Провадження №2/522/9952/13
17 жовтня 2013 року Приморський
районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді
при секретарі - Герасименко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання чоловіка, -
Позивач 05.08.2013 року звернувся до
Приморського районного суду м.Одеси з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
призначення аліментів та просив
стягнути з неї аліменти на утримання
чоловіка у розмірі 1000 грн. щомісячно на
користь ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що у 2000 році він уклав шлюб з
ОСОБА_2 25.07.2013 року Приморським районний
судом м.Одеси шлюб між сторонами було
розірвано. Після розлучення
відповідачка ухиляється від утримання
чоловіка, не допомагає йому та погрожує
виселити його з будинку, де вони
мешкали разом понад 12 років. Позивач на
теперішній час не має можливості
працювати, обслуговувати себе,
оскільки його стан здоров'я не дає йому
змоги навіть приготувати собі їжу. Він
є інвалідом ІІ групи, внаслідок
загального захворювання і така
інвалідність встановлена йому з 21.04.2010
року довічно, тобто почав отримувати
пенсію по інвалідності у розмірі 894,00
грн. під час шлюбу. На даний час позивач
інших джерел доходів не має, тому його
матеріальне становище є вкрай скрутним
і потребує матеріальної допомоги.
Відповідач працює та отримує заробітну
плату приблизно 5 000 грн. і тому має
можливість надавати позивачу
матеріальну допомогу.
У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, який діє згідно
довіреності від 02.07.2013 року (а.с. 13),
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та просив суд їх задовольнити з
підстав викладених у позові. При цьому
він також пояснив, що у сторін від цього
шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5, вони
з відповідачкою мешкабть в будинку її
дідуся. Після розлучення відповідачка
вигнала позивача з будинку та на даний
час він знаходиться у своєї сестри на
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову. При цьому вона
пояснила, що з 2000 року вони з позивачем
перебували у шлюбі, від шлюбу мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час спільного мешкання
вони проживали у будинку її дідуся,
весь час позивач зловживав спиртними
напоями, грошей на утримання її та
дитини не надавав. В 2005 році позивача
побили, він лежав у лікарні, та після
цього отримав інвалідність з 05.04.2006
року. За час спільного подружнього
життя позивач був зареєстрований у
свого батька, тобто представника
позивача, після розлучення у сторін
була домовленість, що позивач переїде
жити до батька, але не бажаючи брати на
себе турботи про сина інваліда, батько
позивача за день до розірвання шлюбу
виписав його зі своєї квартири. Позивач
жив у неї до 23.09.2013 року, весь цей час він
влаштовує сварки, з сином розмовляє
брутальною лайкою, через що син не хоче
приходити до дому і тому та
залишається у її батьків. Але після
того, як вона дізналась, що позивач
подав на неї до суду про стягнення
аліментів, вона його вигнала.
Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 04.08.2000 року було зареєстровано
шлюб, про що в книзі реєстрації
зроблено відповідний актовий запис №
Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю.
Згідно рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 25.07.2013 року по
сторонами розірвано.
Як вбачається з наявного в матеріалах
справи пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1 виданого 22.09.2010 року, позивач
ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи загального
захворювання довічно. (а.с. 3). Згідно
довідки Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.Одеси
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в фонді і
отримує пенсію по інвалідності
внаслідок загального захворювання
інвалідам ІІ групи у розмірі 994 грн. (а.с.
Відповідно ст.75 Сімейного кодексу
України, дружина, чоловік повинні
матеріально підтримувати один одного.
Згідно ст.76 Сімейного кодексу України
розірвання шлюбу не припиняє права
особи на утримання, яке виникло у неї за
час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа
має право на утримання, якщо вона стала
непрацездатною до розірвання шлюбу або
протягом одного року від дня
розірвання шлюбу і потребує
матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може
надавати матеріальну допомогу.
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що між сторонами існують
неприязні відносини, після розлучення
між ними була домовленість, що позивач
переїде жити до свого батька, тобто за
місцем своєї реєстрації.
Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1,
позивач був знятий з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1, 24.07.2013 року.
Позов поданий до суду 05.08.2013 року.
З пояснень відповідачки ОСОБА_2 та
наданої нею в судовому засіданні копії
трудової книжки вбачається, що на даний
час відповідачка офіційно не працює,
постійного заробітку немає.
Відповідно до ч.2 ст.75 СК України право
на утримання (аліменти) має той з
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.
Також судом встановлено, що разом з
відповідачкою проживає неповнолітній
син, який повністю знаходиться на її
утриманні, позивач матеріально
допомоги на утримання сина не надає на
протязі всього спільного життя, що
також в судовому засіданні підтвердив
представник позивача.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
З урахуванням вищевикладеного,
представником позивача не надано суду
належних доказів, які б свідчили, про
можливість відповідача надавати
матеріальну допомогу (аліменти)
Суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60,61, 209, 212- 215, 218,
ЦПК України, ст.ст. 75, 76, 77 СК України,
суд,
У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання
Апеляційна скарга на заочне
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя
Домусчі Л.В.

17.10.2013