Справа № 1319/2103/12
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/3807/13
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Шашкіної С.А.

При секретарі: Рванцовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Сихівського району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 17 травня 2012
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права власності.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на павільйон
площею 46,7 кв.м., позначений на плані літ.
"Б", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
та павільйон площею 567 кв.м. позначений
на плані літ. "Б", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі прокурор
Сихівського району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради просять рішення суду
скасувати в частині задоволення
зустрічного позову та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом не залучено до участі у справі
Львівську міську раду та Сихівську
районну адміністрацію, оскільки
рішенням суду зачіпаються їх права.
Власником земельних ділянок за
адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є
Львівська міська рада, однак жодних
дозволі на будівництво або
реконструкцію малих архітектурних
форм за вищевказаними адрусами міською
радою не надавалась. Судом без
відповідної правової підстави визнано
право власності на нерухоме майно.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення прокурора на підтримання
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що така підлягає до
задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 376 житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, в
лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, в якому просив визнати
за ним право власності на приміщення
для зберігання автотранспорту площею
16,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_4 м. Львові, з
виплатою грошової компенсації
відповідачці.

В квітні цього ж року ОСОБА_3 подала
зустрічний позов в якому просила
визнати за нею право власності на
павільйони: площею 46, 7 кв.м., що у
АДРЕСА_2 та площею 56 7 кв.м. по АДРЕСА_3 у
м. Львові.

Задовільняючи зустрічну позовну заяву
та відмовляючи в задоволенні
первинного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 як
фізична особа - підприємець для
здійснення підприємницької діяльності
отримала у короткострокову оренду
земельної ділянки по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 у м. Львові з цільовим
призначенням для обслуговування малих
архітектурних форм. Оскільки ж нею дані
МАФи були реконструйовані і така
реконструкція нею здійснена за рахунок
її підприємницької діяльності, а її
чоловік (позивач за первісним позовом)
заперечив її право на дані будівлі, які
являються нерухомим майном, то за нею
слід визнати право власності на
нерухоме майно - спірні павільйони.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3, як приватному підприємцю
Львівською міською радою надано в
короткострокову оренду земельні
ділянки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 в м.
Львові площею 50 кв.м. кожна для
обслуговування МАФ терміном з квітня -
травня 2009 року по грудень 2013 року.

Також їй було дано дозвіл на розміщення
за даними адресами об'єкта торгівлі
продовольчими товарами у стаціонарних
МАФ площею по 30 кв.м. кожний. Натомість
ОСОБА_3 на зазначених земельних
ділянках спорудила будівлі
павільйонів, які є об'єктами
нерухомості ІІ ступеня капітальності,
площами відповідно 46, 7 кв.м. та 56, 7 кв.м.

Вирішуючи спір між подружжям про
визнання права власності на нерухоме
майно до участі в розгляді даної справи
не було залучено Львівську міську раду,
як власника земельної ділянки на якій
розташований об'єкт нерухомості.

Крім того, з вищенаведеного вбачається,
що дане нерухоме майно було утворено
внаслідок самочинного будівництва, на
чужій земельній ділянці без
відповідного проекту та погоджень
відповідних служб, без залучення
органів архітектурно будівельного
контролю.

А відтак суд вирішив спір визнавши
право власності на нерухоме майно без
належних відповідачів, якими могли би
бути Львівська міська рада, Сихівська
районна адміністрація, Органи
архітектурно будівельного контролю.

Тому рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову не можна вважати законним та
обґрунтованим і таке підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п.1, 4
, 314 ч. 2, 316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора
Сихівського району м. Львова в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 17 травня 2012 року в частині
задоволення зустрічного позову -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
павільйон площею 46,7 кв.м., позначений на
плані літ. "Б", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та павільйон площею 567
кв.м. позначений на плані літ. "Б", що
знаходиться за адресою: м. Львів,
АДРЕСА_3 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:

Судді: