УХВАЛА

іменем україни

14 травня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 18 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 6 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 20 вересня 2005 року
відповідачу був наданий кредит у
розмірі 5 тис. грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У зв'язку
з порушенням відповідачем кредитних
зобов'язань в останнього утворилась
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 29 липня 2013 року складає
12 411 грн. 43 коп., яку позивач просив
стягнути з відповідача.

Рішенням Щорського районного суду
Чернігівської області від
18 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду

Чернігівської області від 6 грудня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позов пред'явлено до суду за межами
строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Судами установлено, що 20 вересня 2005
року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір на відкриття та
обслуговування кредитної картки
лімітом 5 тис. грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 48%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Картка видана ОСОБА_3 у вересні 2005 року
строком дії на три роки (а.с. 16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

ОСОБА_3 умови кредитного договору щодо
своєчасного повернення боргу та сплати
відсотків за кредитом не виконав,
унаслідок чого в останньої утворилась
заборгованість у розмірі 12 411 грн. 43 коп.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач подав до суду першої
інстанції заяву про застосування
строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно
до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за

зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Частиною 259 ЦК України передбачено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається в
письмовій формі.

Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався
на те, що банк звернувся до суду у межах
строку позовної давності, який було
збільшено за домовленістю сторін до
п'яти років.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України не перевірили чи відбулася
між сторонами домовленість про
збільшення строку позовної давності,
чи в установленому законом порядку
стороні уклали такий договір, не
перевірили доводи позивача щодо зміни
тривалості позовної давності, а тому
дійшли передчасного висновку про
відмову в позові за пропуском
трирічного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 18 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 6 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. ЛуспеникСудді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко