Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/1464/13-ц
Провадження № 2/279/839/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2013 року Коростенський
міськрайонний суд Житомирської
області

у складі: головуючого судді
Снігір В. М.

при секретарі
Яндюк Т. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Коростені Житомирської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненення боргу
за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому вказала, що з 6 жовтня по 11
листопада 2010 року ОСОБА_2 взяла в борг
товару на суму 1744 гривні 93 копійки, що
підтверджується розпискою, яка
написана власноручно нею 21 січня 2011
року. За грудень 2010 року та січень 2011
року ОСОБА_2 взяла в борг товару на суму
2001 гривень 68 копійок, що
підтверджується розпискою написаною
нею 11.02.2011 року. В обумовлені в
розписках строки ОСОБА_2 борг позивачу
не повернула, а тому просила стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість за основним боргом,
індекс інфляції та три відсотки річних
від простроченої суми за весь період
прострочення, а всього 4095 гривень 49
копійок, а також суму сплаченого
судового збору.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримала свої позовні вимоги та
просила задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, зазначивши,
що вона жодних коштів у борг в ОСОБА_1
не брала. Просила відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Повно і всебічно з»ясувавши обставини
по справі, дослідивши надані суду
докази, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобовязується повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України
позичальник зобовязаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник
зобовязаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 цього кодексу,
якщо ним несвоєчасно повернуто суму
позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобовязання, на вимогу
кредитора зобовязаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. А згідно ч.1 ст.61 цього
Кодексу обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надала суду письмових
доказів в підтвердження укладеного з
відповідачем спірного договору позики
на суму 3746 гривень 61 копійки, а сама
ОСОБА_2 такого не визнала. Посилання ж
на розписки, які містяться на аркушах 2,
3 матеріалів справи, та які досліджені в
судовому засіданні, не може бути
прийнято судом як належний і
допустимий доказ , оскільки в них не
вказано позичальника, таким чином не
визначено сторони зобовязання. Названі
розписки не мають достатніх
ідентифікаційних ознак сторін.
Зокрема, прізвища, ім"я, по-батькові
позивачльника в них не вказано.

За таких обставин, судом роз"яснювалось
позивачу право клопотати про
проведення експертизи, але позивач
таким правом не скористалась.

Відтак, ОСОБА_1 не довела, що по
борговому зобов"язанню відовідає саме
ОСОБА_2

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України,
ст.ст. 60, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягненення боргу за договором
позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особа, яка не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
може подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
повного рішення.

Суддя підпис
Віта Михайлівна Снігір

Копія згідно оригіналу : Суддя
Віта Михайлівна Снігір