РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого-судді
Прохорова П.А.

при секретарі
Крикливенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2012 року позивач звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва із вказаним позовом та
посилаючись на те, що за час
подружнього життя з відповідачем ними
було придбано телевізор LCD LG 42 LK 430
вартістю 5699,05 грн., цифрову камеру Canon EOS
1100D, домашній кінотеатр Philips HTS55540-51,
просив визнати вказане майно спільно
нажитим майном подружжя та
розподілити його.

Відповідач звернулась до суду з
запереченнями проти позову та вказала,
що телевізор LCD LG 42 LK 430 було придбано її
батьками для їх особистого
користування, а камеру Canon EOS 1100D позивач
подарував відповідачу на день
народження, та щодо домашнього
кінотеатру Philips HTS55540-51 зазначила, що він
був придбаний її батьками за власні
кошти, хоча кредит було оформлено
безпосередньо на позивача перший
внесок в розмірі 1500,00 грн. був сплачений
її батьками та всі інші поточні платежі
теж сплачувались її батьками.

В судовому засіданні представник
позивача наполягала на задоволенні
заявлених позовних вимог, вказуючи на
те, що спірний телевізор було придбано
на кошти, що були отримані подружжям у
подарунок, а камеру подружжя придбало
до урочистої події - дня народження
відповідача, однак це не було
подарунком.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, проти розподілу вказаного
майна заперечувала. Щодо позовних
вимог відносно вказаного телевізора -
позивач пояснила, що її батьки надали
сторонам позику для сплати видатків,
пов'язаних з святкуванням весілля
позивача та відповідача, та вказала що
отримані у весільний подарунок кошти
подружжя спрямувало на погашення
вказаної позики, та на отримані від
подружжя кошти батьки відповідача і
придбали спірний телевізор, та
оскільки обидві родини проживали у
одній квартирі - користувалися
телевізором спільно, однак, на думку
відповідача вказане майно не можна
вважати спільно нажитим майном
подружжя. Стосовно домашнього
кінотеатру та цифрової камери надала
пояснення викладені в запереченнях.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3, яка,
згідно її пояснень, добре знайома з
сторонами по справі та батьками
відповідача, повідомила суд про відомі
їй обставини справи, зокрема
підтвердила посилання сторони
відповідача на те, що батьки
відповідача надавали сторонам позику
для організації святкування їх
весілля, вказувала на те, що спірну
цифрову камеру позивач придбав на день
народження, для чого позивач
напередодні позичив 300.00 грн., у своєї
бабусі. Щодо придбання спірного
телевізора то свідок вказала на те, що
при його купівлі були присутні як
родина батьків відповідача так і
сторони по справі, та в подальшому його
було встановлено в квартирі, де спільно
проживали обидві родини. Стосовно того
за чиї кошти він був придбаний пояснити
не змогла оскільки сторони позичали
кошти у батьків на весілля, потім
повертали, потім за ці кошти купувався
телевізор.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

Сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 22
листопада 2011 року по квітень 2012 року, що
випливає з пояснень сторін та
підтверджується іншими обставинами
справи.

Позивачем заявлено вимогу про визнання
майна спільно-нажитим майном подружжя,
а саме - цифрову камеру Canon EOS 1100D,
вартість якої згідно наданої суду
видаткової накладної №П17-000546 від 01
березня 2012 року, що була складена на
ім'я позивача, становить 4444,00 грн.,
домашній кінотеатр Philips HTS55540-51,
вартість якого згідно наданої суду
видаткової накладної №П17-000546 від 01
березня 2012 року, що була складена на
ім'я позивача, становить 3922,91грн., та
телевізор LCD LG 42 LK 430 вартістю 5699,05 грн.,
факт придбання якого подружжям нічим
не доведено - не надано жодних
квитанцій, угод, або будь-яких інших
належних доказів.

При цьому суд зазначає, що укладений
між ПАТ «Альфа Банк» та позивачем
кредитний договір, згідно умов якого
останній отримав кредит у сумі 5548,50 грн.
для придбання товарів не є належним
доказом придбання телевізора LCD LG 42 LK 430.
при цьому суд окремо зазначає про те, що
сума кредиту є меншою за заявлену
позивачем вартість спірного
телевізора.

Відповідно до ч. 1, ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості та кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими ст. ст. 69-72
СК України та ст. 372 ЦК України.

Ст.372 ЦК України передбачено, що майно,
яке є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками,
при цьому при розділі такого майна
вважається, що частки співвласників є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 72 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі, або одному з подружжя
може бути присуджена грошова
компенсація замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно.

При цьому суд не може визнати цифрову
камеру особистою власністю
відповідача як подарунок, оскільки
вказане у судовому засіданні доведено
не було, а факт її придбання перед днем
народження відповідача не свідчить про
зазначене, також суд критично оцінює
пояснення свідка з цього приводу
оскільки вона є подругою відповідача.
Також суд не може визнати спільним
майном подружжя телевізор, оскільки
доказів його придбання сторонами не
надано, відповідно вартість його не
визначена, пояснення сторін різняться.

За викладеного, вивчивши пояснення
сторін та дослідивши обставини справи
суд доходить висновку про можливість
часткового задоволення позову шляхом
визнання спільним майном подружжя
цифрової камери Canon EOS 1100D та домашнього
кінотеатру Philips HTS 55540/51 та їх розподілу,
виділивши ОСОБА_1 цифрову камеру Canon EOS
1100D, а ОСОБА_2 домашній кінотеатр Philips HTS
55540/51, вартістю 3922,91 грн., стягнувши при
цьому з останньої на користь позивача
в якості компенсації різниці вартості
майна 260,54 грн.

Щодо встановлених у судовому засіданні
обставин, таких як придбання цифрової
камери Canon EOS 1100D та домашнього
кінотеатру Philips HTS55540-51 у кредит та
неповне погашення заборгованостей за
вказаними кредитами, то суд зазначає
про те, що відповідно до ст. 16 ЦК України
позивач вільний у виборі способу
захисту його порушеного, оспорюваного
або невизнаного права, та відповідно до
змісту позову позивач просив суд
розподілити майно подружжя, і оскільки
саме по собі кредитне зобов'язання не є
майном, суд питання щодо розподілу
кредитних зобов'язань не розглядав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума сплаченого
позивачем судового збору в розмірі 214,60
грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 228 ЦПК
України, 69-72 СК України, ст. 372 ЦК
України, п. п. 22 Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя - задовольнити
частково.

Виділити ОСОБА_1 цифрову камеру CANON EOS 110
D Kit 18-55 DC III Black вартістю 4444,00 грн.

Виділити ОСОБА_2 домашній кінотеатр
PHILIPS HTS 5540/51 вартістю 3922,91 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
якості компенсації різниці вартості

майна 260,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 214,60
грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подання до Центрального районного суду
міста Миколаєва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Центрального районного

суду м. Миколаєва
П.А. Прохоров