КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 1414/2309/2012
Провадження № 2/488/93/2013 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2013 року м.
Миколаїв

Корабельний районний суд м.
Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої
Л.І.,

при секретарі Жарліковій Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із даним позовом до
відповідача ПП Спец монтаж Універсал,
в якому просила стягнути із
відповідача на її користь 5 000 грн.
заборгованості по заробітній платі та 3
000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову позивач
вказала, що з приблизно взимку 2010 року
ОСОБА_3, який працював заступником
директора ПП Спец монтаж Універсал,
запропонував їй проводити
оздоблювальні роботи в квартирах.
Позивач та її напарниця ОСОБА_4
погодились та почали проводити ремонти
в квартирах. Всього вони
відремонтували 3 квартири, після чого
позивач провела розрахунок виконаних
робіт, який склав 5 000 грн., та
представила ОСОБА_3 для оплати. В свою
чергу ОСОБА_3 погодився із цим
розрахунком та пообіцяв оплатити
виконані роботи. Однак такий
розрахунок не був проведений.

В подальшому позивач дізналась про те,
що ПП Спец монтаж Універсал
співпрацювало з Департаментом праці та
соціального захисту населення, і за
замовленням останнього виконувало
роботи пільговим категоріям населення,
за що сплачувались державні кошти.

Позивач посилається на те, що у
письмовій мій формі трудовий договір
між нею та відповідачем не укладався,
однак вона знаходилась із відповідачем
у трудових відносинах починаючи з того
дня, коли вона виконала вищевказані
роботи, тобто з 03.05.2011 року.

Внаслідок неправомірних дій
відповідача позивач зазнала моральної
шкоди, яка виразилась у погіршенні її
здоровя, безсонні та частих головних
болях, а також зміні звичних умов її
життя.

Ухвалою Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 03.12.2012 року за
клопотанням позивача була проведена
заміна неналежного відповідача на
ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач
підтримала свої позовні вимоги та
пояснила, що фактично вона не
перебувала в трудових відносинах ні з
ПП Спец монтаж Універсал, ні з ОСОБА_3, і
лише періодично, час від часу вона
виконувала оздоблювальні роботи в
квартирах за домовленістю із ОСОБА_3
При цьому будь-які договори між ними не
складались, а оплата проведених робіт
виконувалась за усною домовленістю.
Крім цього, позивач пояснила, що 5 000
грн., які вона просить стягнути із
відповідача, були обіцяні їй та її
напарниці ОСОБА_4 в рівних частинах.

Відповідач в судове засіданні
неодноразово не зявлявся, про час та
місце судового засідання по справі
повідомлявся належним чином, про що в
матеріалах даної справи є відповідні
повідомлення, причини його неявки суду
невідомі, заяв від нього не надходило.
Тому зі згоди позивача суд ухвалює по
справі заочне рішення, на підставі
наявних у справі доказів, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши надані нею письмові докази,
суд прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України визначає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 не
перебувала в трудових відносинах ні з
ПП Спец монтаж Універсал, ні з ОСОБА_3
Дане підтверджується копією її
трудової книжки, в якій відсутні
відповідні записи, та поясненнями
самої позивачки, яка визнала, що вона не
мала постійних відносин із
відповідачем, а лише час від часу
виконувала певні роботи за погодженням
із ОСОБА_3 За таких обставин, суд
прийшов до висновку, що характер
відносин між сторонами має ознаки
цивільно-правових відносин, зокрема,
договору підряду. Разом із цим, судом
встановлено, що договір підряду між
сторонами не складався.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобовязується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням
другої сторони (замовника), а замовник
зобовязується прийняти та оплатити
виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові.

Частина перша статті 854 ЦК України
визначає, що якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її
етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково. Однак
жодних доказів того, що позивачка
належним чином та в передбачений строк,
виконала роботи, погоджені з
відповідачем, - суду не надано,
відсутні будь-які кошториси та акти
прийнятих робіт. Наданий позивачкою
розрахунок (а.с. 7) суд не приймає до
уваги через те, що він складений
позивачкою одноособово, без погодження
із відповідачем по справі, не містить
дати його складення.

Стаття 843 ЦК України визначає, що у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення. Якщо
у договорі підряду не встановлено
ціну роботи або способи її визначення,
ціна встановлюється за рішенням суду
на основі цін, що звичайно
застосовуються за аналогічні роботи з
урахуванням необхідних витрат,
визначених сторонами.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивачка стверджує, що вона
виконувала вказані роботи разом із
ОСОБА_4, і обіцяні відповідачем кошти
мали бути розподілені між ними, суд
позбавлений можливості визначити
розмір винагороди, яку мали отримати
кожна із них. Тому вимоги позивачки про
стягнення на її користь з відповідача 5
000 грн. заборгованості за виконані
роботи, суд знаходить недоведеними і
такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги позивачки щодо стягнення
моральної шкоди суд також знаходить
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню виходячи із
наступного.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Виходячи зі змісту даної статті
для відшкодування моральної шкоди
позивач повинен довести:

-протиправну поведінку відповідача;

-наявність у позивача моральної шкоди;

-причинний звязок між протиправною
поведінкою відповідача та завданою
шкодою;

-вину заподіювача шкоди.

Проте даних обставин позивачка не
довела, та не підтвердила їх
відповідними доказами, чим не виконала
вимоги ч.3 ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без
задоволення, закриття провадження у
справі або залишення без розгляду
позову позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, який ухвалив
рішення за письмовою заявою
відповідача, яка може бути подана
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Позивачем рішення може бути
оскаржено в апеляційний суд
Миколаївської області через
Корабельний районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги до
суду протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.І. Селіщева