АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції -Юзькова
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 1 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк»Фінанси
та Кредит» в особі Філії «Центральне
регіональне управління» Публічного
акціонерного товариства «Банк»Фінанси
та Кредит», третя особа Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів,-

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернулась з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Банк»Фінанси
та Кредит» в особі Філії «Центральне
регіональне управління» Публічного
акціонерного товариства «Банк»Фінанси
та Кредит» (далі - ПАТ»Банк»Фінанси та
Кредит») і, посилаючись на ст.18 Закону
України »Про захист прав споживачів»,
просила винести рішення, яким визнати
недійсним, як несправедливий, п.6.1.
Кредитного договору №33-915/08-А від 23.05.2008
року укладеного сторонами.

Послалась на те, що указаний пункт 6.1.
кредитного договору в порушення
конституційних прав позивачки, як
споживача банківських послуг,
передбачає значний дисбаланс
договірних прав та обов»язків на шкоду
позивачці, що виражено у високій
відповідальності за порушення
кредитних зобов»язань, а тому є
недійсним з моменту його підписання, в
силу ст.ст.215,203 ЦК України.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 1 жовтня 2013
року в позові відмовлено /а.с.46-49/.

В поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.Києва
від 1 жовтня 2013 року, як ухвалене з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення про задоволення позову /а.с.52-54/.

Зокрема, в апеляційній скарзі
зазначено, що судом не було враховано,
що позивачка про порушення її прав
дізналась після підписання договору,
коли банк звернувся до неї з позовом
про дострокове стягнення кредитної
заборгованості, а тому суд
безпідставно послався на те, що
позивачка, як позичальниця була
ознайомлена з умовами кредитної угоди
на момент її підписання.

Також, скаржниця послалась на те, що у
кредитному договорі відсутній
граничний розмір застосування
кредитодавцем пені та штрафних
санкцій, а тому сума пені, яку вимагає
стягнути банк складає 227% від розміру
кредиту, що не узгоджується з п.5 ч.3 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Заслухавши доповідь по справі,
прояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить відхилити, а рішення залишити
без змін з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, відповідно до
кредитної угоди за №33-915/08-А від 23.05.2008
року ПАТ» «Банк»Фінанси та Кредит»
надав ОСОБА_1 кредит у сумі 43.558 дол.США
терміном до 22.05.2015 року з цільовим
призначенням придбання автомобіля
/а.с.4-10/.

Нарахування та сплата
позичальником відсотків за цим
договором, згідно п.4.1 передбачена у
розмірі - за перший рік користування
кредитом - 15% річних, з послідуючим
зменшенням відсоткової ставки
протягом наступних шести років - до 8%
річних /а.с.7/.

Пунктом 6.1.1 кредитної угоди
передбачено, що за прострочення
позичальником кредитних ресурсів
та/або сплати процентів Позичальник
сплачує банку пеню із розрахунку 1% від
простроченої суми за кожний день
прострочення. Зазначена пеня
сплачується у випадку порушення
Позичальником строків платежів,
передбачених п.п.3.2., 32.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6.
цього Договору, а також будь-яких інших
строків платежів, передбачених цим
договором. Оплата пені не звільняє
позичальника від зобов»язання
сплатити проценти за весь час
фактичного користування кредитними
ресурсами /а.с.9/.

Вище зазначені пункти 3.2., 3.3., 3.5.,
4.3., 4.4., 4.6. Кредитної угоди
передбачають: повернення
Позичальником позики у передбачений
договором термін - 22.05.2015 року (п.3.2.);
погашення Позичальником тіла кредиту
та відсотків згідно встановленого
сторонами графіку внесення платежів
(п.3.3.); право банку зупинити видачу
кредитних ресурсів в разі порушення
Позичальником договірних умов та
надання Позичальником Банку
неправдивих даних, які вимагаються
кредитною угодою (п.3.5.); сплату
позичальником відсотків у термін з 1
по 10 число кожного місяця (п.4.3.); сплату
Позичальником процентів за останній
звітний період не пізніше строку
повернення Кредитних ресурсів,
зазначеного в пункті 3.2. цього Договору
(п.4.4.); зміну процентної ставки за
ініціативою Банку у разі зміни
облікової ставки Національного Банку
України, зміни вартості кредитних
ресурсів на ринку позичкового
капіталу, або інших показників, які
характеризують кон»юнктуру фінансових
ринків (п.4.6.).

Таким чином, між ОСОБА_1 та ПАТ»
«Банк»Фінанси та Кредит» виникли
відносини договору кредиту, які,
відповідно до ст.1054 ЦК України
полягають у тому, що банк
(кредитодавець) зобов"язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов"язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Не маючи можливості погашати кредитний
борг, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
з даним позовом і просила визнати
недійсним п.6.1. Кредитної угоди, як
такий, що в силу п.5 ч.3 ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
несправедливим, оскільки встановлює
дисбаланс прав та обов»язків за
кредитною угодою на користь банку, що
на думку позивача, в силу ст.ст.203,215 ЦК
України свідчить про недійсність
кредитного договору в цій частині.

Дійшовши висновку про відхилення
позовної заяви, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що кредит виданий
позивачу у відповідності до вимог
чинного законодавства, та згідно
статутних положень банку, а умови
договору не протирічать нормам
Конституції України та Цивільного
Кодексу України.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що,
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що сторонами при укладанні
кредитної угоди дотримані вимоги,
встановлені частинами першою-третьою,
п»ятою та шостою ст.203 ЦК України, які є
необхідними для чинності правочину.

Позивач не навів суду доказів,
які б могли свідчити про недійсність
укладеного ним з відповідачем
правочину чи окремих його частин.

Відповідно до ст.627 ЦК України
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
доказування не може грунтуватись на
припущеннях.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 1 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді