Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 листопада 2013
року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого судді – Тішко Д.А.,
при секретарі – Тихонюк В.В., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у місті
Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на квартиру шляхом виселення без
надання іншого житла, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Служба у справах дітей
Адміністрації Центрального району
Миколаївської міської ради,-

встановив:

В грудні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом, який в подальшому
зменшила до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та просила усунути перешкоди у
здійсненні права власності на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів
з неї без надання іншого житла.

В обґрунтування позову зазначала, що їй
відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 16.10.1995 р. належить
квартира АДРЕСА_1 в якій вона не
проживає з 1996 року, при цьому з 2000 року
постійно мешкає в США. З 2006 року вона
дозволила проживати в квартирі
відповідачам як тимчасовим мешканцям
без стягнення за це плати, так як всі
витрати за комунальні послуги несла
саме позивач. На даний момент позивач
має необхідність розпорядитися
зазначеною квартирою через що, на
підставі ст.ст. 316, 391 ЦК України та ст.ст.
98, 150 ЖК України просила задовольнити
позов.

Представник позивача у судовому
засіданні вимоги позову підтримав з
вищенаведених підстав, також пояснив
суду, що відповідачі не набули статусу
членів сім’ї позивача, а тому
підлягають виселенню.

Відповідачі у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали, пояснили
суду, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідними
сестрами, а ОСОБА_3 – племінником
позивача. З 1994 р. по 1995 рік ОСОБА_2 була
власником зазначеної квартири та
проживала в ній разом з ОСОБА_6
Внаслідок сімейних обставин вимушена
була переоформити квартиру на
позивача. В 1996 році позивач поїхала до
США, а гроші, які направляла позивач
були поверненням позики, що була
отримана для поїздки закордон. У
зв’язку з чим просили відмовити у
задоволенні позову.

Представники відповідачів звертали
увагу суду, що відповідачі залишилися
членами сім’ї позивача, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України не
підлягають виселенню.

Протокольною ухвалою суду в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів було залучено
Службу у справах дітей Адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради, представник якої
заперечувала проти задоволення
позовних вимог та просила суд прийняти
рішення з врахуванням інтересів
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачів та їх
представників, вивчивши доводи позову,
заслухавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, дослідивши письмові докази,
судом встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є рідними сестрами, що
випливає із свідоцтва про народження
VII-УР №0385542 від 07.10.1965 р., виданим ВРАЦС Н.
Каховки Херсонської області, актовий
запис №377. ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження І-ФП №077212 від 13.12.1995 р.,
виданим Миколаївським РАЦС, актовий
запис №3521.

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу за №436 від
28.07.1994 р., укладеного на Південній
товарній біржі належала квартира
АДРЕСА_2.

16.10.1995 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_2
відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомого майна №2797, зареєстрованого
на Південній товарній біржі квартиру
АДРЕСА_1. Право власності за позивачем
на цю квартиру було зареєстровано в КП
«ММБТІ» за №16782 від 31.10.1995 р.

Сторони не оспорюють, що в 1996 р. позивач
виїхала на постійне місце проживання
до США, тому ця обставина не підлягає
додатковому доказуванню.

14.10.2000 р. ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_11, про що було отримано свідоцтво
про укладення шлюбу №ВК0111 1483, видане
Окружним судом округу Феарвакс, штату
Вірджинія, США, реєстраційний №001261.

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕК
«Забота» №821 від 12.08.2013 р. ОСОБА_10 не
зареєстрована за спірною адресою, в той
час як відповідачі зареєстровані з
31.03.2006 р.

Допитані під час слухання справи
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили
суду, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 разом
проживали з 1992 р. по 1995 р., в тому числі і
в квартирі АДРЕСА_2, вели спільне
господарство, були пов’язані сумісним
побутом. Після укладення договору
купівлі-продажу від 16.10.1995 р. та виїзду
позивача до США, відповідачі
продовжували постійно проживати за
вищевказаною адресою, жодних
конфліктів та суперечок між сторонами
до моменту звернення до суду не
виникало.

Згідно із ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

При цьому, зазначені повноваження
власника майна можуть мати певні
сервітутні обмеження. А саме,
відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному до угоди з
власником. Право члена сім'ї власника
будинку (квартири) користуватися цим
житлом існує лише за наявності права
приватної власності на це майно.

Таким чином, з врахуванням обставин
справи та змісту вищевказаних правових
норм випливає те, що права відповідачів
як членів сім'ї власника житла, які
визначені в ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР
продовжують існувати до цього часу, у
зв’язку з чим у суду не має правових
підстав для їх виселення.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що
на момент розгляду справи договір
купівлі-продажу №2797 від 16.10.1995 р.,
укладений між сторонами на Південній
товарній біржі не визнано дійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

На підставі зазначеного, у позовних
вимогах про усунення перешкод у
здійсненні нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідачів без надання іншого житла
слід відмовити.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
судові витрати сплачені позивачем під
час подачі позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності на квартиру
шляхом виселення без надання іншого
житла – відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Д.А. Тішко