Єдиний унікальний номер 422/9706/12
Справа
№2/205/542/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2013 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Шавули В.С.

при секретарі
Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 24 жовтня 2012 року звернулась
до Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 13 серпня 2012 року близько
16:30 год. на перехресті вул. Братів
Трофімових і вул. Вільямса, відповідач
керуючи автомобілем «ВАЗ-2106» д/з
НОМЕР_1, скоїв наїзд на позивачку та її
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що перетинали проїзну частину на
пішохідному переході. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди їй та її
малолітньому сину було завдано
тілесних ушкоджень, тому позивачка із
сином вимушені були тривалий час
лікуватися, на відновлення свого
здоров'я витрачати власні кошти.
Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 вересня 2012
року, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено
адміністративне стягнення у вигляді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на один
рік.

Оскільки в добровільному порядку
відповідач відмовився їй
відшкодовувати будь-які витрати на
лікування, позивачка вимушена була
звернутися до суду із даним позовом, у
якому просила стягнути із ОСОБА_2 на
свою користь матеріальну шкоду у сумі 12
500,00 грн., моральну шкоду в сумі 7 500,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, просила
задовольнити їх у повному обсязі,
посилаючись на викладені у позові
обставини та надані суду докази.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
в проти позовних вимог заперечував.
Просив відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі.

Представник відповідача, діючий на
підставі договору адвокат ОСОБА_3, в
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечував. У задоволенні
позову просив відмовити у повному
обсязі.

Вступну та резолютивну частини рішення
проголошено в судовому засіданні,
повний текст складено 13 березня 2013
року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
від 04.11.1950 року, кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Суд, з'ясувавши обставини справи,
вислухавши пояснення сторін, свідка,
перевіривши їх наданими доказами,
вважає, що позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 13 серпня 2012 року близько 16 год. 30
хв., керуючи належним йому на праві
власності транспортним засобом
автомобілем «ВАЗ-2106» державний номер
НОМЕР_1, на перехресті вул. Братів
Трофімових та вул. Вільямса у
м.Дніпропетровську, грубо порушуючи
правила безпеки дорожнього руху,
допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, яка є позивачкою у справі.

Постановою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 вересня 2012
року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на один
рік (а.с. 52).

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, потерпілій було завдано
тілесні ушкодження, які відповідно до
висновку судово-медичної експертизи №
3732 від 12 жовтня 2012 року, відносяться до
середнього ступеня тяжкості, що
призвели до тривалого розладу здоров'я
більше 21 діб (а.с.9-10).

Також, під час дорожньо-транспортної
пригоди, зазнав тілесних ушкоджень
малолітній син позивачки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому було завдано легких
тілесних ушкоджень, що зумовили
короткочасний розлад здоров'я,
тривалістю понад 6 діб, але не більше як
три тижні (а.с. 13-14,41).

Після отриманих ушкоджень ОСОБА_1
тривалий час знаходилася на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що підтверджується
виписними епікрізами із історій хвороб
та амбулаторних карток (а.с.6,7,8,11-12).

У відповідності до статті 1187
Цивільного Кодексу України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Обов'язок доведення умислу потерпілого
або наявності непереборної сили
законом покладається також на
володільця джерела підвищеної
небезпеки, оскільки діє
цивільно-правова презумпція
заподіювача шкоди.

Частиною 3 ст.1193 ЦК України передбачено,
що вина потерпілого взагалі не
враховується у разі відшкодування
додаткових витрат, пов'язаних із
необхідністю придбання ліків,
стороннього догляду, посиленого
харчування, санаторно-курортного
лікування, тощо.

Як вбачається із наданих позивачкою
розрахункових накладних та чеків
аптек, витрати на медикаменти, які
ОСОБА_1 купувала на своє лікування, в
загальному розмірі становлять 1 132,70
грн. (а.с.42-51).

Відповідач наголошував на тому, що він
надавав матеріальну допомогу
позивачці у період лікування, що не
заперечувалось нею у судовому
засіданні (а.с.27-29).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1195 Цивільного Кодексу
України, фізична або юридична особа,
яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно п. 1 ч. 1 статті 1188 Цивільного
Кодексу України, шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а

саме: шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 27 березня 1992
року № 6 із змінами «власником джерела
підвищеної небезпеки вважається
юридична особа або громадянин, який
здійснює експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки, на підставі
права власності, повного господарчого
володіння, оперативного управління,
або у зв'язку з іншими підставами
(договору оренди, довіреності)».

Суд також вважає, що неправомірними
діями відповідача позивачці заподіяно
моральну шкоду.

За змістом ст. ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Згідно ст. 1168 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, може бути відшкодована
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру

немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Вислухавши пояснення представника
позивачки, враховуючи суть позовних
вимог, характер та тривалість
моральних та фізичних страждань,
пережитий психічний стрес під час
скоєння ДТП, при якому позивачці та її
малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
завдано тілесних ушкоджень, у зв'язку з
якими ОСОБА_1 зазнала фізичного болю,
тривалий час лікувалась, що призвело до
негативних змін та порушення її
нормального життєвого ритму, а також,
виходячи із засад розумності та
справедливості, суд приходить до
висновку про можливість часткового
задоволення позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди із
відповідача в сумі 7500,00 грн.

Таким чином, аналізуючи в сукупності
наявні по справі докази, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивачки
щодо стягнення матеріальної шкоди є
обґрунтованими, в повному обсязі
доведеними з її боку та підлягають
частковому задоволенню, внаслідок чого
слід стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивачки суму відшкодування
матеріальних збитків у розмірі 1 132,70
грн.

Крім того, згідно статті 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Тому, з
відповідача належить стягнути на
користь держави судовий збір в сумі 229,40
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 23, 1167, 1168, 1187, 1188, 1195 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року,
ст.ст.10, 11, 60, 61, 63, 88, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК
України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди суму у розмірі 1132 грн. 70 коп.
(одна тисяча сто тридцять дві грн. 70
коп.)

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди суму у
розмірі 7500 грн. 00 коп. (сім тисяч п'ятсот
грн. 00 коп.)

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп.
(двісті двадцять дев'ять грн. 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо скаргу про
апеляційне оскарження не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.С. Шавула