Справа № 355/2/13- ц
Провадження № 2/355/126/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року Баришівський
районний суд Київської області в
складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в смт. Баришівка справу за
позовом ОСОБА_1 до Паришківської
сільської ради Баришівського району,
третя особа ОСОБА_2 про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з названим позовом стверджуючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько -
ОСОБА_3, який мав у своїй власності
житловий будинок загальною площею 54.1
кв.м. та господарсько-побутові будівлі (
погріб, 3 сараї, гараж, літня кухня,
вбиральня), які розташовані за адресою
АДРЕСА_1.

Після смерті батька, ОСОБА_1
фактично прийняла спадщину шляхом
прийняття майна в управління,
проведення ремонту у спадковому
житловому будинку.

Посилаючись на норми ч.3 ст.1268 ЦК
України просила суд визнати за нею
право власності за законом на спадкове
майно.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в порядку ст.31 ЦПК
України звернулася до суду із заявою
про зміну позовних вимог.

Обгрунтовуючи свої вимоги
зазначала, що друга дружина її батька
ОСОБА_5, не повідомивши нотаріуса про
наявність інших спадкоємців, за життя
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_3 на все спадкове майно, а
Баришівська нотаріальна контора, при
видачі даного свідоцтва, не перевірила
наявність інших спадкоємців за законом
та помилково видала вказане свідоцтво.

Змінивши свої позовні вимоги,
просила суд визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом виданого на ім?я ОСОБА_5 та
визнати за нею право власності на ?
частку житлового будинку та
господарсько-побутові будівлі, які
розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Представник відповідача -
землевпорядник Паришківської
сільської ради Баришівського району
ОСОБА_6 проти заявленого позову не
заперечує.

Представник третьої особи ОСОБА_2
- адвокат ОСОБА_7 суду пояснив, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Паришків
Баришівського району Київської
області помер ОСОБА_3, піля смерті якого
відкрилася спадщина. У відповідності
до діючого законодавства, спадкоємці
повинні до спливу шестимісячного
строку звернутися до нотаріальної
контори з письмовою заявою про
прийняття спадщини. Позивачка ОСОБА_1 з
письмовою заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
зверталася, з моменту відкриття
спадщини минуло більше ніж 21 рік.

У відповідності до ст.257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється у три роки. В своїй
позовній заяві позивачка не зазначає
поважності причини пропуску строку
позовної давності та не порушує перед
судом питання про поновлення строку
позовної давності в зв?язку з чим
вважає, що у суда є всі підстави для
відмови в позові.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що змінені позовні вимоги
підлягають до повного задоволення
виходячи з наступних міркувань.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто до 1
січня 2004 року, то суд вважає
застосувати до спірних правовідносин
зі спадкування майна ОСОБА_3 Цивільний
кодекс Української РСР від 18 липня 1963
року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
у віці 70 років помер батько позивачки -
ОСОБА_3, про що 07.02.1992 року в книзі
реєстрації смертей виконкому
Паришківської сільської ради
Баришівського району Київської
області зроблено відповідний запис за
№5 ( а.с.5). В день смерті ОСОБА_3
відкрилась спадщина до складу якої
входив: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 529, 549 ЦК України (в
редакції 1963 року) при спадкуванні по
закону, спадкоємцями першої черги є в
рівних долях діти (в тому числі
усиновлені), один із подружжя та батьки
(померлого).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в
ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим, майном.

Рішенням Баришівського районного суду
від 16 травня 2012 року за ОСОБА_1 від 16
травня 2012 року, як спадкоємицею за
законом було визнано право власності
на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями ,
однак за заявою ОСОБА_2, яка також
претендувала на спадщину, дане рішення
було скасоване у зв?язку з
нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що ніякого
розпорядження (заповіту) при житті
ОСОБА_3 не зробив в зв?язку з чим, його
спадкове майно відповідно до ст.529 ЦК
України успадкували в рівних долях
згідно з правилами ст.549 ЦК України
шляхом фактичного вступу в управління
або володіння спадковим майном дочка
ОСОБА_1( а.с.9 ) та дружина від другого
шлюбу - ОСОБА_5 ( а.с.46 ) .

Дане твердження суду базується на
довідці № 127 від 27.03.2012 року виконавчого
комітету Паришківської сільської ради
Баришівського району ( а.с.11 ) згідно
якої, ОСОБА_1 прийняла спадщину після
смерті батька ОСОБА_3 в шестимісячний
строк шляхом прийняття майна в
управління, проведенням ремонту
спадкового житлового будинку в АДРЕСА_1
в квітні-травні 1992 року і ніяких
претензій з боку другої дружини батька
- ОСОБА_5 стосовно користування
батьківським майном ніколи не
надходило.

Встановлені судом обставини
підтверджуються показами допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, які вони давали під час
перегляду рішення суду за
нововиявленими обставинами.

Так свідок ОСОБА_9 суду пояснював, що на
даний час працює сільським головою с.
Паришків Баришівського району.
Стверджує, що після смерті ОСОБА_3, його
син ОСОБА_18, майже кожен рік влітку
приїздив із Прибалтики в село та разом
із сестрою ОСОБА_1 проводили ремонт
будинку в якому проживала друга
дружина ОСОБА_3- ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_10 стверджував, що
проживаючи по-сусідству із
домоволодінням ОСОБА_3 неодноразово
був свідком того, як ОСОБА_1 приїжджаючи
в село до матері, приходила до батька -
ОСОБА_3, допомагала йому по
господарству, привозила продукти
харчування. Після смерті ОСОБА_3 -
ОСОБА_1 навідувалася до будинку та
разом із ОСОБА_5 наводили в ньому лад.
Неодноразово ОСОБА_5 розповідала йому
про те, що приїздила ОСОБА_1 та
привозила подарунки.

Таким чином суд вважає, що оскільки
позивачка ОСОБА_1 здійснила дії, які
свідчать про прийняття нею спадщини (
ст.549 ЦК України в редакції 1963 року ), то
вважається, що вона прийняла спадщину,
а тому, твердження представника
третьої особи про необхідність подачі
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини, при таких
обставинах суперечить чинному на той
час законодавству оскільки
спадкоємцем, що не прийняв спадщину,
вважався той, що не подав до нотаріуса
за місцем проживання спадкодавця,
тобто за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини в строк,
встановлений ч.2 ст. 549 ЦК або фактично
не прийняв спадщину ч.1 ст.549 ЦК України (
в редакції 1963 року ). За таких обставин
суд вважає, що ? частина будинку в
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 з дня смерті
її батька ОСОБА_3 , тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Як вбачається із технічного паспорту,
виготовленого Баришівським БТІ,
спірний будинок, що належав померлому
ОСОБА_3 був збудований в 1951 році. В той
час від забудовника не вимагали
оформлення свідоцтва на право
власності на майно, тому і не було
необхідності у виготовленні
технічно-правової документації на дане
нерухоме майно.

Про те, що ОСОБА_3 був власником та
володів будинком, що розташований в
АДРЕСА_1 на праві приватної власності
підтверджується довідкою виконкому
Паришківської сільської ради
Баришівського району Київської
області №108 від 13.03.2012 року ( а.с.24),
копією технічного паспорту на будинок (
а.с. 20-23).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3,
його дружина від другого шлюбу ОСОБА_5,
яка також прийняла спадщину шляхом
вступу в управління спадковим майном,
27 серпня 1995 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це
документ, який будучи вираженим у
нотаріальному правозастосовному акті,
підтверджує перехід прав та обов?язків
( спадщини) від спадкодавця до
спадкоємців. Отже, свідоцтво про право
на спадщину підтверджує і право
спадкоємця на відповідну частку у
спадковій масі, і правонаступництво
між спадкодавцем та спадкоємцем.

Відповідно до п. 97 Інструкції « Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» , затвердженими
Наказом № 18/5 від 14.06.1994року,
Зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 07.07.1994 року за № 152/361 (
діючий на момент правовідносин) ,
державний нотаріус, який одержав
від спадкоємців повідомлення про
відкриття спадщини, зобов'язаний
повідомити про це тих спадкоємців,
місце проживання або роботи яких йому
відоме.

Згідно п.113 даної Інструкції,
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто таким, які фактично
вступили в

управління або володіння спадковим
майном чи подали заяву в державну
нотаріальну контору про прийняття
спадщини (ст.549 Цивільного кодексу ).
Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної

адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового
платежу; копія рішення суду, що, набрало
законної сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний
в спадковому будинку (квартирі) в
період шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу
спадкоємця в управління чи володіння
спадковим майном.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що будь-яких дій по
встановленню інших спадкоємців, які б
мали право на спадщину по закону,
нотаріусом вчинено не було в зв?язку з
чим, перша дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_13, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто після
смерті ОСОБА_3 та з якою шлюб в
установленому законом порядку не був
розірваним, а також його дочка - ОСОБА_1 ,
були позбавлені права на спадкування
по закону, а тому, відповідно до абз.3 п.27
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову
практику в справах про спадкування», а
тому, разом із ОСОБА_5 мали право на
спадкування майна ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 року не вступивши в
спадкування за законом, ОСОБА_15
померла, а тому, спадкоємцями за
законом майна померлого ОСОБА_3 стали
його дочка - позивачка ОСОБА_1 ( яка в
порядку ст.549 ЦК 1963 року) отримала
спадщину шляхом фактичного управління
майном померлого) та дружина від
другого шлюбу ОСОБА_5, яка 27 серпня 1995
року отримала свідоцтво про право на
спадщину по закону.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла,
а тому, в передбаченому законом порядку
та строки, її брат - ОСОБА_16 звернувся до
нотаріальної контори та прийняв
спадщину, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_5 в тому числі і на будинок по
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_16 помер і
після його смерті відкрилася спадщина
і на спірне домоволодіння по АДРЕСА_1.

Таким чином суд вважає за
необхідне визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, що видане 27 серпня 1995 року
державним нотаріусом Баришівської
нотаріальної контори ( № спадкової
справи 271, зареєстрованого в реєстрі за
№ 2-3418 ) на ім?я ОСОБА_5.

Окрім того , на підставі ст.549 ЦК
УРСР ( в редакції Закону 1963 року) суд
вважає за необхідне визнати за
позивачкою ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3
право власності на ?

частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд вважає, що
позивачкою ОСОБА_1 строк на
пред?явлення даного позову до суду не
скінчився оскільки, після смерті свого
батька, вона продовжувала належним
чином користуватися майном померлого,
здійснювала догляд за спадковим
будинком.

Керуючись ст.ст.10,11,72,212,214-215,218 ЦПК
України, ст.529, 549 ЦК УРСР ( в редакції
Кодексу 1963 року), постановою Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року « Про судову практику в справах
про спадкування», суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Паришківської
сільської ради Баришівського району,
3-я особа ОСОБА_17 про визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом
виданого Баришівською державною
нотаріальною конторою на ім?я ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі 2-3418 від
27.08.1995 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 право
власності на ? частку житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1 Київської області, що належав
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Київської області протягом 10 днів з дня
його проголошення через Баришівський
районний суд.

Суддя Баришівського районного суду
О. Д. Лисюк