Провадження №2/522/2141/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2013 року

м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді
Івченка В.Б.

при секретарі
Січінава М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок залиття квартири

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
ОСОБА_2 про відшкодування збитків
завданих залиттям та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач у січні місяці 2012 року
виявив, що що в результаті халатного
відношення відповідача до
сантехприборів, була затоплена належна
позивачу на праві власності квартира.
04.01.2012 року комісією у складі
співробітників дільниці №3 КП «ЖКС
Фонтанський» проведено обстеження
приміщення на предмет залиття та
складено відповідний Акт. Зазначеним
актом встановлено вину відповідача у
залитті квартири, у зв'язку з чим
останній повинен відшкодувати
позивачам збитки завдані залиттям та
моральну шкоду.

Ухвалою суду від 29 травня 2012 року
відкрито провадження у даній справі та
її розгляд призначено в судовому
засіданні.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи судом
повідомлявся належним чином. Однак до
суду надійшла заява від представника
позивача, в якій він просить заявлений
позов розглядати за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, заяви про розгляд справи
у його відсутність до суду не
надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч.
4, 224-226 ЦПК України, оскільки
представник позивача не заперечував
проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, яка
розташована на поверх вище квартири
позивача.

04.01.2012 року комісією за участю
співробітників дільниці №3 КП «ЖКС
Фонтанський», зокрема, начальника
дільниці №3, Гулла Ю.Г., старшого
майстра, Щвец В.П., майстра, Васильева
Л.М., проведено обстеження квартири
АДРЕСА_2 на предмет залиття та складено
відповідний Акт, який №3 КП «ЖКС
Фонтанський».

14.05.2012 року, комісією співробітників
дільниці №3 КП «ЖКС Фонтанський»,
зокрема, начальника дільниці №3, Гулла
Ю.Г., майстра, Барчук И,Р,, майстра,
Васильева Л.М., складено акт на предмет
обстеження квартири АДРЕСА_2 після
залиття. У вказаному Акті зазначено, що
усі перелічені у цьому акті дефекти
мають характерні ознаки залиття, однак
встановити причину та час їх
виникнення, візуально неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України) майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала. А
згідно з ч. 2 цієї статті особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Правилами утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року за № 76 (далі по тексту -
Правила), зокрема п. 2.3.6 передбачено, що
у разі залиття, аварії квартир
складається відповідний акт, типова
форма якого міститься в Додатку № 4 до
зазначених Правил.

Згідно встановленої форми, факт
залиття квартири та його наслідки
фіксуються комісією у складі: голови
комісії, майстра технічної дільниці,
майстра ремонтної дільниці,
слюсаря-сантехніка, представників
організації, яка відповідно до
укладеної угоди обслуговує
внутрішньобудинкові системи опалення
та гарячого водопостачання,
представника власника будинку.

Відповідно до типового акту та
роз'ясненнями Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України щодо ремонту квартири після
залиття, в акті залиття квартири
повинно бути відображено:

- дата складання акта (число, місяць,
рік);

- прізвища, ініціали та займані посади
членів комісії;

- прізвище, ім'я, по батькові власника
(наймача, орендаря) квартири, що зазнала
шкоди; адреса квартири, поверх, форма
власності;

- прізвище, ім'я, по батькові власника
(наймача, орендаря) квартири, з вини
якого сталося залиття; адреса квартири,
поверх, форма власності;

- характер залиття та його причини;

- завдана матеріальна шкода (обсяги
необхідного ремонту приміщень
квартири, перелік пошкоджених
внаслідок залиття речей та їх
орієнтовна вартість);

- висновок комісії щодо встановлення
вини особи, що вчинила залиття.

Аналізуючи наданий позивачем Акти, суд
зазначає, що він не відповідає вимогам
чинного законодавства. Так, в порушення
зазначених вище Правил до обстеження
не були залучені представники власника
будинку, будинкового комітету та
мешканці квартири, які знаходяться над
квартирою позивача. Крім того, у
зазначеному Акті не встановлені обсяги
робіт та характер ушкоджень.

Також відсутні у матеріалах справи
докази огляду квартири, яка
розташована на один поверх вище за
квартиру позивача.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку, що належних та допустимих
доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК
України, на підтвердження
неправомірної поведінки відповідача
внаслідок якої заподіяно шкоду
позивачам, ними не надано.

Крім того, позивачами також не надано
належних доказів на підтвердження
розрахунку розміру заподіяної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивачами не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, на підтвердження
заявлених позовних вимог, відтак, позов
є необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Що стосується заявленої позивачем
вимоги про стягнення моральної шкоди,
судом встановлено наступне.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою
про відшкодування моральної шкоди
зазначає, як підставою для її
стягнення, понесені нею емоційні та
душевні страждання, порушення
звичайного способу життя та негативний
вплив на стан здоров'я.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
матеріальної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, визначеним ч. 1
ст. 1167 ЦК України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Виключення, що не
потребують доведення вини, визначені у
ч. 2 вказаної норми.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати у
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушення
нормальних життєвих зв'язків,
порушення стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Таким чином, відповідальність за шкоду
вимагає встановлення складу
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою. Відсутність
хоча б одного з цих елементів виключає
відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди
потребує доведення у встановленому
законом порядку, оскільки така шкода є
самостійним видом шкоди і умовою
цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

В силу вищезазначеного, суд дійшов
висновку, що у відбувшихся судових
засіданнях не знайшов свого
підтвердження факт порушення прав
позивача, завдання позивачу моральних
чи фізичних страждань або втрат
немайнового характеру діями чи
бездіяльністю відповідача, позивачем
не надано доказів наявності моральної
шкоди, протиправності діяння чи
бездіяння відповідача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням відповідача та
вини відповідача в її заподіянні, тому
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд,
відмовляючи в задоволенні цивільного
позову, також відмовляє позивачу у
стягненні з відповідача на його
користь суми сплаченого судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк апеляційної скарги з дня
проголошення рішення.

Суддя
В.Б. Івченко