Справа № 318/3158/13-ц
Номер провадження №2/318/804/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р.
м.
Кам'янка-Дніпровська

Кам'янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області у складі:
головуючого - судді Васильченка В.В.;
при секретарі Крук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 р. позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, в якому
зазначає, що відповідно до укладеного
договору № DNH4TP11581162 від 26.04.2006 року
ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
кредит у розмірі 2270 грн. 80 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Щомісяць в період сплати позичальник
повинен був надавати банку грошові
кошти для погашення заборгованості,
однак в порушення умов кредитного
договору зобов?язання належним чином
не виконав. Просить суд стягнути з
ОСОБА_1 на свою користь заборгованість
за кредитним договором у розмірі 26 758
грн. 03 коп., а також судовий збір в
розмірі 267 грн. 58 коп.

В судове засідання позивач не з'явився,
подав заяву про розгляд справи у його
відсутність.

Відповідач проти позову заперечував,
пояснивши що не має можливості
сплатити вказану суму грошей.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

26.04.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ DNH4TP11581162 на суму 2270 грн. 80 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заяву разом з Умовами
надання кредитку фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним та банком
договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1
у заяві. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен був
надавати банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.

У відповідності зі ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Стаття 526 ЦК України зазначає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 2 ст. 536 ЦК України регламентує,
що розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 1 ст. 550 ЦК України зазначає, що
право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 1049 ЦК України зазначає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Станом на 24.10.2013 р. заборгованість
складає 26 758 грн. 03 коп., яка складається
з: 830,34 грн. - сума заборгованості за
кредит; 8375,88 грн. грн. - сума
заборгованості запроцентами; 15 801,43 грн.
- пеня нарахована на суму
заборгованості; 500,00 грн. штраф
(фіксована частина) та 1250,38 грн. штраф
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком суми
заборгованості.

Суд приймає до уваги Рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень другого речення
преамбули Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», у
відповідності до якого Положеннями ч.ч.
1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів» встановлено, що продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В частинах 3, 4 ст. 18 Закону
про захист прав споживачів наведено
окремі несправедливі умови договору,
перелік яких не є вичерпним. При цьому
пунктом 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
захист прав споживачів» встановлено,
що для цілей застосування цього закону
та пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач. (що безпосередньо
стосуєтться пункту Кредитного
договору щодо пені у розмірі 1%).

Конституційний Суд України виходить з
того, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої ст.
42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН «Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів» від 09
квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг). У наведених «Керівних
принципах для захисту інтересів
споживачів» визначено, що споживачі
мають бути захищені від таких
зловживань, як односторонні типові
контракти, виключення основних прав у
контрактах та незаконні умови
кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на
положеннях законодавства, зокрема
частини третьої статті 551 Кодексу,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
За практикою судів загальної
юрисдикції України істотними
обставинами в розумінні вказаних
положень Кодексу вважаються, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, а й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Таким чином, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що умови
договору споживчого кредиту, його
укладання та виконання повинні
підпорядковуватися таким засадам,
згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності. Виконання державою
конституційно-правового обов'язку щодо
захисту прав споживачів вимагає від
неї спеціального законодавчого
врегулювання питань, пов'язаних із
забезпеченням дії зазначених
принципів у відносинах споживчого
кредитування, зокрема щодо
встановлення справедливого розміру
неустойки за прострочення виконання
грошових зобов'язань позичальниками -
фізичними особами.

В силу приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З огляду на вищезазначене суд вбачає за
можливе зменшити розмір пені на 5 000 грн.

При поданні позову позивачем було
сплачено судовий збір, що
підтверджується платіжним дорученням,
який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549-551, 629, 1050
ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60,
61, 88, 128, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банка «ПРИВАТБАНК» (р/р 3111, МФО
305299, ) заборгованість за
кредитним договором № DNH4TP11581162 від
26.04.2006 року в сумі 21 758 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банка «ПРИВАТБАНК» (р/р
0001, МФО 305299, ) 267 грн.
58 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Кам'янсько-Дніпровський районний суд
Запорізької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Васильченко