Справа № 447/402/13 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/3454/13 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області

в складі головуючого: Тропак О.В.

суддів: Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

за участю секретаря: Дідусь О.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,третя особа Державна міграційна служба Миколаївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

07 лютого 2013 року позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,третя особа Державна міграційна служба Миколаївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 і зобов`язання третьої особи зняти відповідачів з реєстрації за вищезазначеною адресою.

В обгрунтування позову позивач зазначила, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01.10.2012 року, вона придбала у відповідачів вищезазначену квартиру,яку,відповідно до умов договору, відповідачі зобов`язувалися звільнити до 01 лютого 2013 року та виписатися з неї.Однак,відповідачі не бажають звільнити квартиру,знаходяться у ній та тримають там свої особисті речі,що змусило її вимагати усунення перешкод у здійсненні нею правомочностей власника у судовому порядку.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року позов задоволено частково. Вирішено зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виселитися та знятися з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 .Стягнуто звідповідачів в солідарно в користь позивача судовий збір. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог,посилаючись на те,що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає,що в період з 01.10.2012 року по 01.02.2013 року між сторонами виникли правовідносини щодо найму спірної квартири,а тому підстави для виселення відповідачів з квартири без надання іншого житла,встановлені ст.ст.109,116 ЖК України були відсутні. Крім цього апелянт вважає,що судом першої інстанції було порушено принцип диспозитивності,оскільки,зобов`язавши відповідачів виселитися з спірної квартири і знятися з реєстрації місця проживання у ній, суд,на думку апелянта, вийшов за межі позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи,межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 36211175від 12.11.2012 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п.8 договору купівлі-продажу вищезгадної квартири, укладеного між позивачем та відповідачами, останні зобов`язувалися, зокрема:звільнити квартиру та виписатися з неї в термін до 01 лютого 2013 року.Однак, як стверджує позивач і цього не заперечив відповідач ОСОБА_2 , відповідачі зобов`язання не виконали:не звільнили квартиру і не виписалися з неї в строк до 01.02.2013 року. Отже,у зв`язку з не виконанням відповідачами зобов`язання про виселення з спірної квартири у встановлений строк, у позивача виникло право для заявлення позовних вимог про виселення відповідачів з спірної квартири. Доводи апелянта про, нібито, виникнення між позивачем та відповідачами в період з 01.10.2012 року по 01.02.2013 правовідносин житлового найму документально не підтверджені і є надуманими.

Доводи апеляційної скарги щодо того,що правовідносини між сторонами спору, нібито, урегульовані нормамии житлового законодавства, колегія розглядає як неспроможні, поскільки правовідносини,які склалися між сторонами урегульовані нормами цивільного законодавства про захист права власності.

Таким чином, у справі були підстави для задоволення позовних вимог у спосіб обраний позивачем, а саме для задоволення позовних вимог про виселення відповідачів з спірної квартири. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права при наявності підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем у виді припинення дій, які порушують права власника, а саме у спосіб виселення відповідачів із спірної квартири, суд зобов`язавши відповідачів виселитися із спірної квартири, застосував спосіб захисту, який позивачем не заявлявся.

Колегія суддів знаходить обгрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу диспозитивності, встановленого ст.11 ЦПК України, оскільки позивачем дійсно не заявлялись позовні вимоги про зобов`язання відповідачів знятися з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, зобов`язавши відповідачів знятися з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог .

Необхідно зазначити також ,що у відповідності до ст. 7 Закону України »Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІУ зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється,зокрема, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, у випадку набрання законної сили рішенням суду про виселення відповідачів, це судове рішення може послужити підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Зважаючи на те, що позовні вимоги про зобов`язання відповідачів знятися з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 Розділ позивачем не заявлені, а зобов`язувати третю особу вчиняти будь-які дії суд не вправі, тому у задоволенні позовних вимог про зобов`язання третьої особи зняти відповідачів з реєстрації - слід відмовити.

Відповідно до положень глави 8 розділу 1 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, слід присудити в його користь з відповідачів порівну.

Таким чином,колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги,а саме:скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.303, п.2 ч.1 ст.307 , п. 4 ч.1, ч.ч.2,3 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити в користь ОСОБА_1 з відповідачів: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 по 57 (п`ятдесят сім ) грн 35 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.