Справа № 256/5864/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12.12.2013 р. Калінінський районний суд м.
Донецька

у складі: головуючого - судді Ушенка В.Ф.

при секретарі - Малаховій А.В.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,
набутого під час шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
яким просив розділити майно, набуте під
час шлюбу з відповідачкою у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши за
кожним право власності на ? частину
спірного домоволодіння, а також
поновити строк позовної давності.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1980 р. він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3, від шлюбу мали сина. 25.05.1995 року
під час шлюбу ними було придбано
домоволодіння АДРЕСА_1, за згодою
подружжя договір купівлі-продажу був
укладений на ім'я відповідача. В 1996 році
будинок ними був знесений та на його
місці було збудовано новий будинок,
будівництво якого закінчено в 2000 році.
Після смерті сина - ІНФОРМАЦІЯ_1, ними
були оформлені документи на збудований
будинок. Оскільки будинок був
збудований у період шлюбу за його
кошти, вважає його спільною власністю
набутою за час шлюбу. Крім того,
оскільки після розірвання шлюбу
будинок утримувався на його кошти та
він тривалий час знаходився на
лікуванні, просив поновити йому строк
для звернення до суду з позовом.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, пояснив, що спірне
домоволодіння ними було придбано та
збудоване нове у період шлюбу, тому
просив розділити зазначене майно,
визнавши за ним та відповідачкою право
власності на ? частину спірного
домоволодіння за кожним із них. Крім
того, просив поновити строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом, оскільки з квітня 2010 року по 2013
рік він знаходився на лікування, а
також до 15.07.2013 року відповідачка не
заперечувала розділити будинок у
добровільному порядку.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила їх
задовольнити та надала суду аналогічні
пояснення.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила
відмовити у їх задоволенні та суду
пояснила, що дійсно з 1980 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, від якого мали сина, який
загинув ІНФОРМАЦІЯ_1. У період шлюбних
відносин вони придбали будинок
АДРЕСА_1, який потім знесли та його
місці збудували спірний будинок. На
підставі рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 05.02.2010
року шлюб було розірвано, в рішенні
зазначено, що шлюбні відносини
припинені з 1994 року та спір про
розподіл спільного майна відсутній.
Але не заперечувала, що позивач весь
час з моменту будівництва та до
теперішнього часу утримував будинок на
свої кошти Вважає, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення з позовом до суду. Не
заперечувала продати спірне
домоволодіння та розділити виручені
кошти.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі, надала аналогічні
пояснення.

Судом встановлено, що з 19.08.1980 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який відповідно
до рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 05.02.2010 року
розірвано, рішення зареєстровано в
органах РАЦС 26.04.2010 року.

На підставі п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

У відповідності з п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори про поділ
майна подружжя, суди повинні
враховувати, що само по собі розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності подружжя на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст.69, 70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 15.05.1995 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу та зареєстрованого в реєстрі за
№ 1097 ОСОБА_3 придбала домоволодіння
АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Головним управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3

Виходячи з того, що сторони не
порушували питання про припинення
права іншого співвласника на частку в
спільному майні, про спосіб поділу
спільного майна згоди не досягли та
попередньо не внесли на депозитний
рахунок суду відповідної грошової сум,
тому суд вважає необхідним без поділу
майна в натурі лише визнати ідеальні
частки подружжя в цьому майні, яке є
спільною сумісною власністю подружжя і
частки якого за сторонами визнаються
рівними.

Частина 2 ст.72 Сімейного Кодексу
України передбачає, що до вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач пропустив строк позовної
давності з поважних причини, що
підтверджується наданими медичним
документами.

Крім того, відповідно до п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 " Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" початок позовної давності
для вимог про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати набрання
рішенням суду законної сили, а від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності. Після припинення
шлюбу позивач утримував будинок на
свої кошти. Цей факт не заперечувала
відповідач і він свідчить про наміри
позивача, направлений на зберігання
свого права на спільну сумісну
власність відносно домоволодіння.

Таким чином, позовні вимоги
задовольняються судом повністю.

На підставі вимог ст.88 ЦПК України
судовий збір у розмірі 3441 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3, 214-215, 218 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Поновити строк позивної давності на
звернення до суду з позовом про поділ
майна, набутого під час шлюбу.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна, набутого під час шлюбу,
задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
спільне майно, набуте під час шлюбу, у
вигляді домоволодіння АДРЕСА_1
вартістю 3200000,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3за
кожним із них право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Калінінський районний суд м.
Донецька протягом 10 днів з моменту
виготовлення повного тексту рішення.

Суддя:

18.12.2013