Справа № 1819/3262/12 р.
Провадження № 2/589/29/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2013 р. Шосткинський
міськрайонний суд Сумської області у
складі:

головуючого - судді Литовки М. І.

при секретарі -
Ніколаєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Шостка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання квартири
спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про
встановлення факту проживання однією
сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю.

Свої вимоги мотивує тим, що в 1994
році він познайомився з ОСОБА_2 і з
цього часу вони почали проживати разом,
як чоловік та жінка без реєстрації
шлюбу.

Під час спільного проживання вони
мали спільний бюджет, купували речі,
піклувалися та дбали один про одного.

Так як вони не мали власного
житла, то батьки позивача передали йому
2000 доларів США для придбання квартири.

Разом з відповідачкою вони
підшукали спірну квартиру, але
оформили придбання квартири не
договором купівлі-продажу, а договором
дарування, так як необхідно було
оформити на неї субсидію.

Так 07 травня 2002 року між ОСОБА_3 та
відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
договір дарування спірної квартири
АДРЕСА_1.

В даній квартирі вони
зареєструвалися в 2002 році і
продовжували проживати надалі як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу і
18 квітня 2009 року шлюб між ними було
зареєстровано офіційно.

Після набуття права власності на
квартиру, позивач за спільні кошти їх
сім'ї провів капітальний ремонт
квартири.

30.03.2012 року на підставі рішення
Шосткинського міськрайсуду Сумської
області шлюб між ними було розірвано.

З цього часу відповідачка не
бажає, щоб позивач мешкав в спірній
квартирі і вважає її лише своєю
власністю і тому позивач був вимушений
звернутися до суду з вказаним позовом
про встановлення факту проживання
однією сімєю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2 та визнання квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
обгрунтували їх тими ж обставинами.

Відповідачка та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги визнали частково, а саме тільки
факт проживання однією сімє'ю з 12
вересня 2002 року по 18 квітня 2009 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін
та їх представників, свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦПК
України, передбачено встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Встановлення цього факту судом можливе
у випадку, коли потрібно вирішити
питання про поділ спільно набутого
майна.

Відповідно до ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Отже
для встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, судом враховується наявність у
сукупності ознак, що притаманні
наведеному визначенню. При цьому, таке
проживання не є підставою для
виникнення у чоловіка і жінки прав та
обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК
України). Отже чоловік і жінка, які
спільно проживають без шлюбу, можуть
складати сім'ю, але статусу подружжя не
набувають.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви, позивач просить встановити факт
проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без
укладення шлюбу у період з 1994 року по 18
квітня 2009 року, для вирішення питання
про поділ набутого під час їх спільного
проживання майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, яка придбана на підставі
договору дарування від 07.05.2002 року
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст.10, 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених сторонами вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі; кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень; докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі; доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є
батьками позивача, зазначали про
обставини проживання їх сина та ОСОБА_2
Також розповіли про обставини набуття
квартири, вказуючи на те, що частину
коштів на її придбання в сумі 2000
доларів США надали вони, проте при
укладанні договору дарування квартири
вони присутні не були.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, показали,
що позивач з відповідачкою проживали
разом з 1994 року, квартиру придбали за
кошти батьків, разом робили ремонт
квартири. В той же час зазначили, що про
обставини придбання квартири вони
знають зі слід позивача.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду
показали, що вони допомогали в ремонті
квартири, кошти за ремонт надавав
позивач, вони мешкали в вказаній
квартирі разом, про обставини
придбання квартири вони знають також
зі слід позивача.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що
спірну квартиру її чоловік ОСОБА_3
продав, а гроші від продажу віддав їй,
при укладенні договору дарування вона
присутня не була.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що в
1995 році позивач, який доводиться їй
батьком пішов з дому та став проживати
з іншою жінкою, а в 2002 році її бабуся
продала свою квартиру та віддала кошти
для придбання житла для її батька.

Суд вважає, що зазначені показання
свідків вказують тільки на факт
стосунків між сторонами.

Проте суд не приймає до уваги ці
покази для встановлення факту
проживання однією сімєю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_2 з 1994 року, так як згідно
матеріалів справи позивач в період до
12.09.2002 року перебував в шлюбі з іншою
жінкою, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу і чого не
заперечував сам позивач (а.с.70).

Згідно Пленуму Верховного Суду
України у пункті 20 постанови N 11 від
21.12.2007 р. "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснив, що
при застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК,
слід виходити з того, що ця норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі.

З огляду на викладене у
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 1994 року по
11.09.2002 року, тобто до розірвання шлюбу з
ОСОБА_14 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
об'єктом права спільної сумісної
власності позивача та відповідача
квартири, то суд приймає до уваги
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України,
шлюб є підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, для вирішення майнового
спору необхідно, щоб судом був
встановлений факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в
період, протягом якого було придбано
спірне майно.

Як вбачається з проаналізованих в
судовому засіданні доказів, позивач до
11.09.2002 року перебував у шлюбі з іншою
жінкою, а тому судом не встановлено
факт проживання однією сім'єю і в
момент укладення договору
купівлі-продажу квартири, а тому у них
не виникло права спільної сумісної
власності на майно.

З огляду на викладене у сукупності
суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог про
визнання квартири спільною сумісною
власністю та про відсутність правових
підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 25 КпШС України (1969 р.), ст.
392 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 61, 62 СК України,
ст. ст. 10, 57, 60, 110, 213-215 ЦПК України, ст. 17
Закону України «Про власність», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
квартири спільною сумісною власністю
задовольнити частково.

Встановити факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю, як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
з 12 вересня 2002 року по 18 квітня 2009 року.

В задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
в Апеляційний суд Сумської області
через Шосткинський міськрайсуд шляхом
подання протягом 10 днів з дня його
проголошення апеляційної скарги, а
особами які не були присутніми під час
проголошення рішення суду, протягом
цього строку з дня отримання копії
рішення.

Суддя Шосткинського
міськрайонного суду

Сумської області
М.І.Литовка