Справа № 1316/2328/12
Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5186/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М..,
Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Служалі А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ПрАТ "ПЗУ
Україна" на заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 14 листопада 2012
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» про
виплату страхового відшкодування,
страхової премії, стягнення штрафних
санкцій та моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, стягнуто з ПАТ
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» на
користь ОСОБА_3 кошти в сумі 6034,17 грн., а
саме 2315,92 грн. невиплаченого страхового
відшкодування по страховому випадку та
3718,25 грн. неповернутої страхової премії
при достроковому припиненні договору
страхування, пеню за прострочення
платежів в розмірі 14844,47 грн.,
відшкодування моральної шкоди в сумі
1000 грн., в решті позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржило ПАТ "СК "ПЗУ Україна", вважає,
що рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права при неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи.
Покликається на те, що в результаті
огляду представником відповідача
пошкоджень автомобіля була складена
калькуляція № 10545 від 26.11.2011 р., згідно
якої розмір збитку становить 147.00 грн.
Оскільки відповідно до п 7.17 Договору
страхування незалежно від виду та
розміру франшизи, зазначеної в ОУС
цього договору, збитки, розмір яких
становить менше або дорівнює 1200 грн., не
відшкодовуються страховиком, то
позивач повинен самостійно проводити
відновлювальний ремонт авто.

Також апелянт вказує, що згідно з п. 6.3
договору страхування, у разі
дострокового припинення дії договору
страхування за вимогою страхувальника,
страховик повертає йому страхову
премію за період, що залишився до
закінчення дії договору, з
вирахуванням нормативних витрат на
ведення справи у розмірі, що визначений
відповідними чинними правилами
страхування страховика та фактичних
виплат страхового відшкодування, що
були здійснені згідно умов цього
договору. Згідно до вищезазначеного,
договір страхування припинив свою дію
з 00.00 год. 01.04.2012 р., а сума, яка підлягала
поверненню складає - 2911,75 грн. Сплата
даної суми підтверджується платіжним
дорученням №10993 від 09.04.2012 року та
додатку №1 до договору 11/07-11-2/007 від
12.11.2010 р., а тому апелянт вважає вимогу
позивачки щодо сплати пені за
прострочення повернення страхової
премії безпідставними.

Щодо відшкодування моральної шкоди то
апелянт вважає, що позивачем не надано
та не наведено доказів на
підтвердження того, що дії відповідача
завдали йому моральних страждань,
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв"язку між шкодою і
протиправними діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Крім
цього, зазначає, що стягнення моральної
шкоди не передбачено договором
страхування. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь- які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.
Частиною 4 ст. 60 ЦПК передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності
позивачем належними та допустимими
доказами факту порушення ПрАТ "СК "ПЗУ
Україна" умов Договору страхування
шляхом відмови у здійсненні позивачеві
у виплаті страхового відшкодування та
порушення строків здійснення виплати,
що на думку суду є підставою для
задоволення позовних вимг.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду частково з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов»язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній в договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов»язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, за якою
страховик бере на себе зобов»язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов»язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Порядок виплати страхового
відшкодування страхувальнику
визначено у відповідних розділах
договору страхування.

Матеріалами справи встановлено, що
18.11.2011 р. між позивачем, ОСОБА_3, та
відповідачем, ПАТ «СК «ПЗУ «Україна»,
укладено договір добровільного
страхування АМ№030655, за умовами якого
було застраховано належний позивачці
автомобіль Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2, термін
дії договору 19.11.2011 р. до 18.11.2012 р., при
укладенні якого позивачкою сплачена
страхова премія в розмірі 6630 грн.,

21.11.2011 р. стався страховий випадок із
застрахованим транспортним засобом
Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2, автомобіль
отримав пошкодження.

Згідно п.6 Договору страхування АМ№030655
(далі - Договір) визначено варіант
виплати страхового відшкодування -
майстерня, що відповідно до п.10.23.1
Загальних умов страхування (далі - ЗУС)
передбачає можливість надання рахунку
авторизованого СТО. В п.10.4 ЗУС вказано,
що при визначенні розміру страхового
відшкодування до уваги береться обсяг
коштів, визначений у калькуляції
ремонту СТО.

Позивачем надано відповідачу
рахунок-фактуру ТзОВ «Сервісний центр
«Діамант» на суму 2315,92 грн., тобто,
авторизованого СТО. Факт проведення
ремонтних робіт та обсяг здійсненої за
них оплати підтверджується актом
виконаних робіт від 29.11.2011 р. та
довідкою ТзОВ «Сервісний центр
«Діамант».

20.01.2012 р. ПАТ «СК «ПЗУ Україна» листом
№311-31 відмовило позивачці у виплаті
страхового відшкодування на суму 2315,92
грн. по страховій події, із
застрахованим транспортним засобом
Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_2, мотивуючи
відмову п.7.17, 10.4 договору та вказівкою
про неналежність пошкоджень заднього
бампера до страхової події.

Однак всупереч положенням ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України ПАТ «СК «ПЗУ Україна» не
надало суду належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
тверджень про неналежність пошкоджень
заднього бампера до страхової події.
Таке твердження відповідача
спростовується наданим позивачкою
актом виконаних робіт №Д-00011995 від
29.11.2011 р., з якого як вбачається
проведення робіт, в тому числі і щодо
ремонту заднього бампера, вартість
виконаних ремонтних робіт згідно з
актом становить 2315.92 грн., і які як
вбачається з довідки ТзОВ «Сервісний
центр «Діамант» були сплачені
позивачкою.

Відповідно до п.7 Договору, передбачено
можливість відшкодування збитків на
суму до 5000 грн. без надання
підтверджень від компетентних органів
на умовах п.11.1.1.1 б) ЗУС, де визначено що
виклик компетентних органів є не
обов'язковим при настанні страхового
випадку за ризиком АК «ІВП», за умови
відсутності другого учасника ДТП, коли
розмір збитку складає не більше суми,
вказаної у розділі «Екслюзивні умови»
ОУС Договору, та не більше одного
страхового випадку на кожен
застрахований по Договору ТЗ протягом
дії цього Договору.

Згідно п.2.1.5 ЗУС АК «ІВП» це група
ризиків визначених пп.3.5.3 ЗУС. В п.7.17 ЗУС
визначено, що дія даного пункту, а саме
франшиза в розмірі 1200 грн., не
розповсюджується на ризик АК «ІВП». З
п.2.1.5 ЗУС вбачається, що відповідачем не
відшкодовуються збитки, розмір яких
становить менше 1200 грн., в той час як
згідно рахунку-фактури їх розмір
становив 2315,92 грн.

Пунктом 10.2 ЗУС передбачено, що
відповідач здійснює виплату
страхового відшкодування у строк 30
робочих днів, починаючи з дня отримання
письмового повідомлення про настання
випадку, чого відповідачем не було
зроблено. А відтак, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що відмовивши позивачці у виплаті
страхового відшкодування, відповідач
порушив умови, укладеного між ними
18.11.2011 р. Договору страхування.

Пунктом 6.3 ЗУС передбачено, якщо вимога
страхувальника про дострокове
розірвання договору обумовлена
порушенням страховиком умов договору,
то останній повертає страхувальнику
сплачену ним страхову премію (платежі),
зазначену в договорі, в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно
повідомлення-вимоги позивача від 27.02.2012
р. про дострокове припинення Договору
та листа відповідача ПАТ «СК «ПЗУ
Україна» №694/1302.04.2012 р. припинено дію
Договору страхування із 01.04.2012 р. за
погодженням сторін та частково
повернуто позивачу страхову премію в
розмірі 2911,75 грн.

На підставі зазначених доказів суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що вимога позивача, як
страхувальника, про дострокове
розірвання договору обумовлена
порушенням відповідачем умов договору.
Розмір страхової премії визначений в
п.5 Договору становить 6630 грн. При
розірванні договору відповідачем
повернуто позивачу страхову премію в
розмірі 2911,75 грн. Таким чином, розмір
недоплаченої позивачеві страхової
премії при достроковому припиненні
Договору становив 3718,25 грн. (6630 - 2911,75 =
3718,25 грн.)

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 625, 629 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. У разі порушення
зобов"язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки. В
п.9.5.5 ЗУС передбачено відповідальність
страховика у вигляді пені за кожен день
прострочення платежу у розмірі 0,01% від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов Договору
страхування позивачці не виплачено
6034,17 грн., а саме 2315,92 грн. невиплаченого
страхового відшкодування по
страховому випадку - строк виплати
якого 20.01.2012 р., а також 3718,25 грн.
неповернутої страхової премії при
достроковому припиненні Договору.

На момент ухвалення рішення судом
першої інстанції з вини відповідача
прострочено виплату страхового
відшкодування на суму 2315,92 грн. на 299
днів, таким чином суд першої інстанції
вірно визначив, що з відповідача,
згідно з п.9.5.5 ЗУС підлягала до
стягнення пеня за прострочення виплати
страхового відшкодування в розмірі
6924,60 грн. (2315,92 грн. х 0,01% х 299 днів = 6924,60
грн.).

Оскільки на день ухвалення рішення
судом першої інстанції, з вини
відповідача прострочено повернення
позивачці страхової премії на суму 3718,25
грн. при достроковому припиненні
договору на 213 днів (згідно п.6.4
Договору), суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про стягнення з
відповідача згідно з п.9.5.5 ЗУС пені у
розмірі 7919,87 грн. (3718,25 грн. х 0,01% х 213 днів
= 7919,87 грн.).

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не спростовують правильних
висновків суду першої інстанції.

При вирішенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням страховиком
зобов»язань за договором страхування,
слід виходити з того, що правовідносини
сторін за договором страхування є
зобов»язальними. У випадку порушення
зобов»язання моральна шкода може бути
відшкодована лише тоді, коли це
встановлено договором. (ст. 611 ЦК
України). Зі змісту договору
страхування АМ№030655 від 18.11.2011 р.
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням страховиком
зобов»язань за договором страхування,
не передбачене.

Крім цього, пунктом 4.4 Договору
страхування передбачено, що страховик
в будь - якому випадку не відшкодовує
непрямі збитки, які можуть бути
викликані страховим випадком (штраф,
вигода, яку втрачено, втрата прибутку,
простій, стоянка, банківське
обслуговування, моральний збиток та
інше).

За таких обставин задоволення судом
першої інстанції позовної вимоги про
стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на
користь ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди,
суперечить чинному законодавству, і в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди.

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309,
313, 314, 316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» задовольнити
частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 14
листопада 2012 року в частині
задоволення позовної вимоги про
стягнення з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на
користь ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні цієї позовної вимоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Ванівський О,М,

Зверхановська Л.Д.