Справа № 567/1704/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Острозі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 до Тесівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно, -

встановив :

до Острозького районного суду
звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з
позовом до Тесівської сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання за ОСОБА_3, як
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_5, права приватної власності на 1/3
частку садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1 про визнання за
ОСОБА_4, як за членом бувшого
колгоспного двору, права приватної
власності на іншу 1/3 частку
вищевказаного садибного житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, та про визнання за ОСОБА_1,
як спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_6, права приватної власності на 1/3
частку зазначеного садибного
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями.
Позовні вимоги мотивують тим, що
спірний житловий будинок відносився до
суспільної групи господарств -
колгоспного двору та станом на 1991 рік в
ньому проживали та були зареєстровані
позивач ОСОБА_4 та його батьки ОСОБА_6,
ОСОБА_5 Їх частки як членів колгоспного
двору у вищевказаному садибному
житловому будинку були рівними та
становили по 1/3 частці за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_6, який
заповітів не складав. Після смерті
останнього спадщину прийняв його син
ОСОБА_1, про що йому видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на
частину спадкового майна (право на
земельну частку (пай) та майновий пай).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла ОСОБА_5, яка за
життя зробила заповітне розпорядження,
відповідно до якого все належне їй
майно в рівних частинах заповіла
доньці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 ОСОБА_3
належним чином прийняла спадщину,
подавши приватному нотаріусу
відповідну заяву та отримавши
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на частину спадкового майна
(чотири земельні ділянки), водночас
інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_4
подав заяву про відмову від прийняття
спадщини.

Позивачі в обгрунтування заявлених
позовних вимог зазначають, що за
відсутності передбаченого чинним
законодавством правовстановлюючого
документа позбавлені можливості на
сьогоднішній день в позасудовому
(нотаріальному) порядку оформити кожен
на своє ім'я право власності на належні
їм частки у житловому будинку, оскільки
покійна ОСОБА_5, за якою обліковувався
вказаний будинок, за життя не
виготовила відповідної технічної
документації на житловий будинок, не
отримала свідоцтва про право власності
на нього та не здійснила державної
реєстрації права власності на даний
житловий будинок, що й спонукало їх
звернутися до суду з даним позовом.
Судові витрати позивачі просили
покласти на них.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили. В поданих до
суду заявах позовні вимоги підтримали
повністю, просили розгляд справи
здійснювати у їх відсутності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги з підстав,
наведених у позові, просив їх
задовольнити.

Представник позивачів в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити з підстав, вказаних у
позові.

Представник відповідача - Тесівської
сільської ради Острозького району
Рівненської області в судове засідання
не з'явився, в поданій до суду письмовій
заяві позовні вимоги визнав у повному
обсязі, просив розгляд справи
здійснювати у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1 та представника позивачів,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши надані сторонами та
витребувані судом докази, прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує прав чи
інтересів третіх осіб, а тому
приймається судом.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, випискою Тесівської сільської
ради Острозького району № 404 від
26.11.2013р. з погосподарської книги № 1
(особовий рахунок НОМЕР_1), що за ОСОБА_5
обліковується житловий будинок з
надвірними будівлями (рік забудови 1972
р.) за адресою АДРЕСА_1, та згідно
довідок Тесівської сільської ради
Острозького району №401, 402 від 26.11.2013 р.
вказане домогосподарство згідно даних
по господарського обліку було
зареєстровано як колгоспний двір та
станом на 1991 рік в ньому проживали
ОСОБА_6 (голова двору), його дружина
ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 (позивач).

Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» №
13441 від 16.12.2013 р. право власності на
садибний житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1 не
зареєстровано.

Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність» до правовідносин, що
виникли до введення в дію зазначеного
закону, застосовується діюче на той час
законодавство і спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватись за нормами, що регулювали
власність такого двору. Отже, право
власності на майно, яке належало до
колгоспного двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час існування
правовідносин, що регулювали власність
колгоспного двору) розмір частки члена
двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

На підставі вищевикладеного, суд, за
відсутності даних про втрату членами
бувшого колгоспного двору права на
частку в майні колишнього колгоспного
двору, приходить до висновку, що частки
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були рівними
та становили по 1/3 від цілого садибного
житлового будинку з надвірними
будівлями за кожним з них.

Таким чином, вимога позивача ОСОБА_4 про
визнання за ним, як за членом бувшого
колгоспного двору, права власності на
1/3 частину садибного житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

При вирішенні позовної вимоги про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
іншу 1/3 частину вищевказаного
садибного житлового будинку з
надвірними будівлями в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, суд виходив з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 30.07.1998 року.

ОСОБА_6 був батьком ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_3 від 04.12.1959 р.

Згідно оглянутих у судовому засіданні
матеріалів витребуваної спадкової
справи №246/2004, заведеної після смерті
ОСОБА_6, та відповідно до витягів зі
Спадкового реєстру від 13.12.2013 р. № 36084689,
36084813 спадкоємцем за законом є ОСОБА_1,
син спадкодавця, про що свідчить заява
останнього про прийняття спадщини та
видане на його ім'я свідоцтво про право
на спадщину за законом від 19.08.2004 р. на
частину спадкового майна, що
складається із права на земельну
частку (пай), посвідченого сертифікатом
на право на земельну частку (пай) серії
РВ № 0032406 від 12.07.1996 р. та майнового паю в
загальному пайовому фонді КСП
«Україна».

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав, що
підтверджується витягом зі Спадкового
реєстру № 36084689 від 13.12.2013 р.

Згідно довідки Острозької районної
державної нотаріальної контори від
17.12.2013 р. спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_6, є ОСОБА_1, син
спадкодавця. Водночас зазначено, що від
ОСОБА_5 подано заяву про відмову від
прийняття спадщини. Відомості про
інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1, в
матеріалах спадкової справи відсутні.

У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час відкриття
спадщини) позивач, як син померлого, є
спадкоємцем за законом першої черги.

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час відкриття
спадщини), спадкоємець визнається
таким, що прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном, або ж якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що єдиним спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_6 є його син - ОСОБА_1,
відомості щодо інших осіб, які вправі
претендувати в порядку спадкування
повністю або частково на 1/3 частину
садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями в
ході судового розгляду не встановлено,
що об'єктивно підтверджується
матеріалами справи та поясненнями
представника позивачів.

Право ОСОБА_1 отримати у власність 1/3
частину садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
після смерті батька ОСОБА_6
підтверджується положеннями ст.ст. 529,
549 ЦК УРСР та обставинами,
встановленими в ході судового
розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та
належним чином прийняв спадщину, а тому
є спадкоємцем першої черги за законом
та має право на перехід до нього права
власності на 1/3 частку садибного
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1

Отже, вимога ОСОБА_1 про визнання за ним,
як за спадкоємцем за законом після
смерті батька ОСОБА_6, права власності
на 1/3 частину садибного житлового
будинку в АДРЕСА_1, є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання за нею, як спадкоємцем за
заповітом, після смерті матері ОСОБА_5,
права приватної власності на належну
останній 1/3 частку спірного житлового
будинку, суд виходив з наступного.

Як було вище встановлено судом, ОСОБА_5,
як члену бувшого колгоспного двору,
належала 1/3 частка житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 25.05.2013 р.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_5 була матір'ю ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, виданого Тесівською
сільською радою Острозького району
Рівненської області серії НОМЕР_5 від
12.01.1958 р., та витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб щодо підтвердження
дошлюбного прізвища від 13.12.2013 р.

Згідно оглянутих у судовому засіданні
матеріалів витребуваної спадкової
справи №105, заведеної після смерті
ОСОБА_5, та довідки приватного
нотаріуса Острозького районного
нотаріального округу від 14.12.2013 р.,
спадкоємцями за заповітом
(посвідченого 20.01.2010 р. секретарем
Тесівської сільської ради та
зареєстрованого в реєстрі за № 55)
після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_3
та син ОСОБА_4, який відмовився від
прийняття спадщини за заповітом, про що
за місцем відкриття спадщини подав для
нотаріуса відповідну заяву. Факт
належного прийняття ОСОБА_3 спадщини
після смерті матері ОСОБА_5
підтверджується відповідною заявою
поданої нотаріусу про прийняття
спадщини та виданими на її ім'я
свідоцтвами про право на спадщину за
заповітом від 14.12.2013р. на чотири
земельні ділянки.

Відомості про інших спадкоємців, окрім
ОСОБА_3, які вправі претендувати на
спадкове майно, в т.ч. частину спірного
житлового будинку, належного
спадкодавцю ОСОБА_5, в матеріалах
спадкової справи відсутні та в ході
судового розгляду не здобуто.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням
є перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України,
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Згідно із ч.1 ст.1275 ЦК України, якщо від
прийняття спадщини відмовився один із
спадкоємців за заповітом, частка у
спадщині, яку він мав прийняти,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними
порівну.

Право позивачки ОСОБА_3 отримати у
власність в порядку спадкування 1/3
частину садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
після смерті ОСОБА_5 підтверджується
заповітом від 20.01.2010 р.

Відповідно до ст.1223 ЦК України особи,
визначені у заповіті мають право на
спадкування, тобто в даному випадку, з
урахуванням заяви ОСОБА_4 про відмову
від прийняття спадщини, ОСОБА_3 має
право на перехід до неї в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_5 права власності на 1/3
частину садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1

Право ОСОБА_3 отримати у власність 1/3
частину садибного житлового будинку з
надвірними будівлями після смерті
матері ОСОБА_5 підтверджується
положеннями ст.ст.1223, 1275 ЦК України та
обставинами, встановленими в ході
судового розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_3 є єдиним
спадкоємцем після смерті матері
ОСОБА_5, та належним чином прийняла
спадщину, а тому має право на перехід до
неї в порядку спадкування за заповітом
права власності на 1/3 частку спірного
садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями.

Отже, вимога ОСОБА_3 про визнання за нею,
як за спадкоємцем за заповітом після
смерті матері ОСОБА_5, права власності
на 1/3 частину садибного житлового
будинку в АДРЕСА_1 є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з метою оформлення
своїх спадкових прав зверталися до
нотаріусів, які відмовили їм у видачі
свідоцтв про право на спадщину на
частину спірного житлового будинку,
мотивуючи відсутністю
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно.

В ході судового розгляду судом також
встановлено, що позивачі зверталися до
відповідача із заявою в якій просили
видати свідоцтво про право власності
на спірний житловий будинок, у видачі
якого їм сільська рада відмовила,
мотивуючи тим, що спірний житловий
будинок обліковується за ОСОБА_5 та
видача свідоцтва про право власності
на померлих осіб чинним законодавством
не передбачена, що й спонукало
позивачів звернутися до суду за
захистом своїх майнових прав та
інтересів.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом;
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, обраний позивачами спосіб
захисту своїх прав відповідає чинному
законодавству.

Беручи до уваги встановлені судом
обставини справи, суд приходить до
висновку про наявність фактичних та
правових підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 61, 174, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст.11, 16, 328, 1217, 1223, 1233, 1273,
1275 ЦК України, ст.ст.123, 529, 549 ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.), ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, як спадкоємцем за
заповітом після смерті ОСОБА_5, право
приватної власності на 1/3 частку
садибного житлового будинку (А-1), що
складається з : коридору - 1-1, кладової -
1-2, житлової - 1-3, житлової - 1-4, житлової -
1-5, кухні - 1-6, загальною площею 70,3 кв.м.,
житловою площею 41,1 кв.м., вартістю 50 846
грн., та господарсько-побутових
будівель : прибудови - а- вартістю 13 459
грн., ганку - а-1 вартістю 785 грн., літньої
кухні, сараю - Б - вартістю 6 920грн., сараю
- б - вартістю 1 815 грн., погребу - Г -
вартістю 5 116 грн., огорожі № 1 - вартістю
740 грн., колодязя - К - вартістю 3 534 грн.,
вбиральні - В - вартістю 2 200 грн., всього
загальною вартістю 85 415 грн. (вартість 1/3
частки становить 28 471, 67 грн.), що
розташовані в АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_4, як членом
колгоспного двору, право приватної
власності на 1/3 частку садибного
житлового будинку (А-1), що складається з
: коридору - 1-1, кладової - 1-2, житлової -
1-3, житлової - 1-4, житлової - 1-5, кухні - 1-6,
загальною площею 70,3 кв.м., житловою
площею 41,1 кв.м., вартістю 50 846 грн., та
господарсько-побутових будівель :
прибудови - а- вартістю 13 459 грн., ганку -
а-1 вартістю 785 грн., літньої кухні, сараю
- Б - вартістю 6 920грн., сараю - б - вартістю
1 815 грн., погребу - Г - вартістю 5 116 грн.,
огорожі № 1 - вартістю 740 грн., колодязя -
К - вартістю 3 534 грн., вбиральні - В -
вартістю 2 200 грн., всього загальною
вартістю 85 415 грн. (вартість 1/3 частки
становить 28 471, 67 грн.), що розташовані в
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_6, право
приватної власності на 1/3 частку
садибного житлового будинку (А-1), що
складається з : коридору - 1-1, кладової -
1-2, житлової - 1-3, житлової - 1-4, житлової -
1-5, кухні - 1-6, загальною площею 70,3 кв.м.,
житловою площею 41,1 кв.м., вартістю 50 846
грн., та господарсько-побутових
будівель : прибудови - а- вартістю 13 459
грн., ганку - а-1 вартістю 785 грн., літньої
кухні, сараю - Б - вартістю 6 920грн., сараю
- б - вартістю 1 815 грн., погребу - Г -
вартістю 5 116 грн., огорожі № 1 - вартістю
740 грн., колодязя - К - вартістю 3 534 грн.,
вбиральні - В - вартістю 2 200 грн., всього
загальною вартістю 85 415 грн. (вартість 1/3
частки становить 28 471, 67 грн.), що
розташовані в АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяВасилевич О.В.