МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2013 р.
Справа № 370/945/13-ц

Макарівський районний суд Київської
області у складі головуючого судді
Тандира О.В., при секретарі Приходько
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Макарові
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Липівської
сільської ради Макарівського району
Київської області, ОСОБА_3 про визнання
недійсними рішення сільської ради та
державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, (далі - позивачі)
звернулися до суду із позовом до
Липівської сільської ради
Макарівського району Київської
області (далі - Липівська сільська
рада), ОСОБА_3, (далі - відповідач), в
якому просили визнати недійсним
рішення Липівської сільської ради № 188
від 09.10.2007 р., про передачу у власність
відповідача земельної ділянки, визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 р.,
виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати право
користування земельними ділянками за
ОСОБА_1, площею 0,15 га, за ОСОБА_2, площею
0,32 га та 0,13 га, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивачі
вказували, що рішенням правління
колгоспу ім.Ворошилова у с. Липівка від
07.06.1956 року батькові ОСОБА_1, - ОСОБА_4,
було виділено під забудову земельну
ділянку площею 0,05 га, рішенням
правління цього ж колгоспу від 13.08.1956
року № 24 йому було надано в постійне
користування земельну ділянку площею
0,50 га. Відповідно до п. 2 протоколу № 2
загальних зборів членів колгоспу ім.
Ворошилова від 30.03.1957 року всім
господарствам, яким в 1956 році було
виділено земельні ділянки площею 0,50 га
було залишено в користуванні 0,30 га, а
решту передано в присадибний фонд
колгоспу. В той же час відповідно до
протоколу № 9 засідання правління
колгоспу ім. Ворошилова від 29.04.1957 року
було вирішено виділити ОСОБА_4,
земельну ділянку площею 0,50 га.
Відповідно до рішення правління
колгоспу «Прогрес» у с. Липівка від
06.06.1968 року № 11 ОСОБА_4, було додатково
виділено земельну ділянку площею 0,10 га.
Таким чином, загальна площа виділених
ОСОБА_4, земельних ділянок складала 0,60
га.

В 1981 році ОСОБА_4, змінив своє місце
проживання, у зв'язку з чим рішенням
правління колгоспу «Прогрес» від 11.12.1981
року №13 йому було замінено раніше
надану земельну ділянку на іншу тієї ж
площі (0,60га) за адресою: АДРЕСА_1 Згодом
даній земельній ділянці було присвоєно
адресу АДРЕСА_1

Земельна ділянка, що була замінена
ОСОБА_4, по АДРЕСА_1, межує з земельною
ділянкою площею 0,25 га, що була виділена
ОСОБА_3, рішенням правління колгоспу
«Прогрес» (протокол № 5 від 19.03.1981р.).

Межі та місцезнаходження земельних
ділянок, що були виділені ОСОБА_4, та
ОСОБА_3, в рішеннях зазначені не були,
розмежування ділянок не проводилось.

За письмовою згодою ОСОБА_4, рішенням
Липівської сільської ради № 3-V-19 від
27.07.2006 року ОСОБА_2, було передано у
власність земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,13 га за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Липівської сільської ради №
11-V-49 від 01.11.2007 року ОСОБА_1, було
передано у власність земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,32 га за адресою:
АДРЕСА_1 Рішенням Липівської сільської
ради № 11-V-49 від 01.11.2007 року було
розглянуто заяву ОСОБА_2, щодо
приватизації земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,15га за адресою:
АДРЕСА_1. Таким чином, земельна ділянка
ОСОБА_4, була розділена та повністю
перейшла в користування позивачів.
Після передачі позивачам вказаних
земельних ділянок було встановлено на
місцевості та погоджено зовнішні межі
земельних ділянок з суміжними
землекористувачами. Однак ОСОБА_3,
відмовився підписувати вказані акти.
Відповідно до зазначених актів межі на
місцевості проходять за умовними
лініями та знаками.

В липні 2006 р., ОСОБА_4, звернувся до
Липівської сільської ради для
приватизації земельної ділянки, яка
перебувала у його користуванні,
рішенням відповідача від 26.07.2006 року
йому було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
для передачі у приватну власність
земельної ділянки 0,25 га під
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель, та 0,37
га для ведення особистого селянського
господарства. З цією метою ОСОБА_4, було
укладено договір на виготовлення
технічної документації з СПД ОСОБА_5,
однак, виготовити технічну
документацію та присвоїти кадастровий
номер земельній ділянці, що підлягала
приватизації, не вдалось у зв'язку з
накладкою земельної ділянки ОСОБА_3, на
земельну ділянку ОСОБА_4, площею 0,20 га.
Дізнавшись про це, ОСОБА_4, було подано
відповідачу заяву з проханням не
затверджувати державний акт про право
приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_3, однак сільська рада
проігнорувала цю заяву та передала у
приватну власність відповідачу
частину земельної ділянки, якою
користувався та обробляв ОСОБА_4, та
позивачі. Оскільки накладка була на
земельну ділянку, що перебувала у
користуванні ОСОБА_4, і його земельна
ділянка згодом була повністю передана
в користування позивачів, то у них є всі
підстави вважати, що їхнє право щодо
користування земельними ділянками
порушене.

Рішенням № 43 від 19.06.2007 року Липівська
сільська рада надала дозвіл ОСОБА_3, на
виготовлення технічної документації
для безоплатної передачі у власність
виділеної земельної ділянки площею 0,25
га. При цьому в рішенні не було
зазначене місцерозташування земельної
ділянки та її межі. Крім того, під час
виготовлення технічної документації
ОСОБА_4, як суміжний землекористувач не
погоджував ОСОБА_3, акт про
встановлення меж земельної ділянки,
яка передавалась йому у власність.
Рішенням Липівської сільської ради №
188 від 09.10.2007 року було затверджено
технічну документацію із землеустрою,
надано дозвіл на виготовлення
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,25 га. На підставі даного рішення
ОСОБА_3, було отримано державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 року.

Таким чином, на думку позивачів,
рішенням Липівської сільської ради від
09.10.2007 року було незаконно та
безпідставно вилучено частину
земельної ділянки, якою користувався
ОСОБА_4, та користуються позивачі,
оскільки дане рішення було прийняте з
порушенням встановленого порядку, а
саме, передано в приватну власність
частину земельних ділянок, якими
користувались та обробляли ОСОБА_4, та
позивачі.

В судовому засіданні ОСОБА_1, та її
представник ОСОБА_6, вимоги за позовом
підтримали, просили їх задовольнити із
вказаних у позовній заяві підстав.

Позивач ОСОБА_2, у судове засідання не
з'явився, подав суду письмову заяву про
розгляд справи без його участі. Позовні
вимоги підстримав, просив їх
задовольнити із вказаних у позові
підстав.

Відповідач ОСОБА_3, проти задоволення
потворних вимог заперечив, просив суд у
його задоволенні відмовити, вказуючи
на його безпідставність.

Липівська сільська рада просила
розглядати справу без участі їх
представника, залишивши вирішення
вимог на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до рішення правління
колгоспу ім.Ворошилова у с. Липівка від
07.06.1956 року гр. ОСОБА_4, було виділено під
забудову земельну ділянку площею 0,05 га.
Рішенням правління цього ж колгоспу
від 13.08.1956 року № 24 ОСОБА_4, було надано в
користування земельну ділянку площею
0,50 га. Відповідно до п. 2 протоколу № 2
загальних зборів членів колгоспу ім.
Ворошилова від 30.03.1957 року всім
господарствам, яким в 1956 році було
виділено земельні ділянки площею 0,50 га
було залишено в користуванні 0,30 га, а
решту передано в присадибний фонд
колгоспу. В той же час відповідно до
протоколу № 9 засідання правління
колгоспу ім. Ворошилова від 29.04.1957 року
було вирішено виділити ОСОБА_4,
земельну ділянку площею 0,50 га.
Відповідно до рішення правління
колгоспу «Прогрес» у с. Липівка від
06.06.1968 року №11 ОСОБА_4, було додатково
виділено земельну ділянку площею 0,10 га.
Таким чином, загальна площа виділених
ОСОБА_4, земельних ділянок складала 0,60
га.

В 1981 році ОСОБА_4, змінив своє місце
проживання, у зв'язку з чим рішенням
правління колгоспу «Прогрес» від 11.12.1981
року №13 йому було замінено раніше
надану земельну ділянку у зв'язку з
переходом на нове місце проживання. А
ні адреси місця розташування а ні пощі
нової земельної ділянки у рішенні не
вказано. Крім того, позивачами не
надано жодного доказу на підтвердження
того, що батькові ОСОБА_1, - ОСОБА_4, є
батьком ОСОБА_1, не надано доказів на
підтвердження його смерті, оскільки у
позовній заяві вказано, що він 05.07.2010
року помер, а також не надано доказів
прийняття ним спадщини після його
смерті.

Відповідно до рішення Липівської
сільської ради від 26.07.2006 року ОСОБА_4,
було надано дозвіл на виготовлення
технічної документації для передачі у
приватну власність земельної ділянки
0,25 га під будівництво та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель, та 0,37 га для
ведення особистого селянського
господарства.

Як вбачається із рішення Липівської
сільської ради № 3-V-19 від 27.07.2006 року
ОСОБА_2, було надано дозвіл на
підготовку матеріалів інвентаризації
земельних ділянок для безоплатної
передачі у власність під будівництво
та обслуговування жилого будинку
площею 0,13 га за адресою: АДРЕСА_1, а не
передано цю ділянку у власність, як
вказували у позові позивачі.

Рішенням Липівської сільської ради №
11-V-49 від 01.11.2007 року такий сами дозвіл
було надано ОСОБА_1, для приватизації
ділянки площею 0,15 га під будівництво та
площею 0,15 га для ведення особистого
селянського господарства. При чому
одна ділянка (не зазначено яка саме)
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а інша
- по АДРЕСА_2

Як вказано у зазначених вище рішеннях,
остаточна площа земельних ділянок буде
визначена після проведення
інвентаризації землевпорядною
організацією.

Рішенням Липівської сільської ради №
11-V-49 від 01.11.2007 року було передано у
власність ОСОБА_2, земельну ділянку
площею 0,32 га для ведення особистого
селянського господарства площею за
адресою: АДРЕСА_1

Доказів отримання на підставі
вказаного рішення державного акту на
право власності на земельну ділянку
позивачами суду не надано.

Судом також було встановлено, що
рішенням правління колгоспу «Прогрес»
(протокол № 5 від 19.03.1981р.) ОСОБА_3, була
виділена земельна ділянка площею 0,25 га
по АДРЕСА_1.

Рішенням № 43 від 19.06.2007 року Липівська
сільська рада надала дозвіл ОСОБА_3, на
виготовлення технічної документації
для безоплатної передачі у власність
земельної ділянки площею 0,25 га по
АДРЕСА_1.

Рішенням Липівської сільської ради №
188 від 09.10.2007 року було затверджено
технічну документацію із землеустрою
та передано у власність ОСОБА_3,
земельну ділянку площею 0,25 га для
ведення особистого селянського
господасртва.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3,
було видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯД № 966577 від 28.12.2007 року,
який був зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на земельну ділянку за
№ 23 від 28.12.2007 року.

Посилання позивачів на накладення
земельної ділянки ОСОБА_3, на земельну
ділянку ОСОБА_4, жодними належними та
допустимими доказами не
підтверджується.

Вирішуючи вимоги за позовом, суд
керується наступним.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Вказана норма кореспондується із ст. 15
ЦК України. Способи захисту порушених
прав визначено ст. 16 ЦК України, якими є:
1) визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Як передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, оскільки гр. ОСОБА_4, не є позивачем
у даній справі, за захистом своїх
порушених прав чи законних інтересів
до суду у даному випадку не звертався,
нікого з позивачів не уповноважував на
це, а позивачами у свою чергу не надано
доказів на підтвердження родинних
відносин, доказів прийняття спадщини, з
наданих позивачами рішень сільської
ради правовий зв'язок між ОСОБА_4, та
позивачами не прослідковується, суд не
приймає до уваги докази щодо надання
дозволів на приватизацію чи передачі
земельних ділянок ОСОБА_4, як неналежні,
оскільки вони не стосуються предмету
доказування у даній справі.

Що ж до позивачів, то звертаючись за
захистом порушених прав, позивачі
вказали, що земельна ділянка, що
перебувала у їх користуванні, згідно
рішення Липівської сільської ради була
передана у власність відповідача
ОСОБА_3, а тому їхні права щодо
користування земельними ділянками
порушене, відповідно рішення сільської
ради та державний акт на право
власності на землю відповідача мають
бути визнані недійсними відповідно до
ст. 155 ЗК України.

Право власності та право користування
земельною ділянкою відповідно до ст. 125
ЗК України (у редакції на час надання
сільською радою дозволу на проведення
інвентаризації земельних ділянок для
передачі їх позивачам у власність)
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Яке передбачено ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, оскільки спірні земельні
ділянки не перебували у власності
позивачів, останні не надали доказів на
підтвердження того, що вказані
земельні ділянки перебували у їх
користуванні, їх посилання на
порушення їх прав щодо земельних
ділянок не знайшло свого підтвердження
у судовому засіданні, а тому у
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Посилання позивачів на накладення
земельної ділянки відповідача на їх
земельні ділянки та посилання на
підтвердження цієї обставини на
роздруківку із кадастрової карти із
позначенням «від руки» самими
позивачами меж земельних ділянок
судом до уваги не приймаються, оскільки
зазначені докази є недопустимими в
розумінні ст. 59 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати у разі відмови у задоволенні
позову стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212-215,
223, 293 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Липівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, ОСОБА_3 про визнання
недійсними рішення сільської ради та
державного акту на право власності на
земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через суд, що його ухвалив протягом
десяти днів з моменту його
проголошення, а особами, що не були
присутні у судовому засіданні при його
проголошенні - з моменту отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Головуючий О.В.Тандир