РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі Козакової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року,

в с т а н ь в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, яким просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21099, 2006 року випуску, легковий седан, чорного кольору, кузов №Y6D3938, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 17.05.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на вказаний автомобіль, зняти арешт з та виключивши його з-під опису та арешту (а.с.4-6).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.05.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди транспортного засобу з викупом з оформленням нотаріальної довіреності, а 17 травня 2011 року підписаний договір купівлі-продажу автомобіля, на підтвердження чого надано розписку про повний розрахунок. У звязку із находженням автомобіля на ремонтних роботах та значними витратами на переоформлення даного автомобіля було укладено письмовий договір про перехід права власності відповідно до умов договору. В подальшому, у звязку із спливом терміну виданої довіреності 16.12.2012 року в грудні 2012 року при переоформлені вказаного автомобіля стало відомо що в грудні 2011 року державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, в межах виконавчого провадження стосовно ОСОБА_3, зокрема накладено арешт на все майно, в тому числі на автомобіль марки ВАЗ 21099, 2006 року випуску, легковий седан, чорного кольору, кузов №Y6D3938, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, чим обмежене право на безперешкодну експлуатацію та розпорядження придбаним транспортним засобом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» у порядку ч.1 ст.292 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, що в ній суд вирішив питання про її права та обовязки, рішення суду оскаржило. Вказує на те, що про рішення суду банк дізнався 04.09.2013 року, отримавши постанову ДВС України про зняття арешту з автомобіля. Рішенням суду порушені права банку як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто борг у розмірі 37 798,47 грн., та судові витрати, про що Ужгородським міськрайонним судом 19.10.2011 року виданий виконавчий лист, за яким 22.11.2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все майно ОСОБА_3, в тому числі і автомобіль. Посилаючись на ці обставини, на порушення норм матеріального та процесуального права щодо прав і обов'язків учасників виконавчого провадження, щодо суб'єктного складу та процесуального статусу учасників спору про звільнення майна з-під арешту, на невідповідність вимогам закону способу визнання права власності на автомобіль, застосованого судом, та вказуючи на наявність рішення суду з цього приводу ухваленого 27.11.2012 року, апелянт просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року скасувати та винести ухвалу, яким закрити провадження у справі.

Представник банку підтримала апеляційну скаргу.

Представник ДВС заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вказавши, що боржник частково розраховується по своїм борговим зобовязанням , крім цього даний автомобіль не перебував в заставі банку.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із його правомірності, обґрунтованості та доведеності, а саме, посилався на те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами: договором оренди з викупом транспортного засобу, актом звірки страхових платежів, розпискою про повну відсутність заборгованості перед власником від 17.05.2011 року та договором купівлі-продажу від 17.05.2011 року, а також повним виконанням цього договору, оскільки автомобіль з моменту повного і остаточного грошового розрахунку використовується позивачем у власних цілях.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неповного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2009 року між позивачем та третьою особою укладено договір оренди з правом викупу транспортного засобу ВАЗ 21099 кузов №Y6D3938, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11-12). Згідно доручення від 16 грудня 2009 року власник автомобіля ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з питань повязаних з експлуатацією автомобіля та керувати ним. (а.с.7). Відповідно до розписки від 17.05.2011 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 автомобіль у безоплатне, користування з правом відчуження.

На підтвердження купівлі автомобіля позивачем додано оригінал договору купівлі-продажу від 17 травня 2011 року, укладений між третьою особою та позивачем і який просять визнати дійсним.

Позивач просить визнати дійсним договір на підставі ст. 392 ЦК України, яка передбачає право саме власника на звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до ст..334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом встановлений певний порядок передання автомобіля визначений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими Постановою КМ України від 07.09.1998 року №1388 , шляхом зняття та постановки на облік, що сторонами не було зроблено, а позивач продовжив користуватись транспортним засобом на підставі доручення.

Більше того наданий стороною договір купівлі-продажу автомобіля суд не приймає як доказ виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Так рішенням Ужгородського міськрайонного суду ухвалене 27 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, Ужгородський ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області , ПАТ «ОСОБА_1 та Кредит» про визнання права власності на автомобіль НОМЕР_2 зняття арешту з автомобіля та зобовязання здійснити його реєстрацію встановлено, що позивач ОСОБА_2 в своїй позовній заяві, як на підставу в задоволенні позову вказував на виплату грошей за договором оренди транспортного засобу, та відмовою нотаріуса укласти договір купівлі-продажу, в звязку з його арештом, що і зумовило звернення до суду за захистом права, а автомобіль придбаний по договору оренди з правом викупу. Суд відмовляючи в задоволенні позову також констатував що договору купівлі-продажу взагалі не існувало. Наведене узгоджується також з розпискою датованою 17.05.2011 року по якій автомобіль передавався у безоплатне користування з правом відчуження, та з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13), згідно якого власником транспортного засобу є саме третя сторона, а не позивач.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 208 ч.3 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Враховуючи, що договору купівлі-продажу 17 травня 2011 року між сторонами не укладалось тому він не підлягає визнанню дійсним.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів того, що позивач є власником автомобіля в матеріалах справи відсутні, за таких підстав право позивача не підлягає захисту в порядку ст..392 ЦК України.

Що стосується вимоги про визнання за позивачем права власності, то в даному випадку з позовом слід звертатись до фактичного власника ОСОБА_3, який є третьою особою, а не до ДВС яке не має жодного відношення до власності на автомобіль.

Примусове виконання рішення суду покладено на державну виконавчу службу (ст.368 ЦПК України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Виконавчий документ видається в інтересах стягувача, на його користь провадиться стягнення з боржника, для забезпечення стягнення арешт може бути накладено саме на майно боржника (ст.ст.11, 50, 55 Закону). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ч.2 ст.3, ч.1 ст.15 ЦПК України).

Відповідачем є особа, яка порушила право позивача. За позовом про визнання права на арештоване майно, звільнення з-під арешту, виключення з опису, відповідачами є, передусім, боржник у виконавчому провадженні (ОСОБА_3А.), оскільки є спір позивача із ним щодо права на арештоване майно, і стягувач, на користь якого здійснюються дії у виконавчому провадженні (ОСОБА_1). Орган ДВС, держвиконавець не є належними відповідачами за таким позовом, правомірність їх дій може бути перевірена в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, залежно від конкретних обставин вони можуть бути відповідачами за позовами у спорах про саме їхні майнові чи інші права та обовязки.

Враховуючи, що підставою для задоволення інших позовних вимог було визнання дійсним договору купівлі-продажу, то при відсутності підстав для задоволення згаданої вимоги в задоволенні інших вимог також слід відмовити.

Що стосується вимоги про закриття провадження у справі, то в даному випадку підстави задоволення позову та частково позовні вимоги відрізняються , що унеможливлює застосування положення ст. 205 ЦПК України.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст.338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання дійсним договору, визнання права власності зняття та виключення майна з під опису відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: