У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куцина М.М.,

суддів: Бондаренка С. В., Собослоя Г. Г.,

при секретарі Козаковій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 підприємства Радгосп-завод „Мукачівський ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 підприємства Радгосп-завод „Мукачівський про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні,

в с т а н о в и л а :

У квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 підприємства Радгосп-завод „Мукачівський про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні.

У позові зазначав, що з червня 2010 року по лютий 2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

17 лютого 2011 року позивач припинив трудовий договір з відповідачем з підстав, передбачених п.1 ч1 ст.36 КЗпП України.

На час звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку у відповідності до правил ст.116 КЗпП України.

Позивач вважає, що з вини відповідача йому не виплачена належна сума у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, яка складала 3081.92 гривень.

17 лютого 2013 року відповідачем був проведений фактичний розрахунок із зарахуванням коштів на рахунок позивача.

Позивач просив, у відповідності до правил ст.117 цього Кодексу, покласти на відповідача відповідальність за затримку при звільненні і виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 20.453.28 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 47,94,97, ч.1 ст115, 116,117,233 КЗпП України, просив в суді першої інстанції стягнути з відповідача на його користь 20453..28 гривень середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з відповідача на його (позивача) користь 20453..28 гривень середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, вирішено питання про судові витрати.

З даним рішенням не погодився відповідач, який оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник апелянта у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, що зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що з позивачем на день його звільнення 15 лютого 2011 року з вини відповідача, у відповідності до правил ст.116 КЗпП України, не було проведено повного розрахунку по належній сумі, яка складала на день його звільнення 3081.92 гривень. А тому місцевий суд, відповідно до правил ст. 117 цього Кодексу, поклав на відповідача відповідальність за затримку при звільненні і виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 20.453.28 гривень.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи встановлено, що з червня 2010 року по 17 лютий 2011 року позивач перебував у трудових відносинах у відповідача.

17 лютого 2011 року позивач припинив трудовий договір з відповідачем з підстав, передбачених п.1 ч1 ст.36 КЗпП України.

На час звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку у відповідності до правил ст.116 КЗпП України.

Фактично з позивачем проведено розрахунок 15 лютого 2013 року зарахуванням коштів на його рахунок.

Факт проведення повного розрахунку з позивачем 15 лютого 2013 року стверджується випискою з рахунку від 11 березня 2013 року. Цей факт не оспорюється представником відповідача у суді апеляційної інстанції.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що причиною невиплати заробітної плати є відсутність вини відповідача , оскільки відповідач не здійснює господарську діяльність з 2005 року, його рахунки арештовані.

Судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов до правильного висновку, що з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунку при звільненні і не виплачено йому всіх належних йому сум у строки , зазначені в статі 116 цього Кодексу.

Днем звільнення позивача є 17 лютого 2011 року, розрахунку, який складав суму 3081.92 гривень, з ним проведено не було.

Також місцевий суд правильно визначив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: становить 852,22 гривень, і період затримки розрахунку при звільненні з 17 лютого 2011 року по 15 лютого 2013 року.

Також місцевий правильно, відповідно до правил ч.1 ст.117 цього Кодексу, поклав на відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та виплати його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 20.453.28 гривень.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 підприємства Радгосп-завод „ Мукачівський відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена на протязі двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції .

Головуючий:

Судді: