Баранівський районний суд
Житомирської області
Справа № 273/1662/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

25 листопада 2013 року Баранівський
районний суд Житомирської області в
складі: головуючого - судді Васильчук О.
В. секретаря судових засідань
Нікітчиної Л.М. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Баранівка справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по договорах позики по
донарахованих процентах за
користування позиками, інфляційних та
річних -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом
до суду в обгрунтування якого зазначив,
що рішенням Баранівського районного
суду від 11.10.2011 року з відповідача на
його користь стягнуто заборгованість
за договорами позики, кошти в сумі 218875
грн. 54 коп. Протягом знаходження
виконавчого листа на примусовому
виконанні відповідач погасив борг
частково в сумі 1710 грн. У зв'язку з
невиконанням умов договорів позики та
рішення суду сума боргу щоденно
змінюється в сторону збільшення.
Станом на 16.08.2013 року загальна сума
заборгованості позичальника по
процентам за користування позиками,
нарахованими річними та інфляційними
за період з 06.09.2011 року по 16.08.2013 року
складає 168 578 грн. 50 коп.., яка включає:
141619 грн.27 коп. - заборгованість по
процентах за користування доларовими
коштами; - 25457 грн.05 коп. заборгованість
по процентах за користування
гривневими коштами; - 340 грн. інфляційні
по гривневих позиках; - 1162 грн. 12 коп., 3%
річних по гривневих позиках, які ОСОБА_2
просить стягнути з відповідача,
оскільки останній свої зобов'язання по
поверненню позичених коштів не
виконав.

В судове засідання позивач ОСОБА_2
не явився, надіслав заяву в якій
просить слухати справу без його участі
позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не явився, надіслав заяву в якій
просить слухати справу без його участі,
позовні вимоги не визнає та в письмових
запереченнях на обгрунтування не
визнання позову зазначив, що даний
позов заявлено щодо договорів по яких
сплив строк позовної давності, як
згідно ст.257 ЦК України так і ст. 258 ЦК
України, крім цього дані позовні
вимоги протирічать Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
яким встановлено перелік установ, які
мають право надавати позики під
відсотки, позивач не є такою особою.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що даний позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
між фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено сім договорів позики, що
підтверджується копією рішення
Баранівського районного суду
Житомирської області від 11.10.2011 року
(а.с.6-8) та копіями розписок (а.с.28-31).

Відповідно до умов договору позики
від 21.11.2009 року у цей же день позивач
передав відповідачу позику в сумі 1500
доларів США строком до 29 грудня 2009
року, під 10 %, що підтверджується копією
розписки (а. с. 28).

02 грудня 2009 року ОСОБА_2 передав
відповідачу у позику 1000 доларів США
строком до 30 грудня 2009 року, під 10% , що
також підтверджується копією розписки
(а. с. 31).

14 грудня 2009 року позивач ОСОБА_2
передав відповідачу ОСОБА_3 у позику 10
000 (десять тисяч) гривень строком до 29
грудня 2009 року, що підтверджується
копією розписки (а.с.31).

05 липня 2010 року позивач передав
відповідачу у позику 1500 доларів США з
процентною ставкою 150 доларів, строком
до 15 липня 2010 року, що підтверджується
копією розписки (а.с.28).

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_2 надав
у борг відповідачу 1185 доларів США,
строком до 15 вересня 2010 року, що
підтверджується копією розписки
(а.с..29).

20 січня 2010 року позивач ОСОБА_2 передав
відповідачу ОСОБА_3 у позику 3000 доларів
США під 10%, строком до 20 лютого 2010 року,
що підтверджується копією розписки
(а.с.30).

12.05.2010 року позивач передав відповідачу
у борг 10 000 (десять тисяч) гривень та 500
доларів США під 10%, строком до 12 червня
2010 року, що підтверджується копією
розписки (а.с.30).

Таким чином між сторонами було
укладено сім договорів позики, що
підтверджуються копіями розписок.

Сторонами не заперечується, що указане
судове рішення від 11.10.2011 року не
виконано; позика позивачу не повернута,
що також підтверджується довідкою №
02/10/3-30/6261 від 13.08.2013 року виданою
відділом державної виконавчої служби
Баранівського райуправління юстиції
Житомирської області (а.с.15).

Враховуючи те, що договори позики
укладені між позивачем ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, як фізичними особами, дія
Закону України « Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» на ці
правовідносини не поширюється, а
регулюється Главою 71 ЦК України.
«Позика. Кредит. Банківський вклад»,
тому заперечення відповідача в цій
частині є безпідставними так само як
щодо пропуску позовної давності,
оскільки строки відповідно до ст.257 ЦК
України позивачем не порушені, а щодо
спеціальної позовної давності то
предмет та підстави позову не
стосуються стягнення неустойки.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову в частині стягнення процентів
за користування доларовими та
гривневими коштами, суд виходив із
слідуючого.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1048 ЦК України передбачено
право позикодавця на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики. Як убачається
з предмета та підстав позову, ОСОБА_2
просив стягнути з відповідача проценти
передбачені ст.1048 ЦК України, тобто
проценти за користування позикою.

Разом із тим, як передбачено ч. 1 ст.1048 ЦК
України проценти за користування
позикою виплачуються до дня повернення
позики. При цьому судом встановлено, що
за договорами позики від 21.11.2009 року,
01.12.2009 року, 14.12.2009 року, 20.02.2010 року,
серпня 2010 року, 12.05.2010 року та 05.07.2010
року чітко визначено строк (дата )
повернення позики (а.с.28-31).

У зазначених договорах інші умови
повернення позики не вказані, відтак, у
зв'язку з порушенням таких умов
договорів позивач звернувся до суду і
рішенням Баранівського районного

суду від 11.10.2011 року з відповідача на
користь ОСОБА_2 стягнуто суми за
всіма сімома договорами позики. Отже,
оскільки інше не визначено умовами
договорів позики, договірні
правовідносини між сторонами
припинені, підстав для нарахування
процентів за користування коштами на
підставі ст.1048 ЦК України, які
підлягають оплаті за правилами про
основний грошовий борг, відсутні.

Як вбачається з предмета та підстав
позову, ОСОБА_2 просив стягнути з
відповідача суми передбачені ст.625 ЦК
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання, а саме за
період з 06.11.2011 року по 16.08.2013 року -
інфляційні в сумі 340 гривень та 3%
річних в сумі 1162 грн. 18 коп. за
договорами позики від 14.12.2009 року та
12.05.2010 року.

В цій частині суд позов задовольняє,
беручи до уваги розрахунок наданий
позивачем (а.с.12-13), оскільки згідно ч.2
ст.625 ЦК України, інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті, та
три проценти річних від простроченої
суми полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів у наслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами.
Наявність судового рішення від 11.10.2011
року про задоволення вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яке не виконане останнім не
позбавляє позивача права на отримання
сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України , якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10,11,60, 88, 213-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 625, 1046 -1048 ЦК України, суд

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості по договорах позики по
донарахованих процентах за
користування позиками, інфляційних та
річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ін.н. НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_2 інфляційні по
гривневих позиках в сумі 340 гривень, 3%
річних по гривневих позиках в сумі 1162
гривні 12 копійок, а всього 1502 гривні 12
копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 16 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Житомирської області протягом десяти
днів з дня отримання копії даного
рішення через Баранівський районний
суд Житомирської області.

Суддя: О. В. Васильчук