Справа № 2-2899/11 Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/6528/13 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 45
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Березовенко Р.В.,

суддів: Воробйової Н.С., Верланова С.М.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 30 вересня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: комунальне підприємство
"Броварське міське бюро технічної
інвентаризації", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
поділ спільного сумісного майна
подружжя і за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа -
комунальне підприємство "Броварське
міське бюро технічної інвентаризації",
про поділ спільного сумісного майна
подружжя.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 10
червня 2000 року він та ОСОБА_3 уклали
шлюб. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час є
малолітньою.

За час перебування у шлюбі ними було
набуте наступне майно:

- двокімнатна квартира АДРЕСА_1;

- автомобіль марки «Opel», модель
«Zafira», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_3;

- автомобіль марки «Mitsubishi», модель
«Colt», 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, який зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_3;

- автомобіль марки «Ford», модель
«Fusion», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_3.

16 серпня 2011 року рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
шлюб між ним і ОСОБА_3 розірвано.

З урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

- визнати за ним ОСОБА_2, право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1;

- визнати за ним, ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки «Opel»,
модель «Zafira», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Colt»,
2008 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2;

- визнати за ОСОБА_3 право
власності на автомобіль марки «Ford»,
модель «Fusion», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь
грошову компенсацію за 1/2 частину
вартості автомобіля марки «Ford», модель
«Fusion», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_3, у розмірі 48511 грн. 50 коп.

У липні 2012 року відповідач ОСОБА_3
подала до суду зустрічну позовну заяву
до ОСОБА_2, третя особа: КП «Броварське
БТІ», про поділ спільного сумісного
майна подружжя, у якій зазначала, що
дійсно під час перебування з ОСОБА_2 у
шлюбі ними було придбано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, автомобілі: марки
«Opel», модель «Zafira», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1; марки
«Mitsubishi», модель «Colt», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2; марки «Ford»,
модель «Fusion», 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

З приводу придбання даного майна
вказала, що 29 квітня 2002 року за згодою
позивача між нею та Орендним
підприємством «Броварипромжитлобуд»
було укладено договір № 125 про пайову
участь у будівництві житлового будинку
АДРЕСА_1. 13 жовтня 2005 року відповідно до
акту № 2/111 передачі та прийняття
квартири ОП «Броварипромжитлобуд»
передало, а вона прийняла спірну
квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1. 01
листопада 2005 року на підставі рішення
виконавчого комітету Броварської
міської ради № 469 від 25 жовтня 2005 року
вона отримала свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, на спірну
квартиру. 20 червня 2002 року її батьки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для перерахування
коштів на будівництво вказаного вище
житлового будинку надали їм як
подружжю грошову позику в розмірі 4600
доларів США, які вони із позивачем
внесли на розрахунковий рахунок
забудовника ОП «Броварипромжитлобуд».

Протягом 2007 - 2008 років вони придбали
автомобіль марки «Opel», модель «Zafira» та
автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Colt».
Що стосується автомобіля марки «Ford»,
модель «Fusion», то він придбаний у 2009 році
за кошти її батьків, але був
зареєстрований на її ім'я.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16
серпня 2011 року шлюб між нею та ОСОБА_2
розірвано. Після розірвання шлюбу
ОСОБА_2 добровільно коштів на утримання
їхньої дочки ОСОБА_6 не надавав, тому
вона змушена була у жовтні 2011 року
звернутися до суду із позовною заявою
про стягнення з позивача на її користь
аліментів на утримання дочки.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17
листопада 2011 року із ОСОБА_2 на її,
ОСОБА_3, користь стягнуто аліменти на
дочку ОСОБА_6, в розмірі 1/6 частки
заробітку (доходу) відповідача, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.Виконавчий
лист було направлено на адресу
Державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ м. Києва для
примусового виконання, однак ОСОБА_2
аліменти не сплачував належним чином і
станом на 01 червня 2012 року в нього
утворилася заборгованість у розмірі 4365
грн. 12 коп., тобто він злісно ухилявся
від утримання своєї дитини, що
негативно впливає на її розвиток.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 26 квітня 2013 року,
яке 01 липня 2013 року набрало законної
сили, ОСОБА_2 позбавлено батьківських
прав стосовно його дочки ОСОБА_6.

З наведених вище обставин, вважає, що є
всі підстави для застосування ч. 3 ст. 70
СК України та визнання за нею, ОСОБА_3, з
урахуванням інтересів малолітньої
дочки, права власності на 2/3 частки
майна, що набуте нею і ОСОБА_2 за період
шлюбу на загальну суму 812718,35/3x2=541812 грн.
23 коп.

Частка позивача ОСОБА_2 відповідно
складає - 812718,85/3=270906 грн. 12 коп.

З урахуванням уточнення зустрічних
позовних вимог, просила визнати за нею
ОСОБА_2 з урахуванням інтересів
малолітньої дочки ОСОБА_6 право
власності на:

- 2/3 частини квартири АДРЕСА_1,
вартість якої становить 379333 грн. 33 коп.;

- автомобіль марки «Mitsubishi», модель
«Colt», 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, вартість якого становить
71873 грн. 40 коп.;

- автомобіль марки «Ford», модель
«Fusion», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_3, вартістю 63144 грн..

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/3 частку квартири АДРЕСА_1,
вартість якої складає 189666 грн. 66 коп.;

- автомобіль марки «Opel», модель
«Zafira», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, вартістю 108700 грн. 95 коп.
Загальна вартість виділеного майна
позивачу ОСОБА_2 становить:189666,66
грн.+108700,95грн. = 298367 грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_3, користь
грошову компенсацію за різницю в
частках в розмірі 27461 грн. 49 коп., що
перевищує вартість 1/3 частки
виділеного йому майна.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від
30 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Комунальне
підприємство «Броварське міське бюро
технічної інвентаризації», ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного
майна подружжя задоволено частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне дприємство «Броварське
міське бюро технічної інвентаризації»,
про поділ спільно сумісного майна
одружися задоволено.

Поділено спільне сумісне майно, набуте
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набуте ними за час
шлюбу, відійшовши від рівності часток
подружжя, враховуючи -інтереси їхньої
малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль марки «Opel», модель Zafira», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль марки Mitsubishi», модель « Colt»,
2008 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль марки «Ford», -модель «Fusion», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію за різницю
вчастках в розмірі 27461 (двадцять сім
тисяч чотириста шістдесят одну) грн. 49
коп., що перевищує вартість 1/3 частки
виділеного ОСОБА_2 майна.

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
позивача за основним позовом ОСОБА_2, а
в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
В апеляційній скарзі посилався на
безпідставність задоволення вимог
ОСОБА_3 та відступ від рівності часток
подружжя, оскільки необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час його придбання,
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 червня 2000 року Відділ реєстрації
актів громадянського стану
Радянського району м. Києва
зареєстрував шлюб між позивачем ОСОБА_2
та відповідачем ОСОБА_3, актовий запис
№ 191. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народилась дочка ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16
серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17
листопада 2011 року із ОСОБА_2 стягнуто на
користь ОСОБА_3 аліменти на дочку
ОСОБА_6, у розмірі 1/6 частки його
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку і до досягнення
дитиною повноліття.

У довідці-розрахунку, виданою старшим
державним виконавцем Відділу ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві від 07
червня 2012 року зазначено, що згідно із
виконавчим листом № 2-3759 від 23 грудня 2011
року виданого Броварським
міськрайонним судом Київської області
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті на
користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6
частки з усіх видів заробітку (доходу)
на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6
за період з 01 грудня 2011 року по 01 червня
2012 року становить 4365 грн. 42 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 26 квітня 2013 року,
яке 01 липня 2013 року набрало законної
сили, ОСОБА_2 позбавлено батьківських
прав стосовно дочки ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3
після розірвання шлюбу постійно
проживає у спірній квартирі № 91 разом
із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_6, яка
навчається у сьомому класі Броварської
ЗОШ № 5.

Крім того сторонам на праві спільної
власності подружжя належить наступне
майно, набуте ними за час шлюбу:

- двокімнатна квартира АДРЕСА_1;

- автомобіль марки «Opel», модель
«Zafira», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_3;

- автомобіль марки «Mitsubishi», модель
«Colt», 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2, який зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_3;

- автомобіль марки «Ford», модель
«Fusion», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_3.

Із свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 01 листопада 2005 року
вбачається, що власником спірної
квартири є ОСОБА_3

Відповідно до технічного паспорту
спірна квартира складається з двох
житлових кімнат площею 12,4 м.2, 17,7 м.2,
кухні площею 11,7 м , вбиральні площею 1,8
м2, ванної кімнати площею 3,5 м.2 і
коридору площею 13,2 м2. Квартира
обладнана лоджією 6,5 м2.

Згідно із висновком експерта № 1-28/02
судової будівельно-технічної
експертизи складеного 28 лютого 2013 року,
вартість двокімнатної житлової
квартири за АДРЕСА_1 з урахуванням
технічного стану об'єкта дослідження
становить 569000 грн.

Відповідно до висновку експерта №
7231/7232/13-54 судової автотоварознавчої
експертизи складеного 19 серпня 2013 року,
вартість автомобіля марки «Opel», модель
«Zafira», 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, складає 108700 грн. 95 коп., а
вартість автомобіля марки (Mitsubishi»,
модель «Colt», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 71873
грн. 40 коп.

У ході розгляду цієї справи сторони,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійшли взаємної
домовленості, що вартість спірного
автомобіля марки «Ford», модель «Fusion», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_3, становить 63144 грн., надавши суду
свої письмові заяви.

Для придбання спірних автомобілів
ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_2 19 вересня 2007
року і 25 липня 2008 року були укладені із
Відкритим акціонерним товариством
Акціонерний банк «Укргазбанк»
кредитні договори, за умовами яких Банк
надав позичальнику ОСОБА_3 кредити в
сумі 9675 доларів США та 16653 доларів США.

Задовольняючи частково первісний
позов та задовольняючи зустрічний
позов в повному обсязі суд першої
інстанції, повно та всебічно
з»ясувавши всі обставини справи і
давши їм належну правову оцінку, на
думку колегії суддів, правильно оцінив
досліджені у судовому засіданні докази
в їх сукупності, враховував інтереси
малолітньої дочки сторін, а також те, що
розмір аліментів (1/6 частка заробітку
(доходу), які підлягають стягненню з
позивача ОСОБА_2 є недостатнім для
забезпечення фізичного та духовного
розвитку дитини, останній про дочку не
піклується, матеріальної допомоги їй
не надає, про що свідчить наявність
заборгованості за аліментами, а також
те, що він був позбавлений батьківських
прав щодо дочки ОСОБА_6, вірно прийшов
до висновку, що при поділі спільного
сумісного майна подружжя необхідно
відступити від рівності часток,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у
разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини (чоловіка) може бути
збільшена, якщо з нею (ним) проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син (дочка), за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Виходячи з викладеного, збільшення
частки майна на користь того з
подружжя, з ким проживає дитина,
можливе лише за певної умови: якщо
розмір аліментів, які така особа
одержує, недостатній для забезпечення
фізичного, духовного розвитку дитини
та її лікування.

У ч. 2 ст. 372 ЦК України, визначено, що у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

За рішенням суду частка співвласника
може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у абз. 4
п. 30 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11
роз'яснив, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК
України в окремих випадках може
відступити від засади рівності часток
подружжя, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Отже, ухвалюючи рішення про поділ майна
між сторонами з відступом від засади
рівності часток подружжя, суд першої
інстанції, правильно вважав
встановлені ним обставини такими, що
мають істотне значення для справи, а
також вірно врахував інтереси
неповнолітньої дитини і прийняв
законне рішення.

Висновки суду першої інстанції
викладені в рішенні, відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

В апеляційній скарзі апелянтом не
наведено доводів, які б спростували
висновки суду, викладені в рішенні.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги про безпідставність
задоволення вимог ОСОБА_3 та відступ
від рівності часток подружжя, оскільки
необхідно встановити обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання, незалежно від того, на
ім'я кого з подружжя вони були придбані
чи внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом, то вони колегією суддів
розцінюються критично, так як судом
першої інстанції вказані обставини
були повністю з»ясовані і досліджені.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від
30 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов