справа №200/2645/13
Н Я провадження №2/200/1762/13
25 грудня 2013 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
головуючого судді - Решетніка М.О.
при секретарі - Медведєвій А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області та ОСОБА_2,
третя особа: суддя Нікопольського
міськрайсуду Дніпропетровської
області ОСОБА_3 «Про визнання дій
неправомірними, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди», -
Позивачка звернулась до суду з
вищевказаним позовом до відповідачів.
В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що 30 травня 2011р.
помер її батько ОСОБА_4, який до дня
смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
його смерті залишилось спадкове майно,
яке складалось з квартири АДРЕСА_1, та
грошових внесків в АТ ДОД «ОСОБА_5
Аваль». В 2-й Нікопольській державній
нотаріальній конторі відкрито
спадкову справу №465/2011, в якій
зберігається заява №701 від 23.09.2011р.
відповідача ОСОБА_2 про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4, в якій не
вказано ступінь родинних відносин, та
повідомлено, що у померлого є діти,
місце проживання яких невідомо. На день
смерті батька вона не була
зареєстрована із спадкодавцем,
оскільки відбувала покарання у
виправній колонії. Рішенням
Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області від 25.04.2012р.
було визнано відповідача ОСОБА_6
спадкоємцем після смерті її батька.
Однак рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2012р. було скасовано вищевказане
рішення Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області від 25.04.2012р.
та ухвалено нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 було відмовлено. Також
рішенням Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області від 25.10.2012р.
їй було визначено додатковий строк в
три місяці для прийняття спадщини. 23
листопада 2012р. за №1421 2-ю Нікопольською
державною нотаріальною конторою було
зареєстровано її заяву про прийняття
спадщини після смерті її батька на
підставі вищевказаного рішення від
25.10.2012р. Згідно відповіді банку №127-БТ
від 10.12.2012р., грошові кошти у розмірі
27998грн.66коп., які входили до складу
спадкового майна, успадковані та
отриманні, відповідно до рішення від
25.04.2012р. відповідачем ОСОБА_2 Листом від
21.12.2012р. за №3100/02-14 2-ї Нікопольської
державної нотаріальної контори її було
повідомлено, що не може бути видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, у зв’язку із чим їй необхідно
звертатися до суду. На даний час
відповідач ОСОБА_2 повернув їй грошові
кошти від продажу квартири та частково
грошові кошти, отриманні ним в банку у
розмірі 9200грн. Іншу частину грошових
коштів в сумі 18798грн.66коп. ОСОБА_2
повертати відмовився. У зв’язку із
викладеним просила визнати дії
Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровській області
неправомірними, у зв’язку із тим що
суддя Кобеляцька-Шаховал І.О. прийняла
протизаконне рішення від 25.04.2012р.,
визнати дії відповідача ОСОБА_2
неправомірними, у зв’язку з тим, що
відмовляється повернути залишок
коштів, та стягнути на її користь з
відповідачів неповернуту частину
коштів у розмірі 18798грн., моральну шкоду
у розмірі 20000грн., нанесену їй, у
зв’язку із ухваленням неправомірного
рішення, та судові витрати у розмірі
458грн.80коп.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві. Відповідач
ОСОБА_2 та його представник позов
ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в
його задоволенні, посилаючись на
обставини викладені у запереченнях на
позовну заяву.

Представник Нікопольського
міськрайсуду Дніпропетровської
області та третя особа в судове
засідання не з’явилися, про дату та час
розгляду справи повідомленні належним
чином, в зв’язку з чим судом ухвалено
про розгляд справи у відповідності до
ст.169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2011р.
помер батько позивачки ОСОБА_4

Рішенням Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області від 25.04.2012р.
було визнано за ОСОБА_6 право власності
на квартиру №15, що розташована за
адресою: Дніпропетровська область,
м.Нікополь, вул.Шевченко, будинок №191,
та на грошові внески, які знаходяться
на спецкартковому рахунку № в
Центральному Нікопольському
відділенні АТ «ОСОБА_5 банк Аваль» на
ім’я ОСОБА_4, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_4, померлого
30 травня 2011р. (а.с.6).

Однак рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 серпня
2012р. було скасовано зазначене вище
рішення Нікопольського міськрайсуду
Дніпропетровської області від 25.04.2012р.
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
територіальної громади Нікопольського
виконкому Дніпропетровської області
про визнання права власності на спадок
в порядку спадкування за законом було
відмовлено (а.с.9-10).

Також рішенням Нікопольського
міськрайсуду Дніпропетровської
області від 25.10.2012р. було визначено
ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці
для прийняття спадщини після смерті
батька ОСОБА_4 23 листопада 2012р. за №1421
2-ю Нікопольською державною
нотаріальною конторою було
зареєстровано заяву позивачки про
прийняття спадщини після смерті її
батька на підставі вищевказаного
рішення від 25.10.2012р.

Листом від 21.12.2012р. за №3100/02-14 2-ї
Нікопольської державної нотаріальної
контори ОСОБА_1 було повідомлено, що
згідно відповіді банку №127-БТ від
10.12.2012р., грошові кошти у розмірі
27998грн.66коп., які входили до складу
спадкового майна, успадковані та
отриманні, відповідно до рішення від
25.04.2012р. відповідачем ОСОБА_2 (а.с.11), а
тому вони не можуть видати свідоцтво
про право на спадщину, та роз’яснено,
що вона для вирішення питання може
звернутися до суду (а.с.12).

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 в повному
обсязі грошові кошти від продажу
спадкового майно, а саме: квартири
АДРЕСА_2, та частково грошові кошти,
отриманні ним в АТ ДОД «ОСОБА_5 Аваль» у
розмірі 9400грн., а не 9200грн., як зазначила
позивачка в позовній заяві.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов’язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов’язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки встановлено, що саме ОСОБА_2
безпідставно набув у свою власність
належні позивачці спадкові грошові
кошти, а не Нікопольський міськрайсуд,
суд вважає за необхідне стягнути саме з
першого на користь ОСОБА_1 безпідставно
набуті грошові кошти у розмірі
18598грн.66коп., як різницю між спадковою
сумою в 27998грн.40коп. та повернутою сумою
в 9400грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 в цій
частині відповідач зазначає, що
успадкувати все майно він вимушений
був через перебування позивачки, яка є
його родичкою, в місцях позбавлення
волі. Однак в подальшому на сімейній
раді з їх участю було прийнято рішення
про виплату грошових коштів в сумі
14000грн. племіннику покійного
спадкодавця, як компенсація за витрати,
понесені тим за організацію поховання
померлого, а іще частину коштів, а саме
в сумі 4600грн., як перерозподіл
успадкованих грошових коштів між
спадкоємцями, зокрема для компенсації
майбутніх витрат з встановлення на
могилі пам'ятника, рішення про що
прийняла саме ОСОБА_1, а він виконав, як
утримувач грошових коштів, про що
позивачці достеменно відомо.

Разом з тим передачу грошових коштів,
що належать позивачці, саме за її
розпорядженням, остання через свого
представника в даному судовому
засіданні заперечує, а відповідачем
належних та допустимих доказів цій
обставині суду не надано.

Також позивачкою заявлено вимогу про
відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Звідси, деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв’язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв’язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також втрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), а також доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв’язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результаті.

Зазначені обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими доказами.

У свою чергу відсутність вини у
заподіянні шкоди має доводитися
особою, що вчинила порушення; винна
поведінка порушника має місце тоді,
якщо він усвідомлював суспільно
небезпечний характер своїх діянь,
передбачав його негативні наслідки,
бажав їх настання, або коли порушник,
передбачаючи настання негативних
наслідків, розраховував на їх
відвернення, чи не передбачав настання
таких наслідків, хоча повинен був і міг
їх передбачити.

Крім того, відповідно до п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р. №4 «Про судову практику в
спорах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках, коли
встановлена відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов’язань, які підпадають
під дію Закону України «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов’язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Із предмета позову та обставин справи
вбачається, що в даному випадку між
позивачкою та відповідачем ОСОБА_2
виникли відносини з приводу
безпідставного набуття відповідачем
спадкового майна позивачки, і таким
чином відносини сторін врегульовані
Главою 83 ЦК України, зокрема ст.1212 цього
Кодексу, якою не передбачено
можливості відшкодування моральної
шкоди.

Відносини ж позивачки із міськрайсудом
з приводу розгляду останнім цивільної
справи, врегульовані цивільним
процесуальним законодавством, нормами
якого також не передбачено можливості
відшкодування моральної шкоди, а тому
вимоги ОСОБА_1 в цій частині
задоволенню не підлягають.

Також відсутні підстави і для
задоволення позову ОСОБА_1 і в іншій
частині, зокрема про визнання дій
відповідачів неправомірними.

Так у позовній заяві позивачем не
зазначено конкретно які саме дії суду
вона вважає неправомірними, а її
представник в судовому засіданні
зазначив, що такими вважає
"постановлення незаконного, на його
думку, рішення". Разом з тим
законодавством, зокрема цивільним
процесуальним кодексом, визначено, що
за результатом розгляду справи суд
зобов'язаний постановити судове
рішення. Про те, що таке рішення не
відповідало вимогам законодавства,
зазначено в рішенні Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23.08.2012р.,
яким і було рішення Нікопольського
міськрайсуду скасовано з цієї
підстави, тобто вже фактично
встановленої судом, а отже, відповідно
до ст.61 ЦПК України - не підлягає
доведенню у іншій справі, та не може
бути предметом розгляду іншим судом
першої інстанції.

Неправомірними ж діями відповідача
ОСОБА_2, згідно пояснень в судовому
засіданні представника позивача,
остання просить визнати ті, що
виразились у неповерненні їй грошових
коштів. Таке, тобто неправомірна
поведінка, є складовою при вирішенні
питання щодо відшкодування шкоди
(повернення безпідставно набутого
майна), з урахуванням чого суд доходить
висновку, що такі вимоги позивачки є
неналежним способом захисту цивільних
прав та інтересів, визначених ч.2 ст.16 ЦК
України, а отже не підлягають захисту
внаслідок постановлення по них
судового рішення.

Враховуючи часткове задоволення
позову та на підставі ст.88 ЦПК України,
необхідно також стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивачки понесені останньою
судові витрати в сумі 235грн.40коп.
(а.с.22,23) за розгляд позову в частині
повернення грошових коштів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,11,15,57-66,88,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
18598грн.66коп., на повернення судових
витрат – 235грн.40коп., а всього
18834грн.06коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
– відмовити.

Строк апеляційного оскарження рішення
– 10 днів.

Суддя