У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
Кельменецької районної ради
Чернівецької області про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 12 липня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 14 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року позивачі звернулися до
суду з указаним позовом, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просили
визнати право власності за ними за
набувальною давністю на приміщення:
ОСОБА_4 - на приміщення 1-8 площею 12,20 кв.
м., Ѕ частину коридору 1-1, Ѕ частину
коридору 1-2, розташовані по АДРЕСА_1;
ОСОБА_3 - на Ѕ частину коридору 1-1, Ѕ
частину коридору 1-2, приміщення 1-3
площею 9,60 кв. м., приміщення 1-4 та 1-5, які
переобладнані в одне приміщення,
площею 12,17 кв. м, кладову площею 8,50 кв. м,
приміщення 1-6 площею 13 кв. м, приміщення
1-7 площею 13,10 кв. м., гараж-сарай та
вбиральню, розташовані за зазначеною
адресою.

Свої позовні вимоги обґрунтовували
тим, що 31 травня 1991 року головою
виконкому Кельменецької районної ради
Чернівецької області було винесено
розпорядження, згідно якого
Кельменецькій районній юридичній
консультації за погодженням з
адміністрацією Кельменецького сільпо
було передано у безоплатне
користування приміщення колишнього
магазину уцінених товарів по АДРЕСА_1,
балансовою вартістю 3 079 грн, вилучивши
його з балансу сільпо. У тому ж році,
провівши ремонтні роботи у спірному
приміщенні, адвокати, зокрема ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, почали здійснювати адвокатську
діяльність. Із часу передачі майна вони
відкрито, добросовісно та
безперешкодно ним користуються для
здійснення адвокатської діяльності:
ОСОБА_3 до цього часу, а ОСОБА_4 - до
вересня 2009 року - припинення
адвокатської діяльності у зв'язку з
хворобою, але періодично заходить у
свій кабінет (приміщення 1-8), де
займається іншими справами. За час
користування приміщенням ОСОБА_3 за
власні кошти здійснив його
переобладнання.

Рішенням Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 12 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області 14 серпня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати
судові рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та залишити
позовну заяву без розгляду.

Обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
відсутності добросовісного набуття
майна позивачами, оскільки право
власності на будівлю зареєстроване за
відповідачем, користування майном є
спірним, а не добровільним.

Апеляційний суд виходив також із того,
що позивачі оскаржували рішення суду
першої інстанції лише з підстав
порушення норм процесуального права та
не наводили обґрунтувань
неправильного застосування судом норм
матеріального права, тому доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для скасування оскаржуваного рішення.

Із висновками судів повністю
погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду у разі
повторної неявки в судове засідання
позивача, повідомленого належним
чином, без поважної причини або
неповідомлення ним про причину
повторної неявки, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності.

Як убачається з матеріалів справи,
рішення суду першої інстанції було
ухвалене 12 липня 2013 року за відсутності
позивачів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
зазначив, що повідомлений належним
чином ОСОБА_3 повторно не з'явився у
судове засідання без поважної причини,
не повідомив про причину повторної
неявки та від нього не надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності;
ОСОБА_4 повторно не з'явився у судове
засідання, у позовній заяві та поданій
до суду заяві просив розглянути справу
без його участі, позовні вимоги
підтримує повністю (а.с. 2-8, 85 т. 1).

Доводи касаційної скарги про те, що
судом першої інстанції порушено вимоги
п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у частині
вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та
безпідставно взято до уваги заяву від 29
лютого 2012 року про розгляд справи без
його участі, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, у п. 5
прохальної частини позовної заяви
ОСОБА_4 просив розглянути справу за
його відсутності у зв'язку із хворобою
(а.с. 2-8).

У заяві від 29 лютого 2012 року ОСОБА_4
просив розглянути його та ОСОБА_3
позовну заяву без його участі у зв'язку
із хворобою (порушення мозкового
кровообігу, гіпертонічна хвороба 2
ступеня, стенокардія, катаракта обох
очей) (а.с. 85).

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається на власний розсуд
своїми правами, у тому числі заявник
має право звернутися із заявою, змінити
своє прохання в заяві, відмовитися від
заяви тощо.

З огляду на прохання ОСОБА_4 про розгляд
справи без його участі, у суду були
відсутні правові підстави для
залишення позовної заяви у частині
його позовних вимог без розгляду.

Відмовляючи у позовних вимогах ОСОБА_3,
суд першої інстанції визнавши його
неявку у судове засідання без поважної
причини повторною, із урахуванням його
неповідомлення про причину повторної
неявки, не надіслання заяви про розгляд
справи за його відсутності, у порушення
ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не
вирішив питання про залишення позовної
заяви у частині позовних вимог ОСОБА_3
без розгляду.

Поза увагою суду залишилося те, що
положення ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України мають імперативний характер.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303,
315 ЦПК України, належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги
позивачів, не зазначив в ухвалі
конкретних обставин і фактів, що
спростовують такі доводи, та
передчасно залишив рішення суду першої
інстанції у частині позовних вимог
ОСОБА_3 без змін.

За таких обставин, судові рішення у
частині позовних вимог ОСОБА_3
підлягають скасуванню із направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги у частині
порушення норм матеріального права не
спростовують висновків суду про
відмову в позові у частині позовних
вимог ОСОБА_4

Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що
щодо майна, на яке позивачі просили
визнати право власності за набувальною
давністю, існує спір між позивачами та
представництвом Фонду державного
майна, Кельменецькою селищною радою
Чернівецької області, прокуратурою
Чернівецької області, Кельменецькою
районною радою Чернівецької області,
свідоцтво про право власності на
спірне майно отримано Кельменецькою
районною радою Чернівецької області.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам ст. 344 ЦК України
та встановленим обставинам справи.
Отже суд дійшов обґрунтованого
висновку, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

З огляду на викладене, рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду у частині позовних
вимог ОСОБА_4 необхідно залишити без
змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 12 липня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 14 серпня 2013
року у частині позовних вимог ОСОБА_3
скасувати та передати справу в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині рішення Сокирянського
районного суду Чернівецької області
від 12 липня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 14 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

О.В. Ступак

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.С. Олійник