РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 23» грудня 2013 року Ленінський
районний суд м. Луганська

в особі судді Кравченко Н.О.,

при секретарі Савченко Є.О.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Луганську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю Страхова компанія
«Кредо» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ТОВ СК «Кредо» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, в
якому просить стягнути з відповідача
недоотриману вигоду у розмірі 3913,00 грн.,
моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.,
витрати щодо сплати судового збору з
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 229,40 грн. та витрати щодо сплати
судового збору з відшкодування
моральної шкоду в розмірі 229, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що 25 квітня 2007 р. в 14 годині 10
хвилин в м. Луганськ по вул. Челюскінців
ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21114,
державний номер НОМЕР_1, здійснюючи
поворот наліво не пропустив автомобіль
«Опель-Астра», державний номер НОМЕР_2,
під керуванням позивачки, та який
належить їй на праві власності,
внаслідок чого сталася
дорожньо-транспортна пригода.

18 травня 2007 року Жовтневим районним
судом м.Луганська було прийнято
постанову, згідно якої ОСОБА_2 був
визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього
було покладено штраф у розмірі 34,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль позивачки зазнав
механічних пошкоджень, крім того шкоди
зазнала сама позивачка.

Автомобіль відповідача був
застрахований ОДО СК «Кредо» на
підставі договору страхування
цивільно-правової відповідальності.

02 грудня 2009 р. Ленінським районним
судом м.Луганська було прийнято
рішення, згідно якого позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме
було вирішено стягнути з ОДО СК «Кредо»
витрати у вигляді недоотриманої вигоди
у сумі 3913,00 грн., витрати на лікування у
розмірі 2311,68 грн., різницю у вартості
ремонту автомобіля у сумі 4818,83 грн.,
моральну шкоду у сумі 2000,00 грн., а також
було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивачки матеріальну шкоду у розмірі
350,00 грн., стягнути з ОДО СК «Кредо» та
ОСОБА_2 солідарно на користь позивачки
судові витрати у розмірі 305,34 грн. та 30,00
грн.

02 грудня 2009 р. Ленінським районним
судом м.Луганська було прийнято
додаткове рішення по справі, згідно
якого було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивачки моральну шкоду у розмірі 1000,00
грн.

16 січня 2013 року Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було прийнято
Ухвалу, згідно якої рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 02.12.2009 р. скасовано в
частині стягнення на користь ОСОБА_1
недоотриманої вигоди у розмірі 3913,00
грн. та 2000,00 грн. моральної шкоди, та
справу в цій частині було передано на
новий розгляд.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 04 червня 2013 року
позивачці було відмовлено у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення недоотриманої вигоди та
моральної шкоди за необґрунтованістю.
Рішення суду мотивовано тим, що вказані
вимоги заявлені до ОСОБА_2, а не до ТОВ
СК «Кредо», а тому позов в цій частині
не підлягає задоволенню.

Позивачка, керуючись ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів», що
діяв на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди,
просить стягнути з ТОВ СК «Кредо»
недоотриману вигоду у розмірі 3913 грн.,
яку вона як приватний підприємець
отримала б за 54 дні, в які вона не
здійснювала підприємницьку діяльність
внаслідок пошкоджень яких зазнала
після ДТП. Позивачка посилається на ст.
1166 ЦК України, згідно якої майнова
шкода, що нанесена неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її спричинила. Позивачка
зазначає, що неправомірними діями ТОВ
СК «Кредо» їй було завдано моральну
шкоду у розмір 2000, 00 грн. Внаслідок ДТП
позивачка зазнала травму та
знаходилась на стаціонарному
лікуванні в ЛММБ №3 з діагнозом струс
головного мозку. Досі позивачка
відчуває головний біль. Крім того, були
порушені її нормальні життєві зв'язки,
в зв'язку із ремонтом автомобіля вона
була позбавлена можливості
експлуатації автомобіля та отримувати
прибуток.

У судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі та просила їх задовольнити із
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ СК «Кредо»
надав суду письмові заперечення, в яких
зазначив, що недоотримана вигода в
правовідносинах, які регулюються
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» не
відшкодовується та зазначив, що
позивачем не доведено завдання
відповідачем моральної шкоди та просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
за необґрунтованістю. В судовому
засіданні представник відповідача
підтримав заперечення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши та
оцінивши письмові докази у справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що у
задоволені позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

25 квітня 2007 року о 14 год. в м. Луганську
по вул. Челюскінців за участю
автомобілів «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 та «Опель-Астра»,
д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням позивачки,
сталося ДТП, внаслідок якої автомобіль
останньої отримав механічні
ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 18 травня 2007 року
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України, та накладено
адміністративне стягнення.

Згідно з актом автотоварознавчого
дослідження № 814 від 07 квітня 2007 року
вартість відновлювального ремонту
автомобіля позивача без урахування
коефіцієнта фізичного зносу становить
23 931 грн 46 коп., вартість матеріальної
шкоди з урахуванням коефіцієнта
фізичного зносу становить 17 160 грн 13
коп., а загальна вартість матеріальної
шкоди з урахуванням коефіцієнта
фізичного зносу та втрати товарної
вартості автомобіля становить 20 011 грн
11 коп.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» N 1961-IV від 01 липня 2004 року при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу № ВА/5219508
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована ТОВ «СК
«Кредо».

Після настання страхового випадку
страховиком позивачці було частково
відшкодовано вартість
відновлювального ремонту автомобіля в
сумі 17 927 грн 17 коп.

Відповідно до ст. 23 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в т.ч. моральна шкода), пов'язана: з
лікуванням потерпілого, з тимчасовою
втратою працездатності потерпілим, із
стійкою втратою працездатності
потерпілим та із смертю потерпілого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача шкоди у
вигляді неотриманої вигоди, позивачка
посилалась на те, що у зв'язку з
пошкодженням у ДТП належного їй
автомобіля, вона не мала можливості
використовувати автомобіль для
здійснення підприємницької діяльності
та отримувати відповідний дохід.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); та доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

В обґрунтування того, що позивачка
могла отримати вигоду, ОСОБА_1 надала
суду декларацію про доходи одержані за
січень-червень 2007 року. (а.с.12-13). Згідно
вказаною декларації позивачкою
задекларовано чистий прибуток за три
місяці 2007 року у розмірі 6520,00 грн.,
прибуток за півріччя 2007 року становить
6520,00 грн. Вказана декларація не містить
відомостей про те, в які саме місяці 2007
р. позивачкою було отримано доход.

Крім того, з огляду на розділ 1.3
декларації та розділ 3.3. судом
встановлені розбіжності, так у роздала
1.3. вказано, що дохід за 6 місяців 2007р., з
якого необхідно сплатити податок
становить 6520,00 грн., а у розділі 3.3. така
суму зазначено як річних дохід за 2007
рік.

Також, судом враховано те, що
декларація про доходи не є
підтвердженням того, що підприємець
буде отримувати у поточному звітному
періоді однаковий дохід із попереднім
звітним періодом. Позивачка не надала
суду жодного підтвердження того, що у
випадку здійснення нею торгівельної
підприємницької діяльності у квітні
-травні 2007 року, вона б отримала
прибуток, як у попередніх місяцях 2007 р.

Позивачка взагалі не надала суду
жодного доказу того, що вона була на
вказаний час зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, належним
доказом чого може бути свідоцтво про
державну реєстрацію у якості суб'єкта
підприємницької діяльності. Позивачка
не надала суду доказів того, що вона
мала можливості для здійснення
торгівлі жіночим взуттям (як це
зазначено у декларації), тобто не
надала жодного доказу наявності у неї
товару для реалізації, наявності на
законних підставах місця для
реалізації цього товару та інших
доказів.

Що стосується позовних вимог про
стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000
гривень, то суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" зазначено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Оскільки суду не було надано доказів в
обґрунтування доводів про наявність у
позивачки моральних страждань на
підтвердження підстав для
відшкодування моральної шкоди, суд
вважає, що позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Враховуючи встановлені судом факти та
відповідні їм правовідносини, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, як такий, що заявлений
безпідставно.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Страхова компанія
«Кредо» про стягнення матеріальної та
моральної шкоди - за необгрунтованістю.

Вступна та резолютивна частини
рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено 23 грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Луганської області шляхом подачі
у десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Луганська.

Суддя
Н.О. Кравченко