Справа № 279/9431/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року

Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючого
судді Коваленко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коростень справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
територіальна громада в особі
Веселівської сільської ради
Коростенського району Житомирської
області про визнання права власності
на спадкове майно за заповітом, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеним позовом, в якому
просить визнати за нею право власності
на спадкове майно, залишене після
смерті матері ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за заповітом від
14.07.2005 року, зареєстрованого за №8
Веселівською сільською радою
Коростенського району, Житомирської
області, у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і
спорудами, розташований на земельній
ділянці розміром 0.64 га.

В підтвердження своїх вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла її мати ОСОБА_3, яка постійно
проживала разом з позивачкою за
адресою АДРЕСА_1. При житті склала
заповіт, яким заповідала їй все своє
майно на випадок смерті. В даний час
вона звернулась дот нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, але нотаріус відмовляєї їй у
видачі свдоцтва про право на спадщину ,
оскільки відсутній документ,
підтверджуючий право власності на
вказане майно.

В судове засідання позивачка не
з»явилась, надіслала заяву про
слухання справи у її відсутності,
позовні вимоги підтримала, просить їх
задовольнити.
Відповідач в судове засідання не
з»явився, надав заяву, в якій просить
розглянути справу без його участі.
Третя особа проти позову не заперечує,
просить розглянути справу без участі
її представника, про що надала суду
заяву. А тому суд вважає за можливе
розглядати справу на підставі наявних
матеріалів та без фіксації технічними
засобами.

Перевіривши матеріали
справи, оцінивши всі докази та
обставини по справі, суд задовольняє
позовні вимоги повністю, виходячи з
таких підстав.

Як встановлено судом
позивачка ОСОБА_1 є рідною донькою
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що стверджується
свідоцтвом про її народження та
свідоцтвом про одруження.

Ще в 1950-х роках батьки позивачки
побудували житловий будинок з
надвірними будівлями розташований в
АДРЕСА_1 і з того часу вільно і відкрито
користувались вказаним
домоволодінням, зареєструвавши його в
погосоподарській книзі Веселівської
сільської ради. Позивачка ОСОБА_1
постійно проживає в будинку батьків
разом із своєю сім"єю.

14 липня 2005 року мати позивачки ОСОБА_3
склала заповіт , яким заповідала
належний їй будинок АДРЕСА_1 та всі
прилеглі до нього будівлі своїй дочці
ОСОБА_1. Даний заповіт посвідчений
секретарем Веселівської сільської
ради , зареєстрований в реєстрі
нотаріальних дій за №8, на день смерті
заповідача ніким не скасований і не
змінений.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Веселівка
Коростенського району Житомирської
області у віці 83 років мати позивачки
ОСОБА_3 померла, про що виконкомом
Веселівської сільської ради зроблено
запис за №6 в Книзі реєстрації смертей.
Позивачка належним чином відповідно до
вимог ст.1268 ЦК Українри прийняла
спадщину, проживаючи в будинку на
момент смерті спадкодавця.

Проте, у спадковому будинку проживав
чоловік покійної спадкодавця,
відповідач ОСОБА_2 , який на момент
складення заповіту був особою
непрацездатною, старшою 60-ти річного
віку, та відповідно до цього мав право
на обов"язкову долю у спадковому
майні.З його заяви видно, що він не
претендує на спадкове майно і не
заперечує, щоб право власності було
визнано за дочкою.

В даний час позивачка звернулася до
нотаріальної контор із заявою про
офоромлення спадщини, але нотаріус
обгрунтовано відмовляє їй, оскільки
право власності на спірне
домоволодіння не зареєстровано в БТІ.

Оскільки спадковий будинок був
побудований під час дії ЦК Української
РСР в редакції 1963 року, діючим на той
час законодавством не передбачено було
реєстрацію будинків, документом, що
підтверджував право власності на
будинок була погосподарська книга
сільської ради, то суд приходить до
висновку, що і мати позивачки мала
право власності на будинок, а ,
відповідно, і визнає його за нею.
Згідно положень ст.ст.100,101 ЦК УРСР (яка
діяла на той час) в редакції 1963 року
громадяни могли мати у власності
житловий будинок, причому глава 10
«Особиста власність» цього ж кодексу
не пов»язувала наявність такого права
з його обов'язковою державною
реєстрацією.

Відповідно до п.4ч.2п.п.6
Інструкції «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах,
селищах міського типу УРСР,
затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від
31 січня 1966 року за погодженням з
Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996
року державній реєстрації підлягали
тільки будинки та домоволодіння в
межах міст і селищ, а інвентаризації
домоволодіння в сільській місцевості
не підлягали.

При таких обставинах суд приходить
до висновку, що вимоги позивачки
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10,11,213-215 ЦПК України,
ст.ст. 331, 392,1233, 1268 ЦК України , суд -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою с. Веселівка,
Коростенського району Житомирської
області право власності на майно -
житловий будинок з усіма надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідно до
технічного паспорту від 20.12.2013 року
(інвентарна справа №184), розташований
на земельній ділянці площею 0,64 га.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Коростенський
міськрайонний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Коваленко В.П.