АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/4724/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/1588/13 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьми Р. М., Сташківа Б. І.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю представників апелянта - Савки
О.А.,

-
Тимчишин М.І.,

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі Тернопільського обласного
управління АТ «Ощадбанк» на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 20 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіального відокремленого
безбалансового відділення №100019/08
філії Тернопільського обласного
управління АТ «Ощадбанк», третя особа,
що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5
про визнання поруки припиненою,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Тернопільського міськрайонного суду
із позовом до публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі територіального
відокремленого безбалансового
відділення №100019/08 філії
Тернопільського обласного управління
АТ «Ощадбанк», третя особа, що не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про
визнання поруки припиненою.

Заявлені вимоги позивач мотивувала
тим, що спірний договір поруки є
припиненим, оскільки без згоди
поручителя 22 квітня 2008 року банком було
підвищено процентну ставку за
кредитним договором, що у свою чергу
збільшило обсяг відповідальності
поручителя, а відтак, в силу ст.559 ЦК
України, є підстави вважати договір
поруки припиненим. Позивачка
зазначала, що 22 квітня 2008 року не
підписувала трьохсторонній додатковий
договір №1 до договору поруки від 22
квітня 2008 року, яким було погоджено
збільшення відсоткової ставки з
поручителем.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 20 листопада 2013
року позов задоволено.

Визнано припиненою з 22 квітня 2008 року
поруку ОСОБА_3, оформлену договором про
надання поруки №1 від 28 грудня 2008 року,
укладеним із ПАТ «Державний ощадний
банк України».

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» на користь ОСОБА_3 680 гривень
сплаченого судового збору та 1762 грн. 56
коп. вартості проведення судової
експертизи.

ПАТ «Державний ощадний банк України»
подало на вказане рішення апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Вказують, що
судом неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Просять рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники
апелянта - Тимчишин М.І. та Савка О.А.
апеляційну скаргу підтримали,
зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач та її представник - ОСОБА_4
проти апеляційної скарги заперечили,
просили рішення суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи, зазначені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступного.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не
давала згоди на збільшення її
відповідальності за виконання ОСОБА_5
своїх зобов'язань перед банком, а тому
дія договору поруки №1 від 28 грудня 2008
року припинилася.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року
між ОСОБА_5 та ПАТ «Державний ощадний
банк України» було укладено кредитний
договір №271, згідно якого банк надав
кредит у розмірі 68 000 грн. строком до 27
грудня 2012 року зі сплатою 22 % річних.

28 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
якості забезпечення повернення
кредитних коштів по кредитному
договору було укладено договір поруки
№1.

Пунктом 4.4. договору поруки, було
передбачено, що порука припиняється у
разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності

22 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«Державний ощадний банк України» був
укладений додатковий договір №1 до
кредитного договору, пунктом 1 якого
була встановлена нова відсоткова
ставка 23 % річних (попередня - 22 % річних).

22 квітня 2008 року між ОСОБА_5, ПАТ
«Державний ощадний банк України», та,
як зазначено в тексті документа,
ОСОБА_3, було укладено трьохсторонній
додатковий договір №1 до договору
поруки від 22 квітня 2008 року, яким були
внесені зміни до договору поруки щодо
збільшення відсоткової ставки за
кредитним договором з 22 % до 23 %.

У жовтні 2011 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» зверталося із позовом до
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 10 травня 2012
року позовні вимоги ПАТ «Державний
ощадний банк України» було задоволено
частково - стягнуто з ОСОБА_5 105558 грн. 97
коп. У задоволенні решти позовних вимог
було відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3
за зустрічним позовом було задоволено -
визнано недійсним трьохсторонній
додатковий договір №1 до договору
поруки від 22 квітня 2008 року, укладеного
між ПАТ «Державний ощадний банк
України», ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 25 червня 2012
року рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 10 травня 2012
року, в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_3 про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором №271, скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення, яким було
стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором №271 від 28 грудня 2007 року в
сумі в сумі 105 558 грн. 97 коп. У решті
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 10 травня 2012
року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2012
року рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 25 червня 2012
року залишено без змін.

У позовній заяві ОСОБА_3 посилалася на
те, що 22 квітня 2008 року вона не була у
приміщенні банку, а підпис від її імені
на додатковому договорі №1 від 22 квітня
2008 року є підробленим.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи №5390/13-22 від 21°жовтня 2013 року
підпис на додатковому договорі №1 від 22
квітня 2008 року договору поруки №1 від 28
грудня 2007 року виконаний не ОСОБА_3, а
іншою особою. Даний підпис виконаний
без наслідування справжньому підпису
ОСОБА_3.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно було встановлено, що позивачка,
як поручитель, не надавала згоди на
збільшення процентної ставки за
кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що до припинення поруки призводять
такі зміни умов основного зобов'язання,
які призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів.

У разі невизнання кредитором права
поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК
України, на припинення зобов'язання за
договором поруки, таке право підлягає
захисту судом за позовом поручителя
шляхом визнання його права на підставі
п.1 ч.2 ст.16 ЦПК України.

При цьому внесення змін до кредитного
договору про зміну зобов'язання,
забезпеченого порукою, зокрема,
збільшення процентної ставки без згоди
поручителя, є підставою для визнання
поруки такою, що припинена.

У відповідності до п.22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте, якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати, тощо, без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
порука припиняється у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Враховуючи приписи ч.1 ст.559 ЦК України
та п.4.4. Договору поруки, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
що дія договору поруки №1 від 28 грудня
2008 року припинилася, оскільки ОСОБА_3 не
давала згоди на збільшення її
відповідальності за зобов'язання
ОСОБА_5 перед банком.

Колегія суддів критично оцінює
посилання апелянта на те, що обсяг
відповідальності поручителя за
несвоєчасне виконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань не збільшився, оскільки
ними пред'являвся позов відповідно до
умов договору поруки №1 від 28 квітня 2007
pоку - за ставкою 22%, а не 23%, який було
задоволено та рішення набрало законної
сили.

При цьому колегія суддів виходить із
того, що пред'являючи вимоги,
відповідно до умов договору поруки №1
від 28 квітня 2007 року, ПАТ «Державний
ощадний банк України» реалізував своє
право на звернення до суду за первісною
ставкою кредиту 22% річних.

Однак, оскільки на сьогодні є чинним (не
розірваним) додатковий договір №1 до
кредитного договору від 22 квітня 2008
року, що був укладений між ОСОБА_5 та ПАТ
«Державний ощадний банк України», то у
банку залишається право на стягнення з
ОСОБА_3 грошових коштів та процентів за
збільшеною ставкою (23%), на нарахування
яких право банку не припинене, що в свою
чергу суперечить вимогам ч.1 ст.559 ЦК
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, в зв'язку із чим підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційний скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
Тернопільського обласного управління
АТ «Ощадбанк» - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів