Справа № 603/1123/13-ц
Провадження № 2/603/341/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2013 р.
м.Монастириська

Монастириський районний суд
Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до
Монастириського районного суду
Тернопільської області з позовом до
ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення
аліментів.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що
12.05.1995 року вона уклала шлюб з
відповідачем, який вони зареєстрували
в Висоцькій сільській раді
Монастириського району Тернопільської
області, актовий запис №03.

За час шлюбу у них народилися діти, син -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час відповідач працює на
Ямницькому цементному заводі.

Матеріальну допомогу на утримання
дітей відповідач їй не надає, хоча у
відповідності із ст. 180 Сімейного
Кодексу України (далі СК України)
зобов'язаний надавати. А тому пропонує
стягувати з відповідача аліменти на її
користь на утримання дітей у розмірі 1/4
частини усіх видів заробітку (доходу),
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісяця і до досягнення дітьми
повноліття та стягнути з відповідача у
її користь витрати на правову допомогу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась,
суду подала заяву в якій просить
розглядати справу у її відсутності,
проти винесення заочного рішення не
заперечує.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився
хоча належним чином повідомлявся про
день час та місце розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомив,
заперечень проти позову суду не
представив.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення), а тому суд, дослідивши
матеріали справи не вбачає підстав для
відкладення справи і вважає можливим
розглянути її на підставі наявних в
матеріалах справи доказів з винесенням
заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень
цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення вимог позивача з
наступних підстав:

З 12.05.1996 року по даний час позивач та
відповідач перебувають в шлюбних
відносинах про що свідчить свідоцтво
про укладення шлюбу серії НОМЕР_1
актовий запис №3 виданого 12.05.1996 року
Висоцькою сільською Радою
Монастириського району Тернопільської
області.

Від зазначеного шлюбу в них народилися
діти син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3
актовий запис №9 та син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4
актовий запис №15. Згідно даних
свідоцтв про народження батьками
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є ОСОБА_2 -
відповідач по справі та ОСОБА_1 -
позивач по справі.

Визначаючись щодо заявленого позову
суд враховує наступне.

Частиною 1 ст. 2 Сімейного Кодексу
України (далі СК України) встановлено,
що СК України регулює сімейні особисті
немайнові та майнові відносини між
подружжям, між батьками та дітьми,
усиновлювачами та усиновленими, між
матір'ю та батьком дитини щодо її
виховання, розвитку та утримання.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дітей і проживання батьків окремо від
них не впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний
утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Судом із матеріалів справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
добровільно не бере участі в утриманні
дітей, хоча є працездатним та працює на
Ямницькому цементному заводі.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного
судочинства, які встановлені ст. ст. 10, 11
ЦПК України та до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на обґрунтування своїх вимог або
заперечень, саме сторона визначає коло
доказів, які вона надає суду.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що в даному випадку має місце
порушення права неповнолітніх дітей, а
отже слід стягнути з відповідача в
користь позивача аліменти на утримання
неповнолітніх дітей у частці від його
доходу.

Визначаючи розмір аліментів, суд, на
підставі статті 182 Сімейного кодексу
України, враховує матеріальне
становище відповідача та дітей,
виходить з рівності обов'язку батьків
щодо утримання дітей, тому вважає, що
позов підлягає до задоволення шляхом
стягнення з відповідача в користь
позивача аліментів на утримання
неповнолітніх дітей сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
та сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі
1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)
відповідача, однак не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Оскільки з позовом до суду
позивач звернулась 20.11.2013 року аліменти
підлягають стягненню з цієї дати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про судовий збір" від сплати
судового збору звільняються позивачі
за подання до суду позову про стягнення
аліментів.

Згідно із частиною третьою статті 88 ЦПК
України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави.

Отже, слід стягнути з відповідача
ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача витрати, на
правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі.

Відповідно до статті 84 Цивільного
процесуального кодексу України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», визначено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячний розмір за годину участі особи,
яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

На підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку.

Так, докази того, що позивачу
надавалась правова допомога в
матеріалах справи відсутні і позивачем
до суду не подавались.

Витрати на правову допомогу
відшкодовуються лише у тому випадку,
якщо правова допомога реально
надавалася у справі тими особами, які
одержали за це плату.

Таким чином, враховуючи вищевказане,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача витрат, пов'язаних з
наданням правової допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішення
у справі про стягнення аліментів у
межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 60, 79, 84, 88, ч. 3. ст. 209, 213, п. 1 ст. 367
ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183 СК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти
на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 усіх
видів його заробітку (доходу), але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно до
досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 20
листопада 2013 року.

Рішення в межах стягнення платежу за
один місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На заочне рішення суду відповідачем
може бути подана письмова заява до
Монастириського районного суду про
його перегляд протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

На заочне рішення суду позивачем може
бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Тернопільської
області через Монастириський районний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя І. М. Галіян