Справа №784/4224/13 18.11.2013 18.11.2013 18.11.2013
Провадження №22-ц/784/3365/13
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції: Рум'янцева Н.О.
Доповідач апеляційного суду:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участі: ОСОБА_2 - представника
позивача, Воробйової С.О. - представника
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції та
апелянта ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_8

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 липня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
третя особа - Центральний відділ
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - відділ ДВС), про
звернення стягнення на предмет
застави, визнання права власності на це
майно та звільнення його з - під арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа -
відділ ДВС, про звернення стягнення на
предмет застави, визнання права
власності на це майно та звільнення
його з - під арешту.

ОСОБА_5 вказував, що 22 листопада 2004 року
передав ОСОБА_6 21500 грн. за договором
позики зі строком повернення до 22
листопада 2012 року. На підтвердження
отримання грошових коштів відповідач
надав йому розписку.

В порушення умов договору позики
відповідач борг у зазначений термін не
повернув.

Крім цього, у відповідності до п. 1.2
договору позики в забезпечення
зобов'язань за цією угодою відповідач
передав йому (позивачу) в заставу
автомобіль марки TOYOTA, моделі CAMRY 2.0, 1990
року випуску. На виконання вказаних
умов договору відповідач надав йому
(позивачу) генеральну довіреність на
право розпорядження автомобілем.

Проте розпоряджатись заставним
автомобілем він не має можливості,
оскільки на даний транспортний засіб
постановою державного виконавця
відділу ДВС від 31 січня 2004 року
накладено арешт.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
остаточно просив звернути стягнення на
предмет застави шляхом набуття права
власності на спірний автомобіль та
звільнити його з-під арешту.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 липня 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено:

- в рахунок погашення заборгованості за
договором позики від 22 листопада 2004
року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
звернути стягнення на предмет застави,
а саме: автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY
2,0, 1990 року випуску, НОМЕР_1, що належить
на праві власності останньому, шляхом
набуття ОСОБА_5 права власності на
вказаний автомобіль;

- звільнити автомобіль марки TOYOTA,
модель CAMRY 2,0, 1990 року випуску, НОМЕР_1 з -
під арешту, накладеного постановою
державного виконавця відділу ДВС від 31
січня 2004 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, яка не
була учасником процесу, зазначає, що
оскаржуваним рішенням порушуються її
майнові права. Вона посилається на те,
що ОСОБА_6 має перед нею заборгованість
по сплаті аліментів і на виконання
виконавчого документу щодо погашення
цього боргу державним виконавцем
накладено арешт на вказаний
автомобіль.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції вважав, що оскільки
відповідач має перед позивачем 21 500 грн.
боргу за договором позики, в
забезпечення виконання цього
зобов'язання останній передав в
заставу спірний автомобіль, а тому, на
думку суду, є законні підстави для
звернення стягнення на вказаний
предмет застави в рахунок погашення
заборгованості за договором позики та
звільнення цього майна з-під арешту,
накладеного постановою державного
виконавця відділу ДВС від 31 січня 2004
року за виконавчим провадженням щодо
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_8 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи, наявним у
ній доказам та положенням
матеріального права, якими
врегульовано спірні правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 29 березня 2003
року ОСОБА_6 є власником автомобіля
марки TOYOTA, модель CAMRY 2,0, 1990 року
випуску, реєстраційний НОМЕР_1.

Згідно копії розписки, наданої ОСОБА_6 22
листопада 2004 року, він продав цей
транспортний засіб ОСОБА_5 і в рахунок
вартості цього майна отримав від
останнього ОСОБА_5 21500 грн.

Наполягаючи на задоволенні даного
позову, ОСОБА_5 мотивував свої вимоги
тим, що згідно договору позики
грошових коштів від 22 листопада 2004
року він передав у борг ОСОБА_6 21500 грн.,
які останній зобов'язався повернути у
строк до 22 листопада 2012 року, і в
забезпечення зобов'язань за цим
договором передав в заставу належний
йому на праві власності вказаний
транспортний засіб.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави, суспільства,
його моральним засадам.

Статтею 328 ЦК передбачено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Між тим, в матеріалах справи є копія
постанови державного виконавця
відділу ДВС від 07 квітня 2004 року про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №2-4-2889
щодо стягнення з ОСОБА_6 аліментів на
користь ОСОБА_8 Як свідчить копія
постанови державного виконавця цього
ж відділу ДВС від 31 січня 2005 року на
спірний автомобіль накладено арешт і
заборонено його відчуження. Згідно
довідки Миколаївського МРЕВ ВДАІ УМВС
України в Миколаївській області від 01
лютого 2005 року вказану постанову
відділу ДВС внесено до бази «Арешт».

Копія розрахунку заборгованості
ОСОБА_6 по аліментним зобов'язанням
перед стягувачем ОСОБА_8, визначеної
державним виконавцем, свідчить, що її
розмір якої станом на 01 березня 2013 року
становив 47538 грн. 12 коп. Наявна у справі
копія постанови державного виконавця
від 16 березня 2013 року свідчить, що
спірний автомобіль оголошено у розшук.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд
безпідставно вважав, що умови
договору позики, укладеного між
позивачем і відповідачем, щодо
передачі вказаного транспортного
засобу в заставу можуть бути підставою
для набуття позивачем права власності
на вказаний автомобіль, тоді як у
справі наявні безперечні докази на
підтвердження того, що вказаний
автомобіль знаходиться під обтяженням
у зв'язку з наявністю у відповідача
аліментних зобов'язань перед ОСОБА_8

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено
з порушенням вимог матеріального і
процесуального права, у тому числі і
майнових прав ОСОБА_8, то відповідно до
п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК це є підставою для
його скасування і ухвалення нового
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 липня 2013 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа -
Центральний відділ державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, про
звернення стягнення за заставлене
майно, визнання права власності на
автомобіль та звільнення його з - під
арешту відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: