22-ц/795/56/2013 Головуючий у I інстанції -
Деркач О. Г. Доповідач - Євстафіїв О.
К.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2013 року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва
О.К.,суддів:Бечка Є.М., Тагієва С.Р.,при
секретарі:Примачок Ю.О.,за
участю:представників: позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 25 вересня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Чернігівметалпостач», фізична
особа-підприємець ОСОБА_11, ОСОБА_12,
Новозаводський відділ державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції,
Чернігівська міська рада,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати дане рішення і відмовити
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у задоволенні позову.

У листопаді 2011 р. ОСОБА_9 і ОСОБА_5
пред'явили позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_10, в
якому просили визнати недійсним
укладений між останніми 30.09.2009 р.
договір купівлі-продажу
асфальтобетонного покриття і колій.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
ОСОБА_9 і ОСОБА_5 є власниками
нежитлових будівель, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1. Для обслуговування
даних будівель вони користуються
проїздами загального користування.
Згідно з оспорюваним договором,
власником асфальтобетонного покриття
за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_7 Остання,
посилаючись на належність їй цього
покриття, чинить позивачам перепони у
користуванні проїздами загального
користування. Укладений між ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 договір купівлі-продажу
асфальтобетонного покриття і колій від
30.09.2009 р. є недійсним, т.я. згідно з ст.ст.
655, 656, 658 ЦК України предметом договору
купівлі-продажу може бути майно, на яке
у продавця є право власності і яке є
товаром. Проте оспорюваний договір не
відповідає критеріям названих статей.
Так, асфальтобетонне покриття, про яке
йдеться, є елементом благоустрою, а не
самостійним об'єктом нерухомості, у
зв'язку з чим воно не може бути
самостійним об'єктом права власності, а
отже і самостійним об'єктом договору
купівлі-продажу.

Справа розглядалася неодноразово;
оскаржуваним рішенням позов
задоволено: визнано недійсним
укладений 30.09.2009 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_7
договір купівлі-продажу в частині
купівлі-продажу асфальто-бутового
покриття № 1, загальною площею 0,1594 га,
та асфальто-бутового покриття № 2,
загальною площею 0,1579 га, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_13
(реєстровий № 1604); з кожного
відповідача на користь кожного
позивача стягнуто по 47 грн. 50 коп. на
відшкодування судових витрат.

Ухвалою суду від 01.11.2012 р. у задоволенні
заяви ОСОБА_7 про перегляд
оскаржуваного рішення у порядку ст.ст.
228-232 ЦПК України відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
такого:

- судовими рішеннями, які набрали
законної сили, відмовлено у
задоволенні вимог ОСОБА_9 і ОСОБА_5 про
визнання права власності та визнання
права користування спірним
асфальто-бутовим покриттям. Отже
останні звернулися до суду з позовом за
захистом прав, які їм не належать,

- судом не встановлено статусу
земельної ділянки, на якій знаходиться
спірне покриття.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, а
представник ОСОБА_5 просив її відхилити
за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що вона підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, суд І інстанції
виходив з того, що укладений 30.09.2009 р.
між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 договір
купівлі-продажу в частині
купівлі-продажу спірних
асфальто-бутових покриттів зачіпає
права володіння, користування та
розпорядження належними ОСОБА_9 і
ОСОБА_5 приміщеннями, що
асфальто-бутові покриття, про які
йдеться, не можуть бути самостійним
об'єктом нерухомості, у зв'язку з чим
оспорюваний позивачами договір є
недійсним. Ці висновки суду є вірними.

Так, по справі встановлено наступне.

ОСОБА_9 і ОСОБА_5 є власницями будівлі
складу, позначеного літерою Е-1, та
приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 і 1-7 у будівлі
цеху дозбірки, що позначена літерами Д-1
і Д1-1, за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копіями договору
купівлі-продажу відповідного змісту,
який посвідчено приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 15.03.2005 р. (реєстраційний
№ 271), витягу з Державного реєстру
правочинів № 780388 від 15.03.2005 р. і витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 07.06.2010 р. № 26336097, який
виготовлено КП «Чернігівське МБТІ»
(а.с. 6-8, 9, 10 т. 1). У згаданому договорі
зазначено, що всі належні ОСОБА_9 і
ОСОБА_5 приміщення розташовані на
земельній ділянці, яка є власністю
територіальної громади м. Чернігова.

Право власності на спірні
асфальто-бутові покриття: № 1,
загальною площею 0,1594 га, і № 2,
загальною площею 0,1597 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, було
визнано за ТОВ «Чернігівметалпостач»
рішенням господарського суду
Чернігівської області від 26.07.2005 р., яке
скасовано постановою Вищого
господарського суду України від 23.03.2006
р.

ТОВ «Чернігівметалпостач» продало
вказані покриття ОСОБА_11 за договором
купівлі-продажу від 03.09.2005 р., а останній
передав спірні покриття у власність
ОСОБА_12 за договором про задоволення
вимог іпотекодержателя від 18.03.2009 р.
Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 26.03.2009 р.
договір купівлі-продажу спірних
асфальто-бутових покриттів від 03.09.2005 р.
між ТОВ «Чернігівметалпостач» і
ОСОБА_11 визнано недійсним.

12.05.2009 р. ОСОБА_12 подарувала покриття,
про які йдеться, ОСОБА_10

Наведені обставини підтверджуються
копією рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 26.03.2009 р. по
справі за позовом ОСОБА_5 й ОСОБА_9 до
ТОВ «Чернігівметалпостач» і ОСОБА_11
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності, копією рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 29.04.2010 р. по справі за
позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ТОВ
«Чернігівметалпостач», треті особи:
Новозаводський ВДВС Чернігівського
міського управління юстиції, ОСОБА_15,
про визнання недійсними договорів та
витребування майна і копією ухвали
апеляційного суду Чернігівської
області від 22.06.2010 р. про залишення без
змін рішення місцевого суду по даній
справі (а.с. 11-13, 90-92, 93-95 т. 1).

У даний час власницею асфальто-бутових
покриттів: № 1, загальною площею 0,1594 га,
і № 2, загальною площею 0,1597 га, а також
залізничних під'їзних колій № 3,
загальною площею 1328,5 м, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_7, що
підтверджується копіями договору
купівлі-продажу між нею й ОСОБА_10, який
посвідчено 30.09.2009 р. приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
реєстровий № 1604, і витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 02.10.2009 р. № 24019202,
виготовленого КП «Чернігівське МБТІ»
(а.с. 110-112, 113 т. 1).

Згідно з довідками Управління
земельних ресурсів Чернігівської
міської ради від 08.11.2011 р. № 5369, від
13.02.2012 р. № 789 і від 17.12.2012 р. № 7060 (а.с. 96, 139
т. 1, а.с. 99 т. 2), спірні асфальто-бутові
покриття розташовані на земельній
ділянці, що належить до земель
Чернігівської міської ради, яка
призначена для проїзду.

13.05.2011 р. ОСОБА_7 подала Чернігівському
міському голові заяву про надання їй
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо передачі в оренду
земельної ділянки площею 0,3191 га, на
якій знаходиться її нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням десятої
сесії шостого скликання Чернігівської
міської ради від 24.06.2011 р. у задоволенні
даної заяви відмовлено. Це
підтверджується копіями вказаних
документів (а.с. 87, 89 т. 1).

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 26.03.2009 р. по
справі за позовом ОСОБА_5 й ОСОБА_9 до
ТОВ «Чернігівметалпостач» і ОСОБА_11
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності встановлено, що укладеним
03.09.2005 р. між ТОВ «Чернігівметалпостач»
і ОСОБА_11 договором купівлі - продажу
асфальто-бутових покриттів: № 1,
загальною площею 0,1594 га, № 2, загальною
площею 0,1597 га, і залізничних під'їзних
колій № 3, який посвідчено приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_16
(реєстровий № 6736), порушуються права
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 щодо володіння,
користування й розпорядження
належними їм складськими будівлями
(копія даного рішення на а.с. 11-13 т. 1).

Належні позивачам вищевказані
приміщення за своїм функціональним
призначенням є виробничими, а саме
складськими, приміщеннями.

Вздовж рампи будівлі Д-1 впритул до
рампи розташоване спірне
асфальто-бутове покриття № 2, а спірне
асфальто-бутове покриття № 1
розташоване вздовж рампи будівлі Е-1
впритул до рампи.

На даний час до будівлі складу Е-1
під'їзд вантажним автотранспортом
здійснюється до воріт, улаштованих в
торцевій стіні цієї будівлі. Внаслідок
цього до приміщення складу Е-1 вантаж
заноситься через вказані ворота та
транспортується від воріт до місця
складування на значну відстань через
все приміщення складу, довжина якого
становить 72,82 м. Проте при будівництві
даного приміщення передбачено й
улаштовано вздовж нього рампи та
ворота у продовжних стінах приміщення,
які призначено для виконання
вантажно-розвантажувальних робіт. У
разі використання будівлі складу Е-1 у
передбачений проектом спосіб при
здійсненні вантажно-розвантажувальних
робіт з призначеної для цього рампи
відпаде необхідність у
транспортуванні вантажу на значну
відстань (через все приміщення складу).
Отже для використання будівлі складу
Е-1 за цільовим призначенням мається
потреба у наявності під'їзду вантажним
автотранспортом до рампи складу Е-1.
Такий під'їзд можна здійснити виключно
через спірне асфальто-бутове покриття
№ 1. Отож у ОСОБА_9 і ОСОБА_5 мається
технічна потреба у використанні
належного ОСОБА_7 асфальто-бутового
покриття № 1 для здійснення
вантажно-розвантажувальних робіт для
використання за цільовим призначенням
складу Е-1.

На даний час у позивачів відсутня
технічна можливість здійснення
під'їзду вантажним автотранспортом до
автомобільної рампи будівлі складу Е-1
внаслідок спорудження вздовж цієї
рампи власником спірних
асфальто-бутових покриттів на відстані
1,0 м від неї бетонної огорожі. Згідно з
ДБН 360-92***, ширина проїзду має бути не
менше 3,5 м.

У інвентаризаційній справі КП
«Чернігівське МБТІ» на спірні
асфальто-бутові покриття (її копія на
а.с. 76-80 т. 1) і в укладеному між ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 договорі купівлі-продажу, що є
об'єктом спору по справі (а.с. 110-112 т. 1),
нема відомостей про те, що на дату
вчинення цього договору згадану вище
бетонну огорожу вже було споруджено на
спірному асфальто-бутовому покритті №
1.

Під'їзд до належної позивачам частини
приміщення, позначеного літерами Д-1 і
Д1-1 можливо здійснити лише через спірне
асфальто-бутове покриття № 2. Тобто у
позивачів мається технічна потреба у
використанні асфальто-бутового
покриття № 2, що є власністю ОСОБА_7, для
здійснення під'їзду вантажним
автотранспортом до належних їм
складських приміщень у будівлі Д-1 і Д1-1
для використання їх за цільовим
призначенням.

На даний час відсутні технічні
перепони для під'їзду автотранспортом
до належних позивачам складських
приміщень у будівлі, що позначена
літерами Д-1 і Д1-1.

Виходячи з даних кадастрового плану,
схематичного плану, плану зовнішніх
меж земельної ділянки, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (копії цих планів на
а.с. 22, 67, 77 т. 1), та копії укладеного між
Чернігівською міською радою й ТОВ
«Чернігівметалпостач» договору оренди
земельної ділянки від 08.09.2005 р., належні
ОСОБА_7 спірні асфальто-бутові покриття
з технічної точки зору розташовані на
проїзді загального користування на
земельній ділянці, що належить до
земель Чернігівської міської ради.

Наведені обставини підтверджено
висновком судової
будівельно-технічної експертизи
судового експерта ОСОБА_17 від 12.04.2013 р.
№ 11-13С (а.с. 170-187 т. 2).

З встановленого апеляційний суд робить
наступні висновки.

Зазначений висновок експертизи
приймається апеляційним судом як
допустимий доказ, оскільки у ході
судового розгляду він ні у який спосіб
не спростований і узгоджується з усіма
іншими наявними у справі доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» та за змістом ст. 1 Закону
України «Про автомобільні дороги» і
розділу 4 Інструкції із складання
звітності за формою № 1-ДГ "Звіт про
наявність автомобільних доріг
загального користування та їх
благоустрій", що затверджена наказом
Державної служби автомобільних доріг
від 19.07.2006 р. № 284 (зареєстрований в
Мін'юсті України 03.08.2006 р. за № 930/12804),
яка була чинною до 04.06.2013 р., а також за
змістом пункту 2.2 Методичних
рекомендацій стосовно визначення
нерухомого майна, що знаходиться на
земельних ділянках, право власності на
які підлягає державній реєстрації, які
затверджено наказом Мін'юсту України
від 14.04.2009 р. № 660/5, спірні
асфальто-бутові покриття є елементами
(частинами) об'єктів благоустрою, тобто
вони є складовою частиною проїзду
загального користування, на якому вони
знаходяться. Отже ці покриття не є
окремими об'єктами нерухомого майна.
Тож в силу ст. 187 ЦК України спірні
асфальто-бутові покриття належать
власникові земельної ділянки, на якій
розташований проїзд, складовою
частиною якого є дані покриття.

Асфальто-бутові покриття, про які
йдеться, розташовані на проїзді
загального користування на земельній
ділянці, що належить до земель
Чернігівської міської ради.

З наведеного випливає, що в силу ст. 657
ЦК України асфальто-бутові покриття №
1, загальною площею 0,1594 га, і № 2,
загальною площею 0,1597 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і є
складовою частиною проїзду загального
користування на земельній ділянці, що
належить до земель Чернігівської
міської ради, по даний час належать
Чернігівській міській раді. Тому вони
не могли відчужуватися ТОВ
«Чернігівметалпостач» ОСОБА_11, ОСОБА_11
- ОСОБА_12, ОСОБА_12 - ОСОБА_10, а останнім у
свою чергу - ОСОБА_7

Т.я. договір купівлі-продажу спірних
асфальто-бутових покриттів між ОСОБА_7
та ОСОБА_10 від 30.09.2009 р. укладено з
особою, якій не належало право продажу
цих покриттів, і, крім того, даний
договір укладено щодо товару (об'єкта),
який не може бути предметом договору
купівлі-продажу, то цей договір не
відповідає вимогам ст.ст. 656, 658 ЦК
України. Таким чином, висновок суду І
інстанції про недійсність даного
договору в силу ст. 215 ч.ч. 1, 3 ЦК України
є вірним.

Оскільки позивачі мають технічну
потребу у використанні належних ОСОБА_7
асфальто-бутових покриттів № 1 і № 2 для
вказаних вище цілей, то сам по собі факт
перебування у власності ОСОБА_7 цих
покриттів порушує передбачене п. «а» ч.
4 ст. 83 ЗК України право позивачів
користуватися частиною земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, яка згідно
з цією нормою права належить до земель
загального користування. Крім того,
ОСОБА_7 чинить ОСОБА_9 та ОСОБА_5
перепони у використанні
асфальто-бутового покриття № 1, що є
порушенням передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК
України права останніх на свій розсуд
(у визначений ними спосіб)
використовувати належне їм
приміщеннями складу Е-1. До того ж, факт
порушення прав позивачів перебуванням
спірних асфальто-бутових покриттів у
власності попереднього їх власника
ОСОБА_11 встановлено згаданим вище
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 26.03.2009 р.

Сама по собі наявність у ОСОБА_9 і
ОСОБА_5 під'їзду вантажним
автотранспортом до воріт, улаштованих
в торцевій стіні будівлі складу Е-1, в
силу ст.ст. 317, 319 ЦК України і п. «а» ч. 4
ст. 83 ЗК України не є підставою для
відмови у задоволенні їх позовних
вимог.

Отож по справі встановлено, що шляхом
укладення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 30.09.2009 р.
недійсного договору купівлі-продажу
спірних асфальто-бутових покриттів
останні порушили право користування
ОСОБА_9 і ОСОБА_5 належними їм будівлею
складу Е-1 та приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5,
1-6, 1-7 у будівлі, що позначена літерами
Д-1 і Д1-1, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Тож в силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України
ОСОБА_9 і ОСОБА_5 є належними позивачами
по даній справі і суд І інстанції
законно задовольнив їхні вимоги.
Даного висновку апеляційний суд дійшов
з урахуванням і того, що Пленум
Верховного Суду України у постанові
від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» орієнтує суди
нижчих ланок на те, що вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним на підставі ст. 215 ЦК України
може бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину (абз. 5 п.
5).

Доводи апеляційної скарги апеляційним
судом відкидаються, виходячи з такого.

Судовими рішеннями про відмову у
задоволенні вимог ОСОБА_9 і ОСОБА_5 про
визнання права власності та права
користування спірними
асфальто-бутовими покриттями, на які
посилається ОСОБА_7 в апеляційній
скарзі, не встановлено відсутність у
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 належного їм права
користування проїздом, який є частиною
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
на якому розташовані спірні
асфальто-бутові покриття № 1 і № 2 та
належні позивачам будівлі, і у
використанні якого вони мають технічну
потребу. Цими рішеннями ОСОБА_9 і ОСОБА_5
відмовлено лише у встановленні способу
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою, який був предметом
розгляду по тих справах і який не є
предметом розгляду по даній справі.

Рішенням суду І інстанції по даній
справі, що оскаржується, не встановлено
статусу земельної ділянки, на якій
знаходяться спірні асфальто-бутові
покриття, що є порушенням ч. 3 ст. 213 ЦПК
України. Проте згідно з ч. 3 ст. 309 цього ж
Кодексу, порушення цієї норми права
може бути підставою для скасування
рішення суду І інстанції лише у
випадку, якщо воно призвело до
неправильного вирішення справи.
Оскільки місцевим судом дану справу
вирішено правильно, то зазначене
порушення не є підставою для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7
До того ж, його усунуто апеляційним
судом.

Апеляційний суд вважає за необхідне
вирішити дану справу як на підставі
наданих суду І інстанції доказів, так і
на підставі наданих апеляційному суду
доказів, т.я. всі вони мають виключне
значення для справи.

Тож підстав для скасування
оскаржуваного рішення не встановлено

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а
заочне рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 25
вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: