Справа № 2-343/12
Провадження № 2/727/187/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2013 року Шевченківський
районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді -
Яреми Л.В.

при секретарі -
Скрипій А.А.

за участю
представника позивача - ОСОБА_1

за участю
представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до відповідачки ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним.

Посилається на те, що 23 травня 1996
року між ним та ОСОБА_5 було укладено
шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 його дружина померла.
Вказує, що ОСОБА_5 була інвалідом 2-ї
групи, хворіла онкозахворюванням з
сильним больовим синдромом, який
знімався регулярним прийомом
знеболюючих препаратів. З 30 грудня 2009
року по 06 січня 2010 року ОСОБА_5 була
госпіталізована в реанімаційне
відділення онкодиспансеру. З 11 січня
по 22 січня 2010 року ОСОБА_5 була знову
госпіталізована в хірургічне
відділення онкологічного диспансеру. З
10 січня 2010 року по 29 січня 2010 року він
неодноразово викликав дружині бригади
швидкої медичної допомоги, для надання
кваліфікованої допомоги, не дивлячись
на те, що самостійно вводив знеболюючі
ін'єкції, однак біль зняти не міг. З 25
січня 2010 року, у зв'язку із погіршенням
стану її здоров'я та загострення
сильного больового синдрому,
призначено ін'єкції морфіну
гідрохлориду 1 % - 1 мл. на добу. З 28 січня
2010 року призначено введення морфіну 1
мл. два рази на добу, а з 30 січня 2010 року
призначено введення морфіну по 2 мл. два
рази на доби. Зазначає, що 29 січня 2010
року, дружиною, яка на той момент вже
приймала наркотичний препарат, був
складений заповіт на ім'я відповідачки,
згідно якого все належне їй на праві
власності майно вона заповіла ОСОБА_4
Вказує, що відповідачка у 1991 році разом
із сім'єю переїхала на постійне місце
проживання до Німеччини і за цей час
вона приїздила в Україну лише на
похорон батьків. З моменту одруження з
ОСОБА_5 вони разом утримували її
батьків, доглядали їх, коли дружина
захворіла, відповідачка не навідувала
її, не надавала матеріальної допомоги,
з'явилась тільки тоді, коли дружина
була у важкому стані, чим скористалась.
В нього з дружиною завжди були гарні
стосунки, взаємодовіра та
взаєморозуміння. Вважає заповіт,
вчинений його хворою дружиною
недійсним, оскільки в момент його
вчинення вона не усвідомлювала
значення своїх дій і не могла ними
керувати, тому просить визнати заповіт,
посвідчений ОСОБА_5 недійсним.

Ухвалою суду від 10 березня 2011
року до участі у справі залучено до
участі в справі в якості третьої особи
на стороні відповідача - нотаріуса
ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1
позов підтримали в повному обсязі,
підтвердивши викладені в позовній
заяві обставини, просили позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
просили в задоволенні позову
відмовити.

Третя особа на стороні відповідача -
нотаріус ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнала, суду пояснила, що вона є
приватним нотаріусом з 17 листопада 2009
року, офіс її знаходиться в АДРЕСА_3. 29
січня 2010 року за проханням ОСОБА_5 її
викликали додому для посвідчення
заповіту. Сусід ОСОБА_5 - ОСОБА_13 приїхав
до неї в офіс та пояснив, що ОСОБА_5
бажає зробити заповіт і просить, щоб
нотаріус приїхала за її адресою, в
зв'язку із хворобою. Приїхавши до неї
додому, ОСОБА_5 з нею розмовляла.
Нотаріус виясняла, що саме бажає
зробити ОСОБА_5 та чи вона дійсно цього
хоче. ОСОБА_5 пояснила, що хоче
заповісти 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
своїй сестрі, при цьому назвала її
прізвище, ім'я та по-батькові. ОСОБА_5
сиділа на ліжку, сама дала паспорт та
ідентифікаційний код, все чітко
пояснювала, розповіла, що дана квартира
належала її батькам, і вона бажає, щоб
половина квартири залишилася її
чоловіку, а половина - її сестрі. Після
чого нотаріус поїхала в офіс, щоб
підготувати заповіт. Підготувавши
заповіт, приїхала до помешкання ОСОБА_5,
де в голос зачитала заповіт, потім
ОСОБА_5 перечитала заповіт та
підписала заповіт в присутності
нотаріуса десь з 17-10 до 17-20 годині,
поставивши свій підпис та написала
прізвище та ім'я. Нотаріусом було
перевірено дієздатність заповідачки
шляхом спілкування з особою, отримання
від неї відповідей на запитання. Ніяких
сумнівів, що ОСОБА_5 недієздатна у
нотаріуса не виникало.

Заслухавши доводи сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що у задоволенні позову
слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

У відповідності до ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом за позовом цієї особи, а
в разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

У п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
при розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 18 Постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розлад здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Для
встановлення психічного стану
заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК) .

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі
з 23 травня 1996 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с. 10).

Згідно довідки серії пов.№007941
ОСОБА_5 є інвалідом другої групи, яка
встановлена оглядом 19.10.- 21.10.09 р.,
причина інвалідності - загальне
захворювання (а.с.15).

Відповідно до повідомлень
медичних закладів ОСОБА_5 знаходилась
на диспансерному обліку в
онкодиспансері, в комунальній медичній
установі міська поліклініка №2 з
діагнозом метастази в кістки малої
миски з невідомого первинного вогнища,
стан після хіміопроменевої терапії,
продовження процесу, больовий синдром,
клінічна група IY. В зв'язку з больовим
синдромом хворій призначались
знеболюючі препарати - трамадол з
06.11.2009р. - 24.01.2010 р., ін'єкції морфіну
гідрохлориду 1% з 25.01.2010 року - 1 мл. на
добу, з 28.01.2010 р. - 1 мл. два рази на добу, з
30.01.2010 р. - по 2 мл. два рази на добу, з
22.02.2010 р. - по 2 мл. три рази на добу, з
26.03.2010 р. - по 2 мл. два рази на добу та 3 мл.
один раз на добу, з 04.2010 р. - по 3 мл. два
рази на добу та 2 мл. один раз на добу (
а.с.12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла у
віці 53 роки, про що в книзі реєстрації
смертей зроблено актовий запис №807, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
( а.с.9).

Відповідно до заповіту від 29
січня 2010 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
випадок смерті зробила розпорядження:
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 заповідає
громадянці Російської Федерації
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний заповіт
посвідчений 29 січня 2010 року ОСОБА_6 -
приватним нотаріусом Чернівецького
міського нотаріального округу
Чернівецької області, заповіт
власноручно підписаний заповідачем за
адресою АДРЕСА_1, в зв'язку з хворобою
заповідачки, особу заповідачки
встановлено, дієздатність її
перевірено, зареєстровано в реєстрі за
№76 (а.с. 56).

Для з'ясування чи усвідомлювала ОСОБА_5
значення своїх дій та (або) чи могла
керувати ними, ухвалою Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 20 грудня
2011 року в даній справі була призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза, проведення якої доручено
експертам Київського міського центру
судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до висновків акту
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №308
від 04 квітня 2012 року на ОСОБА_5, за своїм
психічним станом на момент складання
заповіту 20.01.2010 року ОСОБА_5 стійким
хронічним психічним розладом не
страждала, у неї виявлявся: Стан
глибокої астенії
соматогенно-обумовлений ( онкологічна
хвороба, больовий синдром) ( МКХ-10 - R53.0),
який суттєво впливав на її здатність у
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Наркотичні
та психотропні препарати, які приймала
ОСОБА_5 на той час, впливати на її
психічний та емоційний стан та
оказували знеболюючу дію ( а.с. 55-62).

Ухвалою Шевченківського
районного суду м.Чернівці від 15 жовтня
2012 року призначена додаткова
експертиза, в зв'язку з тим, що в акті
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №308
від 04 квітня 2012 року не було чіткої
відповіді на запитання чи могла
усвідомлювати ОСОБА_5 значення своїх
дій та повної мірою керувати ними під
час підписання заповіту від 29 січня 2010
року.

Відповідно до висновків акту
додаткової посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №139
від 15 лютого 2013 року на ОСОБА_5, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, під час підписання
заповіту від 29.01.2010 року могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але не в повній мірі, у
зв'язку з тим, що в неї на той час
виявлялися ознаки психічного розладу :
Стан глибокої астенії
соматогенно-обумовлений ( онкологічна
хвороба, больовий синдром) (МХХ-10 - R53.0),
який суттєво впливав на її здатність у
повній мірі усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, обмежуючи
цю здатність ( а.с. 96).

Такий висновок не містить даних про
абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в
момент складання заповіту
усвідомлювати свої дії та керувати
ними, а навпаки висновком
підтверджується, що ОСОБА_5 могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але не в повній мірі, у
зв'язку з тим, що в неї на той час
виявлялися ознаки психічного розладу.

Відповідно до правової позиції,
згідно Постанови Верховного Суду
України від 29 лютого 2012 №6-9 цс 12,
відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (
або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову
недієздатність учасника такого
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі і йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами (ст.212 ЦПК
України), будь-які зовнішні обставини
(показання свідків про поведінку особи
тощо) мають лише побічне значення для
встановлення того, чи була здатною
особа в конкретний момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та ( або) керувати ними.

Проведеною у справі посмертною
судово-психіатричною експертизою не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність спадкодавця у момент
складення ним заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що існуючі в той час
порушення його психічної діяльності
істотно впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання складеного в
такому стані заповіту недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст.225 ЦК
України.

Отже, підставою для визнання правочину
недійсним за вказаної підстави може
бути лише абсолютна неспроможність
особи в момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними і в основу рішення суду
про недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях (частина
четверта статті 60 ЦПК України).

Про те, що ОСОБА_5 в день підписання
заповіту усвідомлювала значення своїх
дій підтвердила нотаріус ОСОБА_6 та
свідок ОСОБА_8, яка повідомила, що
ОСОБА_5 була в адекватному стані.

Свідчення свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про те,
що ОСОБА_5 внаслідок онкологічної
хвороби та прийому наркотичних
препаратів, наприкінці січня на
початку лютого 2010 року, погано себе
почувала, психічний стан її змінився,
вона більше часу спала, обличчя її було
змучене, шкіра бліда, волосся
повипадало, вела себе неадекватно, не
підтверджують саме психічний стан
ОСОБА_5

З аналізу медичної документації
вбачається, що ОСОБА_5 не було надано
жодної рекомендації для огляду лікарем
психіатром за весь час хвороби.
Порушень свідомості в історії хвороби
ОСОБА_5 лікуючими лікарями не описано.

Недієздатною ОСОБА_5 не
визнавалась.

Заповіт ОСОБА_5 підписала через
значний проміжок часу після введення
їй наркотичного препарату з метою
зниження больового синдрому, а тому
даний препарат не міг вплинути на стан
хворої в момент підписання заповіту.

Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів, які б підтверджували
перебування ОСОБА_5 на момент
підписання заповіту у такому стані,
коли вона не усвідомлювала значення
своїх дій і не могла керувати ними
позивачем не наведено.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_3 є безпідставними,оскільки
відсутні підстави для визнання
заповіту від 29.01.2010 року недійсним, а
тому позивачу в позові до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним слід
відмовити.

На підставі викладеного, п. 18 Постанови
№7 Пленуму Верховного Суду України
«Про судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року, п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 2009 року
«Про практику розгляду цивільних справ
про визнання правочинів недійсними»,
ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 225,1233 ЦК України, та
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний
суд м.Чернівці шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Л.В.ЯРЕМА