Справа № 201/1789/2013ц
Провадження 2/201/2815/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю позивача та
представника відповідачів у
відкритому судовому засіданні в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області, начальника
Жовтневого РВ ДМУУМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_4,
посадової особи Жовтневого РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_5, посадової особи Жовтневого РВ
ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_6, посадової особи
Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_7,
посадової особи Жовтневого РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_8, посадової особи Жовтневого РВ
ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_9, посадової особи
Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_10 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, визнання дій
неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2013
року вищезазначену цивільну справу
було прийнято до розгляду.

Позивачі в позові посилались на те, що
30.09.2012 року між приватним підприємцем
ОСОБА_2 та ПП «Регіон-сільгоспресурс»
був укладений договір оренди
приміщення №128 за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначили також, що 31.01.2013 року група
озброєних осіб без будь-яких пояснень,
без будь-яких документів на право
вилучення або арешту майна, захопили
орендоване ОСОБА_2 приміщення. Дії по
розбійному нападу та грабежу майна
виконували співробітники Жовтневого
РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та інші за
наказом начальника Жовтневого РВ ДМУ
ГУ МВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_4 та начальника
управління УПЕЗ Жовтневого РОДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області
ОСОБА_5 Крім того, позивачі посилались
на те, що їм вищезазначеними діями
відповідачів була заподіяна моральна
шкода, що виразилась у стражданнях та
переживаннях внаслідок порушення їх
прав. Просили суд визнати
неправомірними та протиправними дії
співробітників Жовтневого РВ ДМУ ГУ
МВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11
та інших у скоєнні 31.01.2013 року грабежу
майна приватного підприємця ОСОБА_2;
визнати неправомірними дії та
бездіяльність начальника Жовтневого
РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_4,
начальника управління Жовтневого РВ
ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській
області ОСОБА_5, робітника Жовтневого
РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_10,
стягнути матеріальну шкоду в розмірі 150
000 гривень та моральну шкоду в розмірі
330 000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 діючи, також, і у в
інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов підтримав з
підстав у ньому викладених.

Представник відповідачів у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, посилаючись на
необгрунтованість та безпідставність
позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
надіслали суду заяву про розгляд
справи за їх відсутності.

Вислухавши позивача та представника
відповідачів, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, суд приходить
до наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Судом встановлено, що 21.01.2013 року до
Жовтневого РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області зі скаргою
на незаконну торгівельну діяльність за
адресою АДРЕСА_1 звернувся ОСОБА_12
Скарга була зареєстрована в ЖЄОЗПКП за
№813, що підтверджується копією
вказаної скарги , наявною в матеріалах
справи.

В ході проведення перевірки за даною
скаргою сектором ДСБЕЗ Жовтневого РВ
ДМУ був складений адміністративний
матеріал за ч.2 ст.160 КупАП України у
відношенні громадянки ОСОБА_13, яка
31.01.2013 року здійснювала торгівлю з рук
промисловими та продовольчими
товарами у невстановленому для цього
місці за адресою АДРЕСА_1.

При проведенні перевірки за даним
фактом співробітниками Жовтневого РВ
ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській
області було оглянуто місце вчинення
правопорушення, предмети торгівлі, про
що складено протоколи огляду речей,
якими здійснювалась торгівля з рук у
невстановленому місці за вищевказаною
адресою, протоколи огляду та вилучення
речей та документів, опитані покупці
товару, опитані поняті, які також
засвідчили вищенаведений факт
адміністративного правопорушення.

За наслідками проведеної перевірки у
відношенні громадянки ОСОБА_13, було
складено протокол про адміністративне
правопорушення за ч. 2 ст. 160 КупАП
України, який було направлено до
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська для вирішення по
суті.

Постановою Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
громадянка ОСОБА_13 визнана винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення за ч.2 ст.160 КупАП
України та звільнена від
адміністративної відповідальності за
малозначністю вчиненого
правопорушення.

Постановою судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 травня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_13 та
ОСОБА_1 про скасування постанови по
справі про адміністративне
правопорушення задоволено, постанову
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
скасовано, а провадження по справі
закрито через відсутність складу
адміністративного проступку, на
підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому в
постанові Апеляційного суду було
зазначено у тому числі і те, що ОСОБА_13
була найманим працівником у приватного
підприємця ОСОБА_2, до компетенції якої
і відноситься оформлення дозвільних
документів, а тому визнання найманого
працівника винним у бездіяльності
свого роботодавця - некоректно.

Аналізуючи зміст постанови судді
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 травня 2013 року, суд
приходить до висновку про те, що вона не
містить у собі вказівок на
неправомірність дій співробітників
Жовтневого РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області при
проведенні перевірки за зверненням гр.
ОСОБА_12, а містить лише посилання на те,
що в протоколі про адміністративне
правопорушення було допущено певну
неповноту. Сам по собі факт неповної
відповідності вказаного протоколу
вимогам закону не свідчить про
неправомірність дій відповідачів при
проведенні перевірки та про
бездіяльність в цій частині
керівництва РВ.

Вказані обставини підтверджуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами - копією
матеріалів адміністративної справи у
відношенні ОСОБА_13

Оцінюючи по суті позовні вимоги
позивачів в частині визнання дій та
бездіяльності відповідачів
протиправними, суд приходить до
висновку про їх безпідставність в
повному обсязі, оскільки позивачами не
надано, а судом не встановлено фактів
порушення відповідачами вимог закону,
а також прав та законних інтересів
позивачів у справі.

Оцінюючи по суті позовні вимоги
позивачів в частині стягнення
матеріальної та моральної шкоди, суд
приходить до висновку про їх
безпідставність в повному обсязі,
оскільки позивачами не надано, а судом
не встановлено фактів спричинення
такої шкоди позивачам відповідачами.

Суд критично, у сукупності з іншими
доказами у справі оцінює посилання
позивачів у позові на те, що на їх думку
відповідачами було здійснено грабіж
майна позивачів, оскільки даний факт не
знайшов свого об'єктивного
підтвердження в ході розгляду справи.

Оскільки факт порушення відповідачами
прав свобод чи інтересів позивачів не
знайшов свого підтвердження, жодних
правових підстав для задоволення
позову судом не встановлено, а
позивачами не надано, тому суд
приходить до висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судових витрат, вони відповідно до ст.88
ЦПК України відносяться за рахунок
держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок
державного бюджету.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська.

Головуючий: суддя