справа № 156/1333/13-ц
Номер провадження: 2/156/337/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого
судді Нєвєрова І.М.,
за участю секретаря
Киці Л.Ф.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в селищі Іваничі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання договору довічного утримання
недійсним,

В С Т А Н О В
И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору довічного утримання
недійсним. Свої позовні вимоги мотивує
тим, що її тітка ОСОБА_5 проживала в
с.Тишковичі Іваничівського району.
Після смерті чоловіка ОСОБА_6 , з яким
проживала разом з 1959 р. у цивільному
шлюбі, тітка перебувала під впливом
сильного нервового потрясіння,
потребувала підтримки та допомоги,
оскільки являлася інвалідом ІІ групи. В
зв'язку з тим, що вона проживала поряд з
тіткою, на прохання останньої
перейшла проживати до неї у будинок,
доглядала до дня смерті , так як за
станом здоров'я та через похилий вік
потребувала сторонньої допомоги.
02.12.2008 року тітка ОСОБА_5 склала заповіт,
за яким заповіла їй все належне майно,
а саме: житловий будинок з
господарсько- побутовими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, приватизовану
земельну дялянку, земельний пай і
грошові заощадження та інше майно.
Заповіт був посвідчений в Грядівській
сільській раді та зареєстрований в
реєстрі за № 99.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 померла. Після
смерті тітки у встановлений
законодавством строк вона звернулась в
Іваничівську державну нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини за заповітом після померлої
тітки ОСОБА_5 До поданих документів
державний нотаріус потребувала додати
технічний паспорт на житловий будинок,
виготовивши який повторно звернулася
до держнотконтори, однак нотаріус
відмовила у видачі свідоцтва про право
власності по заповіту на житловий
будинок, посилаючись на те, що спірний
житловий будинок переданий у власність
ОСОБА_3 за договором довічного
утримання.

Просить договір довічного
утримання скасувати з тих підстав, що
фактично матеріальне забезпечення
тітки з червня 2008 року і до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та догляд за нею
здійснювала вона, а не відповідач, якій
за договором довічного утримання
передавався у власність житловий
будинок. Жодної з умов договору по
догляду за ОСОБА_5 відповідач не
виконала. Після укладення договору в
березні 2008 року і до дня смерті
відповідач до тітки не навідувалася, не
надавала їй матеріального
забезпечення, не здійснювала догляд за
нею, участі у похоронах не брала, витрат
не понесла. Фактично похорон тітки вона
здійснила за власний рахунок.

Очевидно відповідач, скориставшись
тим, що ОСОБА_5 після смерті чоловіка
перебувала під впливом нервового
потрясіння, ввела її в оману та
обіцяючи здійснювати за нею догляд,
спонукала її до укладення договору про
довічне утримання. На момент укладення
договору ОСОБА_5 була інвалідом ІІ
групи, хворіла на хронічне
захворювання серцево-судинною
недостатністю 3 ст., дифузним
кардіосклерозом. Крім того, протягом
всього часу, доки вона доглядала тітку,
остання жодного разу не обмовилася про
те, що уклала договір довічного
утримання, що свідчить про нерозуміння
суті укладеного договору.

В судовому засіданні позивач та
її представник позов підтримали з
вищевикладених підстав та просять його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала посилаючись
на те, що ОСОБА_5 була психічно здоровою
людиною і чітко розуміла значення
своїх дій, укладаючи договір довічного
утримання. Свої зобов'язання за
договором вона виконала повністю, за
життя відчужувач договір не
оскаржувала.

Представник відповідача
підтримуючи заперечення довірителя
послалася на те, що нервове потрясіння,
яке може виникати у людини і позбавляти
її можливості усвідомлювати значення
своїх дій, має короткочасний характер і
не може продовжуватися місяцями.
Відчужувач заключив оспорюваний
договір більш, ніж через три місяці
після смерті чоловіка. Договір був
посвідчений нотаріусом , яка
засвідчила, що ОСОБА_5 є дієздатною,
розуміє значення своїх дій і
добровільно бажає їх вчинити. Доказів
на підтвердження своїх позовних вимог,
в тому числі, що відповідач ввела
відчужувача в оману під час укладення
договору, позивач не надала і тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Вислухавши сторони, допитавши
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_5 на праві власності належав
житловий будинок в АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житловий будинок № 08796,
серія АБ від 13 листопада 2000 року. ( а.с. 13)

11.03.2008 року між ОСОБА_5 та
відповідачем по справі ОСОБА_3 був
укладений договір довічного утримання
, згідно якого ОСОБА_5 передала у
власність ОСОБА_3 спірний житловий
будинок, а ОСОБА_3 зобов'язалась
надавати відчужувачеві довічно
матеріальне забезпечення . Даний
договір був вчинений у письмовій формі
та нотаріально посвідчений. ( а.с. 16)

02.12.2008 року секретарем виконкому
Грядівської сільської ради було
посвідчено заповіт ОСОБА_5, згідно
якого спадкодавець заповів все своє
майно, в тому числі житловий будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
( догляду) одна сторона (
відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше
нерухоме майно, яке має значну
цінність, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та ( або)
доглядом довічно.

Таким чином договір довічного
утримання має певні особливості : 1)
майно переходить у власність набувача,
проте розпоряджатися таким майном
набувач за життя відчужувача не зможе,
оскільки при посвідченні договору
довічного утримання накладається
заборона відчуження майна у
встановленому порядку , про що робиться
напис на всіх примірниках договору; 2)
зобов'язання з довічного утримання
мають особистісний характер, оскільки
встановлюються щодо конкретно
визначеної фізичної особи; 3) цей
договір носить тривалий характер та
вимагає від набувача постійного і
систематичного виконання обов'язків; 4)
матеріальне забезпечення ( утримання)
та послуги з догляду надаються
набувачем до моменту смерті
відчужувача ( довічно) або до моменту
розірвання договору довічного
утримання.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України
передбачено, що відчужувачем у
договорі довічного утримання (догляду)
може бути фізична особа незалежно від
віку та стану здоров'я.

Відповідно до ст. 6 ЦК України
сторони є вільні в укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв, ділового обороту, вимог
розумності та справедливості ( ч. 1 ст. 627
ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з інших
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (
сторонами) вимог, які встановлені ч.
1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
та інтереси порушені.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено , що коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та ( або) керувати ними (
тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння, тощо), для визначення
наявності такого стану на момент
укладення правочину суд, відповідно до
ст.145 ЦПК України зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї із сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються із урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦК
України.

Сторонами по справі під час
попереднього судового засідання,
розгляду справи по суті клопотання про
призначення посмертної психіатричної
експертизи заявлено не було.

Виходячи з наданих позивачем доказів
встановлено, що хоча ОСОБА_5 і була
інвалідом ІІ групи, однак її хвороба не
була пов'язана з психічними розладами ,
на обліку у лікаря психіатра вона не
перебувала. Із показань свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_5
після смерті співмешканця ОСОБА_14
знаходилася в пригніченому стані,
почувала себе одинокою, однак повністю
самостійно обслуговувала себе,
виконувала домашні роботи,
спілкувалася з односельцями, поводила
себе адекватно, будь-яких психічних
розладів не проявляла.

На час укладення договору довічного
утримання після смерті ОСОБА_14 пройшло
більше трьох місяців. Договір був
укладений у письмовій формі та
нотаріально посвідчений. Нотаріус
засвідчила, що договір був добровільно
підписаний сторонами, перед
підписанням було встановлено їх особи
та дієздатність.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Правочин, здійснений під впливом
обману , на підставі ст. 230 ЦК України
може бути визнаний судом недійсним в
тому випадку , коли позивач доведе
наявність умислу з боку відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких його введено в оману, і сам факт
обману. Якщо все інше, крім умислу,
доведено, вважається що мала місце
помилка.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог, заперечень крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд, враховуючи вищевикладене,
з'ясувавши обставини справи та давши
оцінку зібраними в справі доказами в їх
сукупності дійшов висновку, що
позивачем не доведено і не надано суду
достатніх доказів, що ОСОБА_5 на час
укладення Договору довічного
утримання від 11.03.2008 року не могла
усвідомлювати значення своїх дій,
підписуючи даний договір, або
підписала цей договір під впливом
обману.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_5 не
розірвала договору довічного
утримання від 11.03.2008 року у зв'язку з
неналежним виконанням набувачем умов
договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК
України , а інші підстави для визнання
оспорюваного договору позивачем не
доведені, то суд приходить до висновку,
що в позові необхідно відмовити
повністю.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 208, 209, 215, 225,
230, 744, 755 ЦК України , Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» , ст.ст. 10, 11, 60, 212
- 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В
:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договору
довічного утримання недійсним -
відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Іваничівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий (підпис) І. М.
Нєвєров

З оригіналом згідно

Суддя І. М.
Нєвєров