Справа № 308/678/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2013 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі головуючого судді
Деметрадзе Т.Р.,

при секретарі Гайданка
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгород, цивільну
справу за позовом прокурора міста
Ужгорода до Ужгородської міської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, де треті особи: ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про визнання недійсним
рішення Ужгородської міської ради,
державного акту на право власності на
земельну ділянку та договору
дарування,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Ужгорода
звернувся в суд з позовом до
Ужгородської міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, де треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в якому просить визнати строк позовної
давності пропущеним з поважних причин
та відновити його, визнати незаконним
та скасувати рішення Ужгородської
міської ради № 942 від 18.12.2008 р. в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0.0379 га в
АДРЕСА_1, визнати недійсним та
скасувати державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 468803 виданий 05.03.2009 р. Ужгородською
міською радою ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,0379 га в АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд який зареєстровано у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01,
визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки в АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки,
:05:002:0188, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який посвідчено 28.07.2010 р.
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за № 2963, скасувати витяг з поземельної
книги виданий Відділом Держкомзему у м.
Ужгороді на ім'я ОСОБА_3 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер земельної ділянки,
:05:002:0188.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що проведеною прокуратурою
міста перевіркою встановлені
порушення Ужгородською міською радою
ряду вимог законодавства під час
передачі у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку по АДРЕСА_1, а саме, підставою
надання земельної ділянки є наявність
у власності ОСОБА_2 квартири за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджено останньою
відповідною довідкою КП "БТІ у м.
Ужгороді", однак така не відповідає
дійсності, оскільки КП "БТІ у м.
Ужгороді" не видавалась. Прийняття
оскаржуваного рішення на підставі
якого виданий державний акт, внаслідок
якого спірна земельна ділянка перейшла
у приватну власність, порушує право
територіальної громади міста Ужгорода
та власників будівлі АДРЕСА_1, тому
територіальній громаді міста Ужгорода
та власникам будівлі завдано збитки у
вигляді незаконного переходу права на
земельної ділянки площею 0,0379 по
АДРЕСА_1, нормативна грошова оцінка
якої становить 62 159 грн.

Вказав, що одержавши у власність
земельну ділянку ОСОБА_2 відчужила її
безоплатно ОСОБА_3 на підставі договору
дарування від 28 липня 2010 року. Однак,
оскільки державний акт виданий ОСОБА_2
є недійсним, то вона не являлася
власником оспорюваної земельної
ділянки, а тому не мала прав дарувати її
ОСОБА_3

Так-як, прокуратурі міста Ужгорода
стало відомо про дані порушення при
проведенні перевірки 10.09.2011р. Головним
управлінням Держкомзему у
Закарпатській області, то вважають, що
строк позовної давності пропущений з
поважних причин.

В судовому засіданні прокурор, позовні
вимоги підтримав з підстав наведених у
позовній заяві та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача Ужгородської
міської ради в судове засідання не
з'явився, однак подав суду заяву
відповідно до якої проти визнання
недійсним рішення № 942 від 18.12.2008 року, в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_2 земельної ділянки не
заперечував та просив розглядати
справу на підставі наявних матеріалів
без участі представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не з'явилась, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлялася
своєчасно та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні проти
позову заперечував, посилаючись на
його необґрунтованість. На продовження
розгляду справи не з'явився, хоча про
час та місце розгляду справи
повідомлялися своєчасно та належним
чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, однак відповідно до
поданої ним заяви просив розгляд
справи проводити у його відсутності,
проти задоволення позовних вимог
прокурора не заперечував.

Третя особа ОСОБА_5 проти вимог
прокурора не заперечував.

Заслухавши пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши письмові матеріали справи
та оглянувши інвентаризаційну справу
на будинок в АДРЕСА_1, оцінивши докази
по справі в їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

Дослідженим в судовому засіданні
рішенням Ужгородської міської ради №942
від 18.12.2008 р. передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 0,0379 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

На підставі зазначеного рішення
Ужгородською міською радою видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 468803 від
05.03.2009 р. кадастровий номер земельної
ділянки :05:002:0188 який
зареєстровано у книзі актів на право
власності за № 01.

Водночас відповідно до договору
купівлі-продажу від 11 липня 2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за №2781 вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_10

В подальшому на підставі свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів
виданого 19 листопада 2012 року приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 у реєстрі
за № 2068 право власності на вищевказану
квартиру набув ОСОБА_5

З дослідженого в судовому засіданні
договору дарування квартири від 09
квітня 2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за № 564
вбачається, що квартира АДРЕСА_2 ОСОБА_4.

В свою чергу, з довідки № 3593 від 09
грудня 2008 року вбачається, що будинок
по АДРЕСА_1 (одноквартирний)
зареєстрований за ОСОБА_2 (? частина),
ОСОБА_10 (? частина). В будинку є 3 кімнати
з житловою площею 71.0 м. кв. Загальна
площа квартири складає 106.15 м.кв.
Обстеження станом на 08 серпня 2008 року.

Водночас, матеріалами
інвентаризаційної справи на будинок в
АДРЕСА_1, підтверджується та обставина,
що будинок являється двохквартирним,
власником квартири АДРЕСА_1 являється
одноособово ОСОБА_10, АДРЕСА_3 ОСОБА_4

Відтак в судовому засіданні належними
доказами доведено, що на час прийняття
оскаржуваного рішення і на момент
розгляду справи в суді відповідач
ОСОБА_2 не була власником
(співвласником) квартири АДРЕСА_1.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 10 вересня
2011 року встановлено, що рішення
Ужгородської міської ради № 942 від 18
грудня 2008 року прийнято з порушенням
ст. 42 ЗК України та підлягає скасуванню
і відповідно державний акт на земельну
ділянку серії ЯЕ № 468803 від 05 березня 2009
року зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01
також.

З дослідженого витягу з бази даних
автоматизованої системи ведення
державного земельного кадастру серії
ААА № 158172 від 26 липня 2010 року за № 1440
вбачається, що на земельну ділянку
зареєстровано обмеження площею 0,011 га
(охоронна зона інженерних споруд та
комунікацій). При тому у самому
державному акті така інформація
відсутня.

З договору дарування земельної ділянки
посвідченого 28 липня 2010 року за № 2963
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
встановлено, що ОСОБА_2 подарувала, а
ОСОБА_3 отримав в дар земельну ділянку
площею 379 м.кв. що розташована в АДРЕСА_1.
При цьому, сторони оцінили вартість
дару в сумі 62 159.79 грн.

Відповідно до витягу з поземельної
книги від 04 квітня 2011 року ОСОБА_3
зареєстрував право власності на
земельну ділянку на своє ім'я на
підставі оскаржуваного договору
дарування.

Так, відповідно до ст.116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 120 ЗК України, до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначено, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

З огляду на викладене, в результаті
прийняття Ужгородською міською радою
рішення №942 від 18.12.2008, неправомірних
дій ОСОБА_2 та використання підробленої
довідки КП "БТІ у м. Ужгороді"
територіальній громаді міста Ужгорода
та власникам будівлі завдано збитки у
вигляді незаконного переходу права на
земельну ділянку площею 0,0379 га по
АДРЕСА_1, нормативна грошова оцінка
якої становить 62 159 грн. Відтак,
прокуратурою міста 18.12.2012 р. розпочато
кримінальне провадження №0000007
щодо вчинення невстановленими особами
злочинів передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст.
358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ст. 42 ЗК України Земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками. Таких
вимог земельного законодавства при
передачі у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки дотримано не було.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі
видачі органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Враховуючи наведене, прийняття
оскаржуваного рішення на підставі
якого виданий державний акт, внаслідок
якого спірна земельна ділянка перейшла
у приватну власність, порушує право
територіальної громади міста Ужгорода
та власників будівлі АДРЕСА_1.

Одержавши у власність земельну
ділянку, ОСОБА_2 передала її безоплатно
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 28 липня 2010 року посвідченого
приватним нотаріусом Ужгородського
МНО ОСОБА_6 за № 2963.

За приписами ст.ст. 13, 14, 41 Конституції
України, ст. 316, 321, 325, 328, 373, 386 ЦК
України, ст.ст. 78, 81, 90, 152, 153 ЗК
України, право власності на землю
набувається громадянами та
реалізується державою відповідно до
закону, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом, лише набуте у законний спосіб
право підлягає захисту. Статтею 19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до п. 10 ст.
59 Закону України "Про місцеве
самоврядування", акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ст. 59 ЗУ
"Про місцеве самоврядування в Україні",
ст.152 ч. 3 п. «г», ст. 155 ч. 1 ЗК України).

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку, що дії Ужгородської
міської ради щодо реалізації
повноважень у сфері земельних відносин
стосовно спірної земельної ділянки не
можуть бути визнані законними, як не
може вважатися набутим у законний
спосіб і право власності ОСОБА_2 а в
подальшому ОСОБА_3 на землю.

При цьому, суд не бере до уваги доводи
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про
добросовісність набуття права
власності останнім на земельну
ділянку, оскільки правила ст.388 ЦК
України застосовуються тільки до
відплатних договорів. Водночас
відповідно до положень ст. 717 ЦК України
договір укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
є безоплатним.

Вирішуючи вимоги позову про скасування
державної реєстрації державного акту
на право власності на землю, витягу з
поземельної книги, суд виходить з того,
що на даний час за нормами ст.ст. 193-196,
202-204 ЗК України, ст.ст. 1, 7, 10, 15, 20, 24, 33,
39 Закону України "Про Державний
земельний кадастр", п.п. 57, 60-62, 107 Порядку
ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою КМ
України від 17.10.2012 р. № 1051, державна
реєстрація земельних ділянок та їх
облік здійснюються у складі Державного
земельного кадастру, відповідне
рішення суду є підставою для внесення
змін до Держкадастру (Поземельної
книги), скасування реєстраційних
записів.

Окрім цього, з матеріалів справи
вбачається, що про вказані в позові
порушення позивачу стало відомо при
проведенні перевірки 10.09.2011р. Заява
позивача про поновлення строку
позовної давності (частина п'ята статті
267 ЦК України) не означає, що подана
заява (відповідачем) про застосування
позовної давності, тобто про сплив
позовної давності, є наслідком відмови
в позові, якщо він обґрунтований (Лист
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 р. "Про окремі
питання застосування строків позовної
давності"). Відповідно до ст. 73 ЦПК
України, суд поновлює або продовжує
строк, встановлений відповідно законом
або судом, за клопотанням сторони або
іншої особи у разі його пропущення з
поважних причин. Крім того суд
констатує, що жодною зі сторін та осіб
що беруть участь у розгляді справи
письмових заяв про застосування
строків позовної давності не
подавалося.

Беручи до уваги наведене, суд
приходить до висновку, що позов
прокурора міста Ужгорода слід
задовольнити, визнавши строк позовної
давності пропущеним з поважних причин
та відновити його.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212-215 ЦПК
України,

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати строк позовної давності
пропущеним з поважних причин та
поновити його.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Ужгородської міської ради № 942
від 18.12.2008 року в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,0379 га в АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Визнати недійсним та скасувати
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 468803
виданий 05.03.2009 р. Ужгородською міською
радою ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,0379 га в АДРЕСА_1 для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки в АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки,
:05:002:0188, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який посвідчено нотаріально 28
липня 2010 року приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за № 2963.

Скасувати витяг з поземельної книги
виданий 04 квітня 2011 року Відділом
Держкомзему у м. Ужгороді на ім'я ОСОБА_3
на земельну ділянку площею 0,0379 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер земельної ділянки,
:05:002:0188.

Рішення може бути оскаржене сторонами
та особами, що приймають участь у
розгляді справи в апеляційному порядку
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги або шляхом
подання в 10-денний строк з дня
отримання копії рішення.

Суддя

Т.Р. Деметрадзе