Справа № 2-4518/13
У Х В А Л А

19 липня 2013 року суддя Солом'янського районного суду міста Києва Кушнір С.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору довічного утримання та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому просить розірвати договір довічного утримання від 25.11.2006 р. укладений між громадянином України ОСОБА_1 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_2, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 102000 (сто дві тисячі) гривень.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, позивач, заявляючи до відповідача вимогу про розірвання договору довічного утримання та стягнення моральної шкоди, не викладає юридично значимих фактів та обставин, за яких йому заподіяно відповідну шкоду, не вказує, в чому полягає моральна шкода, якими діями відповідача, і в порушення яких правових норм відповідачем заподіяно позивачу шкоду, якими доказами це підтверджується, та який причинний зв'язок між цими подіями.

Крім того, позивач в порушення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", не зазначив посилання на докази, які б підтверджували обставини в обґрунтування його міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди саме в заявленій ним сумі.

Відповідно до ст. 11 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 7.10.2002 року, Установа юстиції запитуваної Договірної Сторони здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в цій Договірній Стороні, якщо документи, що вручаються, складені на мові цієї Договірної Сторони або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом цими мовами.

Також позивачем не чітко викладено зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не надано перекладу позовної заяви на російську мову для направлення відповідачу, який проживає в Російській Федерації в порядку судового доручення.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а саме: які його права, свободи чи інтереси були порушені саме відповідачем, за яких йому заподіяно відповідну шкоду, в чому полягає матеріальна та моральна шкода, якими діями відповідача, і в порушення яких правових норм відповідачем заподіяно позивачу шкоду, якими доказами це підтверджується та який причинний зв'язок між цими подіями, із посиланням на правові підстави та зазначенням доказів в підтвердження даних обставин, зазначенням обґрунтування розрахунків щодо визначення розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору довічного утримання та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі п'яти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір С.І.