобов'язаннями
солідарно.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Статтями 553 та 554 ЦК України
передбачено, що поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку, відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу.

Аналіз норм вказує на те, що порука та
відповідальність поручителя
припиняються лише після виконання
боргових зобов'язань в повному обсязі.

Судом встановлено, що між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем ОСОБА_3 21 травня
2007 року було укладено кредитний
договір № CL-001/396/2007, згідно з умовами
якого відповідач отримав на оплату
комісії банку та купівлю автомобіля
грошові кошти в сумі 16 489, 86 доларів США,
на строк до 21 травня 2013 року зі сплатою
фіксованої процентної ставки у розмірі
11,99% річних.

В забезпечення зобов'язань
позичальниказа кредитним договором 21
травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір поруки № SR-001/396/2007, згідно з
яким, поручитель зобов'язувався
відповідати перед банком по
зобов'язаннях ОСОБА_3, що випливають з
кредитного договору.

ЗАТ «ОТП Банк» виконав свої
зобов'язання та надав кошти
відповідачу ОСОБА_3, проте, останній
свої зобов'язання належним чином не
виконує, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка станом на 30.05.2013
року становить 15 155,72 доларів США, що
еквівалентно 121139,67 грн. та 422 991, 16 грн.,
що включає в себе: заборгованість по
кредиту - 10 764,11 доларів США,
заборгованість по відсотках - 4391,61
доларів США, заборгованість по пені - 422
991,16 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 10 грудня 2010
року ПАТ «ОТП Банк», який є
правонаступником ЗАТ «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором № CL-001/396/2007 від 21
травня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем ОСОБА_3, та за
договором поруки № SR-001/396/2007 від 21
травня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та відповідачем ОСОБА_2

Статтею 512 ЦК України визначено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
згідно з ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Позивач відповідно до договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 10 грудня 2010 року є новим кредитором
за кредитним договором № CL-001/396/2007 від 21
травня 2007 року.

31 травня 2013 року позивач на виконання
умов кредитного договору надсилав
відповідачам рекомендованим листами
досудові вимоги про погашення
заборгованості, про те, відповідачами
вказані вимоги не були виконані.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачами умови договору не
виконуються належним чином, а тому
право позивача підлягає захисту.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів погоджується з тим, що
встановивши суми стягуваної пені, суд
вірно застосував вимоги закону щодо її
зменшення у межах та пропорційно
існуючому боргу за кредитним
договором.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Отже, виходячи із засад добровільності
укладення договору, що підтверджено
його підписанням, зокрема,
відповідачами, колегія дійшла висновку
про порушення умов договору з боку
боржника та поручителя, а тому суд
цілком законного висновку дійшов про
необхідність задоволення позову,
виходячи з його доведеності та
обґрунтованості.

Щодо посилання апелянтів на те, що банк
в односторонньому порядку
неодноразово підвищував відсоткову
ставку, що є підставою доля визнання
недійсним договору поруки то колегія
суддів їх відхиляє з огляду на те, що
відповідачі не надали доказів на
підтвердження здійснення такого
підвищення.

Крім того, відповідачами в суді першої
інстанції не заявлялися зустрічні
позовні вимоги про визнання недійсним
договору поруки, а відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими твердження апелянтів
про те, що заборгованість погашена
внаслідок передачі банку заставного
автомобіля, оскільки як вбачається з
матеріалів справ вказаний автомобіль
не реалізований, а тому стягнення
заборгованості з відповідачів не є
подвійною відповідальністю.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржники
не надали будь - яких переконливих
доказів на спростування висновків
суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 03 вересня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: