У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Ступак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Луганської області від 5 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року публічне акціонерне
товариство акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» звернулось до
суду з позовом, який у подальшому
уточнило, і остаточно просило стягнути
з відповідачів солідарно 384 058,79 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що 19 жовтня
2007 року між акціонерним комерційним
банком «Індустріалбанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство акціонерний
комерційний банк «Індустріалбанк», та
ОСОБА_3 укладений договір кредитний
(фізичних осіб на придбання
нерухомості/на споживчі цілі під
заставу нерухомості), за яким
останньому надано 25 000 доларів США для
придбання нерухомості зі сплатою 13 %
річних з кінцевим терміном
повернення 18 жовтня 2012 року. У
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором цього ж дня між
банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено
договір застави нерухомого майна
(іпотеки). Оскільки зобовґязання за
договором боржник не виконував, станом
на 27 січня 2011 року виникла
заборгованість, яку позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів, так
як одержані за договором кошти
використані в інтересах сімґї.

Рішенням Артемівського районного
суду м. Луганська від 10 жовтня 2012 року
позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4
на користь публічного акціонерного
товариства акціонерний
комерційнийбанк «Індустріалбанк»
заборгованість за договором кредитним
(фізичних осіб на придбання
нерухомості/на споживчі цілі під
заставу нерухомості) від 19 жовтня 2007
року, яка складається із: залишку по
кредиту у сумі 133 739,85 грн, нарахованих
відсотків у сумі 7 206,41 грн і пені в сумі
243 112,53 грн, а всього 384 058,79 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 5 червня 2013 року рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 10 жовтня 2012 року змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства акціонерний комерційний
банк «Індустріалбанк» несплачений
залишок за тілом кредиту у сумі 133 739,85
грн, заборгованість за відсотками в
сумі 7 206,41 грн, пеню за тілом кредиту в
сумі 175 258,89 грн, пеню за несвоєчасну
сплату нарахованих відсотків у сумі 6
903,18 грн, а всього 323 108,33 грн.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі заявник просить
змінити рішення апеляційного суду
Луганської області від 5 червня 2013 року
в частині солідарного стягнення
заборгованості та стягнення пені і
ухвалити нове рішення, яким
заборгованість стягнути лише з
боржника за договором, зменшивши
загальну суму заборгованості до 146 094,54
грн. Свою вимогу обґрунтував тим, що
судом апеляційної інстанції не
перевірено його доводів щодо
неправильного розрахунку пені і не
враховано наведені в апеляційній
скарзі обставини щодо зменшення пені,
чим порушено норми процесуального
права та неправильно застосовано норми
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 19 жовтня 2007 року
між акціонерним комерційним банком
«Індустріалбанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
акціонерний комерційний банк
«Індустріалбанк», та ОСОБА_3 укладено
договір кредитний (фізичних осіб на
придбання нерухомості/на споживчі цілі
під заставу нерухомості), за яким
останньому надано 25 000 доларів США для
придбання нерухомості зі сплатою 13 %
річних з кінцевим терміном повернення
18 жовтня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором цього ж дня між
банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено
договір застави нерухомого майна
(іпотеки).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідачі за
договором, укладеним в інтересах сімґї,
зобовґязання не виконують, що призвело
до виникнення заборгованості, яка
станом на 27 січня 2011 року складає 384 058,79
грн, з яких пеня становить 243 112,53 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення пені, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідачі як подружжя є
солідарними боржниками, внаслідок
невиконання якими зобовґязань за
договором утворилась заборгованість,
сума якої правильно визначена судом
першої інстанції, за виключенням суми
пені, що підлягає стягненню в межах
позовної давності,і зменшив її до 182 162,07
грн; у іншій частині рішення суду
першої інстанції залишив без мін.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодись не
можна.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної
інстанції передбачений в ст. 316 ЦПК
України, в ньому, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції та
не оспорені обставини, а також
обставини, встановлені апеляційним
судом і визначені відповідно до них
правовідносини; мотиви зміни рішення
чи скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення,
назви, статті, її частини, абзацу,
пункту, підпункту закону, на підставі
якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Рішення апеляційного суду указаним
вимогам закону не відповідає.

Статтею 548 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Закон
дозволяє сторонами домовитись про
зміну розміру неустойки у бік її
зменшення або збільшення, крім
випадків, передбачених законом.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має
право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність з розміром
основного зобов'язання.

При цьому розмір заборгованості та
штрафних санкцій, їх співмірність,
обставини, які дають суду право
застосувати або не застосувати ч. 3
ст. 551 ЦК України, є фактичними
обставинами справи, встановлення яких
судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України є обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухваленні судового
рішення у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
ОСОБА_3 посилався на вказані норми
закону.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної
інстанції, у порушення вимог ст. ст.
213-214, 316 ЦПК України, не мотивував
відхилення доводів апеляційної скарги
щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України з
огляду на ті обставини, що несплачений
кредит ОСОБА_3 на момент звернення
банку до суду складав 133 739,85 грн,
прострочені відсотки - 7 206,41 грн, а пеня
у межах позовної давності - 182 162,07 грн,
що значно перевищує суму основного
боргу, не дав оцінки доказам, наданим
ОСОБА_3, на підтвердження відповідних
обставин.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому таке рішення
підставі ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 5 червня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В А.С.Олійник Судді:
В.І.Амелін Т.П.Дербенцева
С.О.Карпенко О.В.Ступак