Справа № 357/6803/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2013 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві, в залі
суду № 3 справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгострах» до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат по
сплаті страхового відшкодування в
порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що 05.06.2009
року Закрите акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгострах», назву
якого відповідно до рішення Загальних
зборів акціонерів від 27.04.2011 р. змінено
на Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгострах» та
ОСОБА_2 уклали договір страхування №
КІС0АК00044505, згідно якого позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми у
порядку та на умовах, передбачених
договором. Об'єктом страхування за
договором є майнові інтереси, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користування і
розпорядженням автомобілем ВАЗ 21101, д/н
НОМЕР_5 Згідно з умовами договору
страхування, страховим випадком є
пошкодження транспортного засобу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що підтверджується договором.
07.03.2010 року на 372 км а/д Кременець-Ржищев
відбулась ДТП за участю застрахованого
автомобіля ВАЗ 21101 д/н НОМЕР_5 під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля DAEWOO Lanos
д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3. У
відповідності до вироку
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 04.10.2010 року
винним у спричиненні зазначеної ДТП є
водій DAEWOO Lanos д/н НОМЕР_4 ОСОБА_3. В
результаті ДТП автомобілям заподіяно
матеріальну шкоду. У відповідності до
звіту про оцінку вартості майнової
шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу, № 22-2010 від 01.04.2010
року, складеного ПП ОСОБА_4, розмір
заподіяної шкоди автомобілю третьої
особи склав 42 021,84 грн.. Сума страхового
відшкодування до виплати
страхувальнику з урахуванням
визначеної договором страхування
франшизи, на підставі страхового акту
№ И-2689 від 19.04.2010 року складає 25 163,46 грн..
Зазначене страхове відшкодування
виплачено страхувальнику на підставі
платіжного доручення в повному
розмірі. Вироком Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04.10.2010 року ОСОБА_3 було засуджено по
ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто з нього
на користь ОСОБА_2, в рахунок завданої
матеріальної шкоди 28 300 грн. 00 коп. та
моральної шкоди в розмірі 8 000 грн. 00
коп.. Вказані кошти були отримані
відповідачем ОСОБА_2. Позивач зазначив,
що відповідач в порушення умов
договору страхування не повідомив
страховика про одержані кошти, отримав
відшкодування, що перевищує прямі
збитки, чим порушив умови договору, в
зв»язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача в рахунок відшкодування
витрат, пов»язаних зі сплатою
страхового відшкодування 25 163 грн. 46
коп. та судові витрати.

В відкритому судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час розгляду справи був
повідомлений в установленому законом
порядку, направив до суду свого
представника, згідно договору про
надання правової допомоги, який в
відкритому судовому засіданні позов не
визнав та просив відмовити в його
задоволенні.

Третя особа до ОСОБА_3 до суду не
з»явився, подав через канцелярію суду
письмову заяву, в якій просив проводити
розгляд справи в його відсутність,
проти задоволення позову не
заперечував.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
цивільної справи, оглянувши матеріали
кримінальної справи № 1-603/2010 р. про
обвинувачення ОСОБА_3 у скоєнні
злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 2 КК
України, суд прийшов до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2007 року між
Закритим акціонерним товариством
«Страхова компанія «Інгострах»,
правонаступником якого з усіма правами
та обов»язками є Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Інгострах» та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір страхування №
КІС0АК00044505, згідно якого позивач
зобов'язався у разі настання
страхового випадку сплатити страхове
відшкодування у межах страхової суми у
порядку та на умовах, передбачених
договором. Об'єктом страхування за
договором являлися майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з володінням,
користування і розпорядженням
автомобілем марки ВАЗ 21101, державний
номерний знак НОМЕР_5. Відповідно до
умов договору страхування страховим
випадком є пошкодження транспортного
засобу, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
підтверджується копією договору. На
момент укладання договору розмір
страхової суми становив 44 380 грн. 00 коп..

07.03.2010 року на 372 км автодороги
Кременець-Ржищев сталася
дорожньо-транспортна пригода, за
участю застрахованого автомобіля
марки ВАЗ 21101, державний номерний знак
НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_2 та
автомобіля марки DAEWOO Lanos, державний
номерний знак НОМЕР_4, під керуванням
водія ОСОБА_3. В результаті
дорожньо-траспортної пригоди
автомобілям заподіяно матеріальну
шкоду. Згідно звіту про оцінку вартості
майнової шкоди, заподіяної ушкодженням
транспортного засобу, № 22-2010 від 01.04.2010
року, складеного ПП ОСОБА_4, розмір
заподіяної шкоди автомобілю
відповідача ОСОБА_2 склав 42 021 грн. 84
коп.. Сума страхового відшкодування до
виплати страхувальнику, з урахуванням
визначеної договором страхування
франшизи, на підставі страхового акту
№ И-2689 від 19.04.2010 року склала 25 163 грн. 46
коп.. Зазначене страхове відшкодування
виплачено страхувальнику, відповідно
до заяви страхувальника про виплату
страхового відшкодування від 09.03.2010
року та меморіальних ордерів від 23.04.2010
року за № ВО1138ВОКАВ, № ВО113ВОКАС.

Відповідно до ст. 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку, страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Крім того, по даному факту
дорожньо-транспортної пригоди,
відділом розслідування ДТП СУ ГУ МВС
України в Київській області 10.03.2010 року
була порушена кримінальна справа №
27-1280, за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в
межах якої відповідача ОСОБА_2 було
визнано потерпілим. 27.04.2010 року під час
розслідування даної кримінальної
справи була порушена кримінальна
справа щодо ОСОБА_3, за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК
України, по факту зазначеної ДТП. В ході
досудового слідства, водія ОСОБА_3 було
визнано винним у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди та
пред'явлено обвинувачення, у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК
України, а справа з обвинувальним
висновком направлена до суду. Вироком
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 04.10.2010 року
ОСОБА_3 визнано винним у спричиненні
зазначеної ДТП та засуджено по ст. 286 ч. 2
КК України до 5 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами, строком на 2
роки; на підставі ст. 75 КК України його
звільнено від основного покарання з
випробуванням, та випробування
призначено строком в 2 роки. Крім того,
за вироком суду з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 стягнуто 8 000 грн. моральних
збитків та 28 300 грн. матеріальних
збитків. ОСОБА_2 27.10.2010 року було видано
виконавчий лист, який було подано ним
для примусового виконання МВ ДВС
Білоцерківського МУЮ. 29.10.2010 року МВ ДВС
Білоцерківського МУЮ було відкрито
виконавче провадження на підставі
заяви стягувача ОСОБА_2 та даного
виконавчого листа та надано боржнику
ОСОБА_3 строк для добровільного
виконання щодо сплати боргу. Вказані
кошти були отримані відповідачем
ОСОБА_2 від ОСОБА_3, що підтверджується
копією розписки.

В позовній заяві позивач та
представник позивача в судовому
засіданні вказують на те, що
відповідачем ОСОБА_2 були порушені
умови договору страхування,
посилаючись на п. 13.2.10, 15.23, 16.1.4
вказаного договору, в зв»язку з чим він
повинен повернути позивачу сплачену
суму страхового відшкодування, так як
за вищевказаним вироком суду з ОСОБА_3
на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто
матеріальні збитки в сумі 28 300 грн. 00
коп., що перевищує суму заподіяного
матеріального збитку в розмірі 42 021 грн.
84 коп.. Вказана сума заподіяного
матеріального збитку транспортного
засобу ОСОБА_2 встановлена ФОП ОСОБА_4,
який проводив оцінку майна та
підтверджується копією звіту про
оцінку вартості майнової шкоди,
заподіяної ушкодженням транспортного
засобу, № 22-2010 від 01.04.2010 року.

В своїх запереченнях та в відкритому
судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що автомобіль
відповідача ОСОБА_2 в результаті даної
ДТП був повністю зруйнований.
Позивачем було лише частково
відшкодовано матеріальні збитки за
пошкоджений автомобіль, і тому він під
час розгляду вищевказаної
кримінальної справи Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
подав позовну заяву про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, так як
автомобіль був повністю зруйнований,
що підтверджується звітом про оцінку
вартості майнової шкоди, заподіяної
ушкодженням транспортного засобу, №
22-2010 від 01.04.2010 року. На час розгляду
кримінальної справи в суді, строк дії
договору страхування наземного
транспортного засобу не продовжувався
і строк дії його закінчився, в зв»язку з
чим позовні вимоги позивача про
стягнення коштів являються
безпідставними.

Відповідно до п. 5.2 договору
страхування наземного транспортного
засобу цей договір укладено на
виконання договору застави, укладеного
між Приватбанком та страхувальником
від 05.06.2007 року № 2, - з метою
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором від 05.06.2007 року №
КІСОАК03220063.

Між Приватбанком та відповідачем
ОСОБА_2 05.06.2007 року дійсно був укладений
кредитний договір № КІСОАК03220063,
відповідно до якого банк надав
кредитні кошти ОСОБА_2 на наступні цілі:
на оплату автомобіля 35 504 грн. 00 коп., а
також у розмірі 34 гривні для сплати за
реєстрацію предмету застави в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, 355 грн. 04 коп. на сплату
одноразової комісії 1 %, а також у
розмірі 10 207 грн. 40 коп. на сплату
страхових платежів у випадку та згідно
порядку, передбачених умовами даного
договору, зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0,14 %
від суми виданого кредиту щомісяця в
період сплати відсотків за дострокове
погашення кредиту, згідно з п. 3.11 даного
договору та винагороди за проведення
додаткового моніторингу, згідно п. 6.2
даного договору. Забезпеченням
виконання позичальником зобов»язань
за даним договором виступає застава -
легковий автомобіль марки ВАЗ, модель
21101, з метою забезпечення зобов»язань
за даним договором.

Відповідно до п. 9 договору страхування
наземного транспортного засобу строк
його дії складав 12 місяців, з 05.06.2007 року
по 04.06.2008 року включно. Однак, за умови
подальшої сплати страхового платежу,
договір вважається щорічно
продовженим на відповідний строк, за
який здійснена сплата страхового
платежу.

В зв»язку зі сплатою відповідачем
відповідного страхового платежу у 2008
році та 2009 році, даний договір двічі був
продовжений.

Відповідно до п.6 договору страхування
наземного транспортного засобу, у разі
його лонгації на наступні періоди,
ліміт відповідальності у разі повного
знищення транспортного засобу
зменшується за кожен рік лонгації на 10%
від страхової суми. Тому розмір
страхової суми після другої лонгації,
тобто в період з 05.06.2009 року по 04.06.2010
року, за вирахуванням 1% безумовної
франшизи становив всього 25 163 грн. 46
коп..

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовуються в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України,
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що відповідач
ОСОБА_2, враховуючи дані правові
підстави, під час судового розгляду
кримінальної справи звернувся із
позовною заявою до суду про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок ДТП та відшкодування
моральної шкоди. Відповідно до змісту
даної позовної заяви він врахував
часткове відшкодування заподіяних
йому збитків як власнику транспортного
засобу, шляхом сплати страхового
відшкодування в розмірі 25 163 грн. 46 коп.,
та виходячи з ринкової вартості його
автомобіля в розмірі 50 000 грн. на час
розгляду справи, просив суд стягнути з
підсудного ОСОБА_3 різницю за
пошкоджений автомобіль в сумі 25 525 грн.
33 коп.. Крім цього, він просив суд
стягнути з підсудного ОСОБА_3 вартість
проведення автотоварознавчого
дослідження в розмірі 500 грн., вартість
послуг евакуатора в розмірі 500 грн.,
вартість витрат на лікування в розмірі
1774 грн. 67 коп.. Всього розмір
матеріальної шкоди складав 28 300 грн., а
моральної шкоди - 20 000 грн..

Вироком Білоцерківського
міськрайонного суду в кримінальній
справі № 1-603/2010 р. ОСОБА_3 було визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та
засуджено по ст. 286 ч. 2 КК України до 5
років позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами,
строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК
України його звільнено від основного
покарання з випробуванням, та
випробування призначено строком в 2
роки. Крім того, за вироком суду з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 8 000
грн. моральних збитків та 28 300 грн.
матеріальних збитків. Позовні вимоги в
частині відшкодування моральної шкоди
задоволені частково, та з ОСОБА_3
стягнуто 8 000 грн.. Представник
відповідача зазначив, що даним вироком
був встановлений той факт, що на момент
розгляду кримінальної справи реальна
ринкова вартість зруйнованого
автомобіля відповідача становила 50 000
грн., а страхове відшкодування,
сплачене страховою компанією в
розмірі 25 163 грн. 46 коп. - є неповним
відшкодуванням заподіяної відповідачу
шкоди як власнику транспортного
засобу.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_2 під час розгляду в судовому
засіданні кримінальної справи дійсно
була подана позовна заява про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 28 300 грн. 00 коп. та
відшкодування моральної шкоди в сумі 20
000 грн. 00 коп.. Відповідно до даної
позовної заяви він просив стягнути з
підсудного ОСОБА_3 28 300 грн. 00 коп.
матеріальної шкоди, яка включала: суму
вартості за пошкоджений автомобіль - 25
525 грн. 33 коп.; вартість проведення
автотоварознавчого дослідження в
розмірі 500 грн., вартість послуг
евакуатора в розмірі 500 грн., вартість
витрат на лікування в розмірі 1774 грн. 67
коп.. Крім того, ОСОБА_2 просив стягнути
з ОСОБА_3 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.
В позовній заяві зазначив, що ринкова
вартість пошкодженого автомобіля
становить 50 000 грн. 00 коп.. Зазначена
потерпілим ОСОБА_2 вартість
пошкодженого автомобіля не
заперечувалася підсуднім ОСОБА_3. В
судовому засіданні підсудній ОСОБА_3
позов в частині стягнення матеріальних
збитків визнав, а в частині стягнення
моральної шкоди позовні вимоги не
визнав взагалі. Як зазначено вище,
вироком Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 04.10.2010 року з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 було стягнуто 28 300 грн. 00 коп.
матеріальних збитків, а моральні
збитки стягнуті частково в розмірі 8 000
грн. 00 коп.. Вирок суду набрав законної
сили 19.10.2010 року, і ОСОБА_3 не
оскаржувався. Вказаний вирок набрав
законної сили, а тому відповідно до ст.
61 ЦПК України звільняє відповідача від
доказування даних обставин.

Відповідно до п. 13.2.10 договору
страхування наземного транспортного
засобу, на який послався в позовній
заяві позивач та в судовому засіданні
представник позивача, страхувальник
зобов»язаний інформувати страховика в
особі страхового агента про одержання
від третіх осіб будь-яких відшкодувань
збитків, що підлягають відшкодуванню
за цим договором у триденний строк з
моменту одержання та одночасно
повернути ці суми страховикові, якщо
вони одержані після виплати страхового
відшкодування. На час розгляду
кримінальної справи в суді та під час
винесення вироку суду дія вказаного
договору закінчилася, що підтвердили в
судовому засіданні представники
сторін та підтверджується матеріалами
цивільної справи, в зв»язку з чим
відповідач не повідомляв страховика
про проведення виплати матеріальних
збитків ОСОБА_3. Крім того, відповідач
отримав не всю суму завданих йому
матеріальних збитків, а лише її
частину.

Відповідно до п.п. 15.23 п. 15 договору
страхування наземного транспортного
засобу, на який послався в позовній
заяві позивач та в судовому засіданні
представник позивача, до страховика
після виплати страхового
відшкодування в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток. Страхувальник зобов»язується
передати страховому агенту всі права,
які він має до особи, відповідальної за
заподіяння збитку. Невиконання
страхувальником цієї умови надає
страховому агенту право відмовити
страхувальнику у виплаті страхового
відшкодування або вимагати від
страхувальника повернення виплаченого
страхового відшкодування чи його
частини.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки. Як
зазначено вище, на час розгляду
кримінальної справи в суді та під час
ухвалення вироку суду дія вказаного
договору закінчилася, що підтвердили в
судовому засіданні представники
сторін та підтверджується матеріалами
цивільної справи, в зв»язку з чим
відповідач не повідомляв страховика
про виплату коштів.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16
договору страхування наземного
транспортного засобу, на який послався
в позовній заяві позивач та в судовому
засіданні представник позивача
причинами відмови у здійсненні
страхового відшкодування є отримання
страхувальником повного відшкодування
збитків від особи, винної у їх
заподіянні. Однак, суд вважає, що
вказаний пункт договору не є підставою
для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь відповідача коштів в сумі 25 163
грн. 46 коп., так як на час виплати
позивачем йому коштів в сумі 25 163 грн. 46
коп., а саме 23.04.2010 року, що
підтверджується копіями меморіальних
ордерів за № ВО1138ВОКАВ, № ВО113ВОКАС, з
ОСОБА_3 ще не було стягнуто на користь
ОСОБА_2 матеріальні збитки.

Відповідно до п.п. 14.1.1 п. 14
договору страхування наземного
транспортного засобу цей договір
втрачає чинність у разі закінчення
строку його дії. Так як договір не
продовжувався і відповідач не
сплачував страхові платежі, то строк
його дії закінчився 04.06.2010 року.

Крім того, судом встановлено, що
на час розгляду в суді кримінальної
справи № 1-603/2010 року по обвинуваченню
ОСОБА_3, на час коли було ухвалено вирок
Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області від 04.10.2010 року та на
час виплати матеріальних та моральних
збитків ОСОБА_3 - ОСОБА_2, строк дії
договору страхування наземного
транспортного засобу - закінчився. Крім
того, кредитний договір, укладений між
ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, станом
на 05.06.2010 року не діяв, так як закінчився
строк його дії, в зв»язку з виконання
обов»язків по кредиту відповідачем
ОСОБА_2, що підтвердили в судовому
засіданні представник позивача,
представник відповідача та
підтверджується матеріалами цивільної
справи.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в яких
одна сторона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони певну дію (пере
дати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а Позивач
має право вимагати від Відповідача
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або од ностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Ко дексу.

Судом встановлено, що на час
відшкодування матеріальних збитків
третьою особою - ОСОБА_3 відповідачу -
ОСОБА_2 будь-яких зобов»язань між
позивачем Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
Інгострах» та відповідачем ОСОБА_2 не
існувало, в зв»язку з закінченням
строку дії договору страхування
наземного транспортного засобу №
КІС0АК00044505 від 05.06.2007 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
відповідача звільнено від сплати
судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позов до задоволення не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", Законом України
"Про страхування", ст. ст. 509, 525, 526, 1166, 1192,
1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,
11, 60, 61, 79, 88, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгострах» до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат по
сплаті страхового відшкодування в
порядку регрессу - відмовити

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя О. В. Жарікова