№ 2/679/26/2013
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

28 березня 2013 року суддя Нетішинського міського суду Стасюк Р.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Гаражно-будівельний кооператив «Автомобіліст», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

ВСТАНОВИВ:

Сторони звернулись до суду з вищевказаними позовами.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по використанню однокімнатної квартири №40, що знаходиться по вул. Будівельників, 9, м. Нетішин, до набрання рішенням суду законної сили.

Заявник посилається на те, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що сторонами під час перебування у шлюбі було придбано однокімнатної квартири №40, що знаходиться по вул. Будівельників, 9, м. Нетішин.

Ухвалою суду від 07.03.2013 року було накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та інше майно, щодо якого вирішується спір.

Згідно до п. 2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За загальним правилом кожен з подружжя має одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном у натурі. Протилежне правило може бути встановлено за домовленістю (договором) між ними. Отже, без існування такої домовленості, враховуючи те, що право спільної сумісної власності поширюється на усе майно, навіть без приблизного, ідеального визначення часток у праві на нього, кожен з подружжя-співвласників може вимагати доступу до володіння та користування усім спільним майном.

В поданій заяві ОСОБА_1 не вказує в чому полягає загроза виникнення труднощів або неможливості виконання рішення суду в майбутньому при тому, що на спірну квартиру накладено арешт.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

В матеріалах справи є заперечення ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1, де серед іншого вона вказує, що придбана 19.05.2005 року квартира №40, що знаходиться по вул. Будівельників, 9, м. Нетішин, використовується нею для здійснення підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 задоволенню не підлягає

Керуючись ст.ст. 152, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 5 днів з дня її проголошення або в порядку ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Стасюк Р.М.