Справа № 495/7077/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 грудня 2013 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

у складі - головуючого судді Матяш Т.Л.

при секретарі - Івановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Білгород -
Дністровський Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання права власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 900 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м.,
загальною площею 82,8 кв.м. В
обґрунтуванні своїх вимог ОСОБА_1
посилається на те, що 30.07.2009 року
позичила ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 80 000 гривень для зайняття
торгівельною діяльністю з чоловіком -
ОСОБА_3 При цьому відповідач
зобов'язалась повернути позичені кошти
до 01.05.2013 року. Після настання терміну
повернення коштів, відповідачі не мали
можливості розрахуватись з позивачем
та обіцяли передати ОСОБА_1 житловий
будинок АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості.

Виходячи з таких обставин, ОСОБА_1
звернулась до суду з відповідними
вимогами.

До суду також звернувся ОСОБА_3 із
зустрічними позовними вимогами до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя. При цьому, ОСОБА_3 посилається
на те, що житловий будинок АДРЕСА_1, вони
з дружиною - ОСОБА_2, придбали за період
шлюбу, який був укладений 27.06.1998 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 він не визнає,
оскільки не знав про заборгованість
дружини, та враховуючи той факт, що
своїми діями дружина може позбавити
його ? частки будинку, яка належить йому
на підставі ст..60 та 70 СК України, він
просить суд визнати житловий будинок
АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та
поділити його по ? частці кожному з
подружжя.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась,
в матеріалах справи наявна її заява з
проханням розглянути справу за її
відсутності та задовольнити позовні
вимоги.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась,
про час та місце слухання справи
сповіщалась, надала суду заяву з
проханням розглянути справу без її
участі, заперечень стосовно позовних
вимог ОСОБА_1 не має.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
представив суду заяву з проханням
провести судові засідання без його
присутності та задовольнити його
зустрічну позовну заяву.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився,
про час та місце слухання справи
сповіщався належним чином.

У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України,
у разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участі у справі,чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.06.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про одруження серії НОМЕР_3, актовий
запис № 132.

Відповідно до договору купівлі-продажу
житлового будинку від 22.04.2005 року,
ОСОБА_2 є власницею житлового будинку
АДРЕСА_1, розташований на земельній
ділянці площею 900 кв.м., житловою площею
58,7 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1
стверджує, що 30.07.2009 року ОСОБА_2
позичила в неї грошові кошти в розмірі
80 000 гривень, та оскільки повернути їх
ОСОБА_2 не може, вона просить в порядку
ст.. 600 ЦК України визнати за нею право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Такі вимоги ОСОБА_1 суд вважає
необґрунтованою та такою що не може
бути задоволена, з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 за період розгляду справи не
довела той факт, що між нею та
відповідачами дійсно 30.07.2009 року був
укладений договір позики, який не
виконується боржниками. До того ж, не
підтверджено, що дійсно сторони не
можуть розрахуватись з позивачем
грошима та передача відступного є
бажанням та волею всіх учасників
правовідносин, що склалися між
сторонами, а як вбачається з зустрічних
вимог ОСОБА_3 правову позицію ОСОБА_1
він взагалі не визнає та заперечує
проти її вимог.

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» за № 14 від
18.12.2009 року, - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержуватись вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (ч.1 ст. 213 ЦПК).

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, суд вважає
їх обґрунтованими та такими, що можуть
бути задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно зі ст. 2 цієї статті, вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були

придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Позовні вимоги ОСОБА_3 виникли з
сімейних правовідносин. Діючим
сімейним законодавством встановлена
імперативна норма стосовно спільно
нажитого майна подружжя, а саме ст..70 СК
України, встановлено, що у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружина та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Суд, оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3 знайшли своє
доведення в судовому засіданні, а тому
можуть бути задоволені.

Керуючись п. 23, 30 Постанови Пленуму ВСУ
№ 11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», Постанова Пленуму ВСУ «Про
судове рішення у цивільній справі», ст..
600 ЦК України, ст..ст. 60, 69, 70 СК
України,ст.ст. 8, 10, 60, 143, 174, 197, 209, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позивних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити в
повному обсязі.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя житловий будинок АДРЕСА_1, що
розташований на земельній ділянці
площею 900 кв.м. та складається у цілому
з: житлового будинку літ. «А» житловою
площею 58,7 кв.м., загальною площею 82,8
кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ.
«В», споруди № 1-4.

В порядку поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя визнати за ОСОБА_3 (ідентиф.№
НОМЕР_1) право власності на ? частку
житлового будинку АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 900 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м.,
загальною площею 82,8 кв.м.

В порядку поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя визнати за ОСОБА_2 (ідентиф.№
НОМЕР_2) право власності на ? частку
житлового будинку АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 900 кв.м., житловою площею 58,7 кв.м.,
загальною площею 82,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя