Справа № 201/9258/13-ц (2/201/2627/2013)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2013 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого
- судді Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю : позивача
- ОСОБА_1,

представників позивача
- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача
- ОСОБА_4,

представника відповідача
- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа - Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості спадкування, усунення від
права на спадкування, визнання права
власності, за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності в
порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4,
третя особа - Перша Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черговості спадкування,
усунення від права на спадкування,
визнання права власності, в
обґрунтування якої посилалась на те, що
у 2002 році познайомилась та вийшла заміж
за ОСОБА_6 та оселились разом в квартирі
чоловіка. 12 серпня 2003 року шлюб ОСОБА_1
та ОСОБА_4 був розірваний за взаємною
згодою подружжя, та на протязі місяця
після цього позивач проживала окремо. В
жовтні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знову
стали мешкати разом в квартирі ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_1, де проживали разом
до смерті ОСОБА_6, тобто - до ІНФОРМАЦІЯ_2
року. За час проживання разом з ОСОБА_6
його син - ОСОБА_4, не надавав своєму
батькові ані фізичної, ані
матеріальної, ані моральної допомоги, в
той час коли ОСОБА_6 цього потребував,
оскільки з 2006 року мав дуже серйозні
проблеми із здоров'ям. Після смерті
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне
йому майно, з заявами про прийняття
якої до нотаріальної контори
звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_4 У зв'язку з
тим, що за час проживання разом із
ОСОБА_6 ОСОБА_1 жодного разу не бачила
ОСОБА_4, останній не допомагав не
спілкувався з батьком, натомість
ОСОБА_1 самотужки піклувалась про
чоловіка та допомагала йому, позивач
звернулась до суду з даним позовом, в
якому просила суд встановити факт
свого проживання із ОСОБА_6 в квартирі
АДРЕСА_1 однією сім'ю без реєстрації
шлюбу з жовтня 2002 року до серпня 2012
року; усунути ОСОБА_4 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року;
змінити черговість спадкування та
визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, гараж № НОМЕР_1,
розташований в обслуговуючому
кооперативі «Гаражний кооператив
Толятті», на матеріальну допомогу від
Управління соціального захисту
населення Дніпропетровської міської
ради - 300,00 грн., на автомобіль ЗАЗ-968 МБ з
ручним керуванням, д/н НОМЕР_2, на
грошовий вклад в розмірі 2001,50 грн., що
знаходиться в ВАТ Державний ощадний
банк України - в порядку спадкування за
законом першої черги, а також просила
покласти на відповідача судові витрати
по даній цивільній справі (а. с. 2-8).

У судовому засіданні від 22 жовтня
2013 року до спільного розгляду разом із
зазначеним позовом була прийнята
зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, третя особа - Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності в
порядку спадкування (а. с. 113), в
обґрунтування якої посилався на те, що
є єдиним спадкоємцем після смерті
свого батька - ОСОБА_6 Проте,
звернувшись до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, з'ясував з
аналогічною заявою до нотаріальної
контори звернулась колишня дружина
батька - ОСОБА_1, у зв'язку з чим у видачі
свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4
було відмовлено, оскільки виник спір
щодо спадкового майна. Тому ОСОБА_6
звернувся до суду з даною позовною
заявою та просив суд визнати за ним
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_1, на автомобіль ЗАЗ-968
МБ, на гараж № НОМЕР_1, розташований в
гаражному кооператив «Тольятті», на
грошовий вклад в розмірі 2001,50 грн., що
знаходиться в ВАТ «Державний ощадний
банк України», на матеріальну допомогу
в розмірі 300,00 грн., а також просив суд
стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору в розмірі 229,40 грн. (а. с.
96-99).

ОСОБА_1 та її представники у судовому
засіданні первісні позовні вимоги
підтримали та просили суд їх
задовольнити в повному обсязі, проти
зустрічних позовних вимог
заперечували, просили відмовити в їх
задоволенні у повному обсязі.

ОСОБА_4 та його представник у судовому
засіданні просили суд відмовити у
задоволенні первісних позовних вимог,
посилаючись та їх безпідставність,
наполягали на задоволенні зустрічного
позову.

Третя особа - Перша дніпропетровська
державна нотаріальна контора, для
участі в розгляді даної цивільної
справи свого представника не
направила, про час, дату та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача за первісним позовом, їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, судом були встановлені
наступні факти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 з 14 грудня 2002 року по 12 серпня 2003
року, що підтверджується матеріалами
справи (а. с. 10).

Також судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерті, виданого Відділом державної
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області 01 вересня 2012
року (а. с. 9).

Було встановлено, що після смерті
ОСОБА_6, який постійно мешкав в квартирі
АДРЕСА_1, яка належала йому на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності за
законом від 22 травня 1996 року, виданого
Виконавчим комітетом міської Ради
народних депутатів, в зазначеній
квартирі не зареєстрованого жодної
особи (а. с. 14, 74).

Відповідно до свідоцтва про народження
відповідача ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 100).

З виписного епікризу № 12878 вбачається,
що хворий ОСОБА_6, 77 років, знаходився на
стаціонарному лікуванню в
урологічному відділенні 4 ММКЛ м.
Дніпропетровська з 11 липня 2012 року по 09
серпня 2012 року, в якому, в тому числі,
зазначено про те, що стан хворого
середньої тяжкості, самостійно не
пересувається через патологію
тазостегнових суглобів (а. с. 15).

У зв'язку з зазначеною патологію
тазостегнових суглобів та
неможливістю самостійно пересуватись,
ОСОБА_6 звертався на адресу Управління
праці та соціального захисту населення
в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська з заявою про надання
йому інвалідного візку з електричним
керуванням (а. с. 291).

За життя ОСОБА_6 мав статус інваліда
першої групи з 26 березня 2003 року та
потребував сторонньої допомоги.
Викладене підтверджується копією
відповідних довідки та висновку про
умови та характер праці (а. с. 71, 72, 73).

З матеріалів справи, а також показів
свідків, наданих у судовому засіданні,
вбачається, що поховання ОСОБА_6 було
здійснено силами та за рахунок ОСОБА_1
(а. с. 21-27, 35-36).

Відповідно до пояснень ОСОБА_8, який є
управляючим будинку АДРЕСА_1, померлого
ОСОБА_6 - мешканця квартири № 13, він знав
давно, ОСОБА_1, яка проживала разом з
ОСОБА_6 в його квартирі приблизно з 2003
року, знав як його дружину.

Свідок ОСОБА_9 - зять ОСОБА_1, пояснив
суду, що позивач за первісним позовом
проживала разом із ОСОБА_10 в його
квартирі з 2003 року, у 2006-2007 роках ОСОБА_10
майже втратив здатність ходити; зі слів
ОСОБА_6 знає, що на прохання останнього
син відмовився йому допомогти.

Свідок ОСОБА_11 також зазначила, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом з 2002
року, ОСОБА_1 доглядала та допомагала
ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
вказала, що нову дружину ОСОБА_6 ніколи
не бачила, коли останній одружився - не
пам'ятає, з померлим востаннє бачилась
приблизно 10 років тому, зі слів ОСОБА_4
знає, що він навідував батька та
допомагав йому.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.ч. 3 та 5 ст. 1268
ЦК України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1264 ЦК України
передбачено, що у четверту чергу право
на спадкування за законом мають
особи, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

В п. 2 постанови № 7 Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про спадкування» зазначено, що
у разі, якщо виникнення права на
спадкування залежить від доведення
певних фактів, особа може звернутися в
суд із заявою про встановлення цих
фактів, яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним однією
сім'єю, постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини,
прийняття спадщини, яка відкрилась до 01
січня 2004 року тощо.

Оцінюючи дослідженні під розгляду
даної цивільної справи докази суд
приходить до висновку, що у судовому
засіданні знайшов підтвердження факт
постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6
з 2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, коли
ОСОБА_6 помер. При цьому суд критично
ставиться до посилань ОСОБА_4 на те, що
він не знає та ніколи не бачив ОСОБА_1,
оскільки такі посилання були
спростовані ним же під час судових
засідань.

Крім того, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6
мав певні захворювання, з 2006 року
втратив здатність самостійно (без
сторонньої допомоги) пересуватись,
ОСОБА_1 надавала йому необхідну
допомогу, матеріально забезпечувала,
піклувалась про хвору людину протягом
останніх семи років, займалась
похованням ОСОБА_6, суд вважає вимоги
щодо зміни черги спадкування
обґрунтованими, доведеними та вважає
за необхідне визначити ОСОБА_1
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6, 1934 року
народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про усунення від права на спадкування
за законом ОСОБА_4 після смерті його
батька - ОСОБА_6, приймаючи до уваги, що
ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з дитинства
(а. с. 110), а також те, що ОСОБА_1 не було
надано належних доказів невиконання
ОСОБА_4 обов'язків сина по відношенню до
хворого батька, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні первісних
позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи як первісні позовні вимоги,
так і зустрічні позовні вимоги щодо
визнання права власності на майно,
належне померлому ОСОБА_6, суд
відмовляє в задоволенні вимог в цій
частині, оскільки майно входить до
складу спадщини, що відкрилась після
смерті ОСОБА_6, право власності на яке
може бути набуте спадкоємцями після
дотримання та проведення відповідної
процедури в органах нотаріату.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат по даній цивільній
справі, приймаючи до уваги результат її
вирішення, а також те, що ОСОБА_4 на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий
збір» звільнений від сплати судового
збору, суд, що судові витрати, понесені
сторонами по даній цивільній справі їм
не відшкодовуються.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції
України, ст.ст. 1222, 1259, 1264, 1268, 1270 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 58, 209, 212-215, 218, 256-259
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя
особа - Перша Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черговості спадкування,
усунення від права на спадкування,
визнання права власності -
задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 і
ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з жовтня 2002 року
по серпень 2012 року.

Змінити черговість спадкування та
визначити ОСОБА_1 спадкоємцем першої
черги за законом після смерті ОСОБА_6,
1934 року народження, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 -
відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа -
Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності в порядку спадкування -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой