Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд
Рівненської області в складі:

Судді Наумов С.В.

При секретарі Прокопчук
Л.М.

Позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Представника третьої особи ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Відділу Державної виконавчої служби
Рівненської міського управління
юстиції , ОСОБА_5, третя особа без
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідачів - ОСОБА_6, про
виключення з акту опису майна та
звільнення з - під арешту, -

В
с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської
області звернувся ОСОБА_4 з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції, ОСОБА_5 про виключення з акту
опису майна та звільнення з-під арешту.
У вказаному позові ОСОБА_4 зазначив, що
в провадженні Державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист, виданий Рівненським
міським судом Рівненської області в
цивільній справі ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
поділ майна подружжя, який провадиться
стягнення грошової компенсації на
користь ОСОБА_6 грошової компенсації за
автомобіль в розмірі 16 103,97 грн.. Вказує,
що в квітні 2013 року ним було придбано
автомобіль марки ВАЗ 21099, державний
номер НОМЕР_1, на який 08 травня 2013 року
державним виконавцем ДВС Дубенського
міського управління юстиції було
накладено арешт. Просить виключити з
опису та звільнити з під арешту
автомобіль марки ВАЗ 21099, державний
номер НОМЕР_1. В обґрунтування
заявлених вимог ОСОБА_4 посилається на
положення ст.41 Конституції України,
ст.ст.334, 346, 321, ЦК України, ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні позивач по справі
позовні вимоги підтримав повністю,
надав пояснення аналогічні викладеним
в позові, просив задоволити їх
повністю. Додатково зазначив, що
придбав автомобіль марки ВАЗ 21099,
державний номер НОМЕР_1 за 2 000 доларів
США.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення аналогічні
викладеним в позові, просив їх
задоволити. Додатково зазначив, що
право власності на автомобіль марки
ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1 виникло в ОСОБА_1. на
підставі статті 334 ЦК України з моменту
передання йому такого автомобіля.
Зазначив, що вказаний автомобіль
зареєстрований в органах ДАІ за ОСОБА_6,
однак останньому не належить.

Представник відповідача по справі
Відділу ДВС Рівненського МУ юстиції -
державний виконавець Кир'янова І.В. в
судовому засіданні позовні вимоги по
справі не визнала. Зазначила, що
автомобіль марки ВАЗ 21099, д. н. НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_5, який є
боржником по виконавчому провадженню
№34510340, на вказаний автомобіль як на
рухоме майно боржника і відбувається
першочергове звернення стягнення.

Відповідач по справі - ОСОБА_5 позовні
вимоги по справі визнав, підтвердив, що
він продав автомобіль марки ВАЗ 21099,
державний номер НОМЕР_1 по довіреності
ОСОБА_8, від якого пізніше дізнався, що
автомобіль проданий ним іншій особі.
Зазначив, що про продаж спірного
автомобіля його колишній дружині -
ОСОБА_6 було відомо, письмової згоди на
таке відчуження вона не надавала.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача
по справі - ОСОБА_6, допущеної до участі
у провадженні по даній цивільній
справі за заявою останньої, - адвокат
ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив,
що позовні вимоги по справі є
безпідставними та необґрунтованими, а
тому такими, що задоволенню не
підлягають, оскільки позивачем по
справі не було надано жодного
належного доказу того, що автомобіль
марки ВАЗ 21099, д. н. НОМЕР_1 знаходиться у
його власності, як і доказу того, що між
ним та відповідачем ОСОБА_5 було
вчинено будь-який правочин. Вказав, що
визнання позовних вимог відповідачем
ОСОБА_5 не може бути прийняте судом,
оскільки останній робить це з метою
уникнення від виконання судового
рішення, яким з нього на користь ОСОБА_6
стягнено грошові кошти в сумі 16 103,97
грн..

Свідок ОСОБА_9, суду , що вона є дружиною
позивача по справі, з яким вони разом
придбали автомобіль марки ВАЗ 21099, д.н.
НОМЕР_1 у гр-на ОСОБА_10 за 2500 доларів США,
який надав їм з чоловіком генеральну
довіреність від імені ОСОБА_5, а також
розписку про отримання гр-ном ОСОБА_10
коштів за автомобіль, при передачі яких
вона присутня не була. Знає про те, що
саме її чоловік ОСОБА_4 передав вказані
вище кошти за а/м гр-ну ОСОБА_10. Вказала,
що коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ні вона, ні
її чоловік не передавали.

Заслухавши пояснення позивача по
справі та його представника,
відповідачів по справі та представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача, а також свідка
ОСОБА_9 дослідивши матеріали даної
цивільної справи в сукупності, суд, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід
відмовити повністю з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.ст..10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що Рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області від
15 червня 2012 року по цивільній справі
№2-6578/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
поділ майна подружжя, позовні вимоги по
справі було задоволено частково -
стягнено з останнього на користь
грошову компенсацію за автомобіль
марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 в
розміні 16 103,97 грн.. Вказане судове
рішення було залишено без змін Ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 29 липня 2012 року по справі
№22-ц-1790/1417/2012 та Ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року по справі
№6-40197св12, які досліджувались судом.

27 вересня 2012 року Рівненським міським
судом Рівненської області ОСОБА_6 було
видано виконавчий лист №2-6578/11 про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошової компенсації за автомобіль в
розмірі 16 103,97 грн..

Також судом встановлено, що 02 жовтня 2012
року державним виконавцем Відділу ДВС
Рівненського МУ юстиції Кір’яновою
І.В. було винесене Постанову про
відкриття виконавчого провадження (ВП
№34510340), якою відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом №2-6578,
виданим Рівненським міським судом
Рівненської області 27.09.2012р. про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошової компенсації за автомобіль в
розмірі 16 103,97 грн.. Державним
виконавцем вчинено ряд дій по
виконанню судового рішення.

Згідно з дослідженим судом Актом опису
й арешту майна, складеним 08 травня 2013
року державним виконавцем Відділу ДВС
Дубенського міськрайонного управління
юстиції, було проведено опис та
арештовано автомобіль марки ВАЗ 21099,
державний номер НОМЕР_1. Вказаний опис
відбувався в присутності ОСОБА_4, тобто
позивача по справі.

Відповідно до положень статті 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбаченні актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11
ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, якими,
відповідно до змісту ч.1 ст.202 ЦК України
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до положень
ч.2 ст.328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Крім того, згідно з положеннями статті
626 ЦК України, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначенні на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, якими
відповідно до положень частини 4 статті
4 ЦК України є також постанови Кабінету
Міністрів України.

Згідно з ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору, якими є умови про
предмет договору, умови. що визнанні
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Позивач по справі стверджує, що ним
було придбано автомобіль марки ВАЗ 21099,
д.н. НОМЕР_1, сплачено за нього кошти та
отримано довіреність.

Відповідно до положень ст.655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Предмет
договору купівлі-продажу визначений
статтею 656 ЦК України, згідно з
положеннями частини п'ятої якої
особливості договору купівлі-продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватися законом.

В Україні встановлений спеціальний
порядок купівлі-продажу транспортних
засобів, що регламентується Законом
України «Про дорожній рух» та
Постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 07 вересня 1998 року «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», відповідно пункту
8 якого, правомірність придбання
транспортних засобів, підтверджується
документами, скріпленими підписом
відповідної посадової особи, печаткою,
виданими суб'єктами підприємницької
діяльності, які реалізують транспортні
засоби або видають довідки-рахунки,
митними органами, судами, нотаріусами,
органами соціального захисту
населення, підприємствами-виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Отже, чинне законодавство, встановлює
особливий порядок набуття права
власності на транспортні засоби,
зокрема на підставі договорів
купівлі-продажу, та встановлює
обов'язкову реєстрацію транспортного
засобу при вчиненні угоди про його
придбання.

Судом було встановлено, що не
заперечувалось ні позивачем по справі,
ні відповідачем - ОСОБА_5, що автомобіль
марки ВАЗ 21099, д. н. НОМЕР_1, не був знятий
з обліку в органах ДАІ, а тому
відповідно до вимог зазначеного вище
законодавства власником такого
автомобіля є ОСОБА_5.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
пункті 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.08.1976р. «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» судам необхідно
керуватись нормами цивільного
законодавства, зо регулюють право
власності і його захист.

Відповідно до положень абзацу 2 статті
218 ЦК України та роз'яснень, які
містяться в абзаці 2 п.12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009р. «Про практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» не може
доводитись свідченнями свідків не лише
заперечення факту вчинення правочину
або оспорювання окремих його частин, а
й факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з право чинення.

Таким чином, вчинення правочину та
виконання зобов'язань, що виникли з
правочину може підтверджуватись
виключно письмовими доказами, засобами
аудіо, відеозапису та іншими доказами,
однак не показаннями свідків.

Дослідивши обставини справи в
сукупності суд дійшов висновку, що
позивачем по справі не надано жодних
належних доказів того, що між ним та
ОСОБА_5 було вчинено будь-який правочин,
в його розумінні згідно з положеннями
ч.1 ст.202 ЦК України, в тому числі й
укладено договір купівлі-продажу
транспортного засобу з досягненням у
належній формі згоди з у всіх істотних
умов такого договору.

Позичав та його представник
неодноразово в обґрунтування своїх
доводів зазначали про те, що на ім'я
ОСОБА_4 було видано генеральну
довіреність на автомобіль марки ВАЗ
21099, д. н.НОМЕР_1, однак така довіреність
суду надана не була.

Судом було встановлено, про що також
зазначала позивач та свідок ОСОБА_9, яка
є його дружиною, що грошові кошти за
автомобіль марки ВАЗ 21099, державний
номер НОМЕР_1, було передано
громадянину ОСОБА_10, який видав
відповідну розписку. Однак, ні позивач
по справі, ні його представник
зазначеної розписки суду не надали, а
особа Ярошика судом встановлена не
була, позивачем по справі повного імені
такої особи суду не надано як і не
зазначено на якій правовій підставі
дана особа могла отримувати такі кошти.

Разом з тим, відповідно до положень
ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність - це
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами,
ґрунтується на договорі та визначає
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. При
оформленні довіреності перехід права
власності не відбувається, оскільки
повірений отримує лише тимчасове право
на здійснення від імені й на користь
іншої сторони (власника майна) тих дій,
які передбачені довіреністю. Таким
чином, видача генеральної довіреності
на право керування та розпорядження
транспортним засобом не є договором,
який допускає перехід права власності
на майно до третіх осіб.

Посилання позивача по справі на такі як
встановленні обставини, зазначенні
Рівненським міським судом в Рішенні
від 15 червня 2012 року по цивільній
справі №2-6578/11 за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,
залишеному без змін Ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 29 липня 2012 року по справі
№22-ц-1790/1417/2012 та Ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року по справі
№6-40197св12, які досліджувались судом, на
те, 20 березня 2010 року автомобіль марки
ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1, було відчужено
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 хоч і встановлюють факт
відчуження спірного автомобіля, однак,
не підтверджують відчуження такого
автомобіля на користь позивача по
справі. Факт відчуження автомобіля
марки ВАЗ 21099, д. н. НОМЕР_1 на користь
саме ОСОБА_8, а не позивача по справі,
підтверджується також Заявою ОСОБА_5
від 13.06.2013р., що досліджувалась судом.

З огляду на вищезазначене суд, дійшов
висновку, що позивач по справі - ОСОБА_4
у встановленому цивільним
законодавством порядку права
власності на автомобіль марки ВАЗ 21099,
д.н. НОМЕР_1, не набув, жодних належних
доказів, які б підтверджували
правомірність такого набуття суду не
надав, а посилання на те, що ним було
набуто право власності на автомобіль
на підставі статті 334 ЦК України є
безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Згідно з положеннями ч.2 ст.386 ЦК
України власник, який має підстави
передбачити можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Оскільки, позивач по справі права
власності на автомобіль марки ВАЗ 21099,
д. н. НОМЕР_1, у встановленому законом
порядку не набув, тобто власником не є,
то з огляду на зазначене та беручи до
уваги положення ч.1 ст.15 ЦК України та
ст.3 ЦПК України, згідно з якими кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення.

Суд вважає, що жодні права ОСОБА_4 не
порушено, а тому й підстави для їх
захисту відсутні.

Крім того, безпідставними є посилання
позивача по справі та його
представника на положення Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема на ч.5 ст.60, оскільки судом було
встановлено, що ОСОБА_4 власником
автомобіля марки ВАЗ 21099, д. н. НОМЕР_1, не
являється. Крім того, як встановлено
судом ОСОБА_4 до суду з позовом про
визнання права власності на таке майно
не звертався.

Суд відноситься критично та не приймає
до уваги посилання позивача по справі
на положення ст.41 Конституції України
та ст.321 ЦК України в аспекті
непорушності права власності за
обставин по даній справі, оскільки
ОСОБА_4 не було надано суду жодного
доказу, який би підтверджував його
право власності на автомобіль марки
ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1.

Отже, з наведених підстав позов не
підлягає до задоволення.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі, то
відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, судові витрати за сплату
судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. суд
відносить за рахунок позивача.

На підставі
ст.11,ч.1ст.202,ч.2ст.328,391,626,638,655 ЦК України,
керуючись ст. 10,60,88,212,213,215,218,294 ЦПК
України, суд -

В и р і
ш и в:

В позові ОСОБА_4 до Відділу
Державної виконавчої служби
Рівненської міського управління
юстиції , ОСОБА_5, третя особа без
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідачів - ОСОБА_6, про
виключення з акту опису майна та
звільнення з - під арешту, відмовити
повністю.

Судові витрати за сплату судового
збору в сумі 229 грн.40 коп. суд відносить
за рахунок позивача.

Повідомити сторін що із повним
рішенням суду вони зможуть
ознайомитись та отримати копію рішення
30 грудня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Рівненської області через
Рівненський міський суд .

Суддя Рівненського міського суду
С.В.
Наумов