УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №: 22-ц/191/1106/13Головуючий суду
першої інстанції:Хачикян А.Х.
Доповідач суду апеляційної
інстанції:Романова Л.В.

"27" серпня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в м.Феодосія у складі:

головуючого суддіРоманової Л.В.,
суддівРедько Г.В., Моісеєнко Т.І., при
секретаріКувшиновій А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 09 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
солідарне стягнення з відповідачів у
відшкодування завданої майнової шкоди
18225 грн. на підставі ст.1166 ЦК України.
Позов мотивовано тим, що він як
спадкоємець за заповітом після смерті
гр-на ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 мав
отримати спадщину у вигляді всього
майна, яке на день смерті належало
спадкодавцю, з чого б воно не
складалось і де б воно не знаходилося.
Позивач вважає, що в спадкову масу
входило майно у вигляді жилого будинку
за адресою: АДРЕСА_1; будівельний
матеріал, металобрухт та
сільгосптехніка, які знаходились на
теріторії вказаного будинку. Після
відкриття спадини відповідачі,
заявивши, що вони родичі померлого,
вивезли з території будинку
металобрухт, металеві вироби та
металоконструкції, чим заподіяли
позивачеві, як спадкоємцю за законом
матеріальну шкоду, яка за його
розрахунком дорівнює 18225 грн.

Рішенням Кіровського районного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

На зазначене рішення позивач приніс
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове - про
задоволення позовних вимог.

Апелянт вказує, що після смерті ОСОБА_9
він одразу повідомив відповідача
ОСОБА_7 про те, що він є спадкоємцем за
заповітом, але ОСОБА_7 вказаний факт
проігнорував, створював йому перешкоди
для забезпечення збереження
спадкового майна. На думку апелянта
судом не були враховані ті обставини,
що 28 березня 2011 р. з двору будинку без
його згоди, як спадкоємця, було
вивезено металобрухт, металічні вироби
та металоконструкції на чотирьох
автомобілях. За вказаними обставинами
він звернувся до Кіровського РВ ГУ МВС
України в АРК з заявою про крадіжку
майна. Вважає, що суд не надав належну
оцінку тому, що в ході проведення
перевірки відповідачі у своїх
поясненнях підтвердили факт вивозу
металобрухту та металоконструкцій з
теріторії будинку АДРЕСА_1, що є доказом
заподіяння йому матеріальної шкоди.
Крім того, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції в порушення
норм процесуального права не була
розглянута заява про забезпечення
доказів; в ході розгляду справи не
задоволені клопотання про
витребування відомостей про місце
реєстрації відповідачів; до матеріалів
справи не долучені копії матеріалів
перевірок за заявами ОСОБА_6, та вказані
матеріали не були досліджені в
судовому засіданні під час розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
апелянта, оглянувши відмовні матеріали
№№ 508, 730 за 2011 р. Кіровського РВ ГУ МВС
України в АРК, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що саме спадкодавцю належав
металобрухт, що є предметом спору, тому
не має доказів, що позивачу заподіяна
шкода, про відшкодування якої
заявлений позов.

З висновками суду першої інстанції
колегія суддів погоджується та
знаходить їх обґрунтованими з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після
смерті ОСОБА_9, який за життя заповів
все належне йому майно позивачу. Право
власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9 позивач набув на підставі
рішення Кіровського районного суду АР
Крим від 26.04.2012 р., за ОСОБА_6 проведена
державна реєстрація права власності на
вказаний будинок (а.с.11-12).

На даний час право на спадщину за
позивачем ніким не оскаржене. ОСОБА_6
скористався своїм правом спадкоємця за
заповітом, прийняв та отримав право на
спадщину.

З матеріалів перевірки (відмовні
матеріали №№ 508, 730 за 2011 р. Кіровського
РВ ГУ МВС України в АРК) вбачається, що: -
постановою від 30.03.2011 р., прийнятою за
заявою ОСОБА_6 від 28.03.2011 р. про крадіжку
майна відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 за відсутністю складу злочину;

- постановою від 07.05.2011 р., прийнятою за
заявою ОСОБА_6 від 29.04.2011 р. про
самоправство з боку ОСОБА_7 відмовлено
в порушенні кримінальної справи за
відсутністю складу злочину.

Вказані постанови органу дізнання не
оскаржені заінтересованими особами та
є такими, що набрали законної сили.

Крім того, зазначеними постановами
встановлено, що за усною домовленістю з
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вивезли
металічні вироби з території
домоволодіння, де проживав ОСОБА_9,
здали їх як металобрухт з метою
забезпечення зберігання
домоволодіння, територія якого не була
огороджена. При цьому ОСОБА_6 в своїх
поясненнях від 28.03.2011 р. зазначав, що
будь-яких претензій матеріального та
морального характеру до ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 не має (а.5 відмовного м-лу №508).

Звертаючись до суду з позовом про
відшкодування шкоди у зв'язку із
неотриманням спадкового майна
(металобрухту), ОСОБА_6 посилався на
неправомірність дій з боку
відповідачів, яке було встановлено з їх
особистих пояснень в ході проведення
перевірки за заявами позивача до
правоохоронніх органів.

За правилами ст. ст. 3 - 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Особа, якщо вона вважає своє право
порушеним, може звернутись до суду із
позовом про захист свого права, але у
передбачений законом спосіб. Обравши
способом захисту права подання позову
про відшкодування шкоди, позивач за
правилами ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

За ст. 1166 ЦК України шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази, що за
життя ОСОБА_9 на законних підставах як
суб'єкт господарювання здійснював
операції з металобрухтом, зокрема
підприємницьку діяльність, пов'язану
із заготівлею, переробкою брухту
чорних та кольорових металів, що
провадиться на підставі ліцензії, яка
видається в порядку, встановленому
законодавством.

Матеріали справи також не містять
доказів про те, що ОСОБА_9, як фізичній
особі, на законних підставах належав
металобрухт, що знаходився на
території його подвір'я.

Предметом спадщини за заповітом ОСОБА_9
було лише майно, що належало
спадкодавцю на законних підставах.
Оскільки позивачем не надано
безсуперечних доказів про те, що
металобрухт належав ОСОБА_9, а також за
відсутністю доказів щодо наявності
складу правопорушення (злочину) з боку
відповідачів, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що вимоги ОСОБА_6 про відшкодування
шкоди є безпідставними.

При розгляді справи в суді апеляційної
інстанції представник апелянта, так
саме як й сам апелянт, не надали будь -
які переконливі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

Проте відповідно до вимог статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог і
заперечень.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що
наведені в апеляційній скарзі доводи
про неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи не заслуговують на
увагу. Висновки суду обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами, рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Інші доводи апеляції не спростовують
висновків суду і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
Автономної Республіки Крим від 09 липня
2013 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про відшкодування шкоди
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:

Романова Л.В.
Моісеєнко Т.І. Редько
Г.В.