Провадження: 2/484/1905/13
Справа: 484/5035/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Максютенко
при секретарі - Завірюха В.Ю.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Первомайську в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємства «ЄвротрансЮг»
про зобов'язання видати наказ про
звільнення, скасування та виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та вихідну допомогу
18 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до приватного
підприємства «ЄвротрансЮг» про
зобов'язання видати наказ про
звільнення, скасування та виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
вихідну допомогу, судових витрат на
витрат на правову допомогу.
В судовому засіданні позивач
неодноразово уточнював та доповнював
свої позовні вимоги, та остаточно
просив визнати недійсним запис №28 від
10.04.2013 року у трудовій книжці,
зобов'язати відповідача внести запис
до трудової книжки про визнання
недійсним запису №28 від 10.04.2013 року,
зобов'язати відповідача видати наказ
про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38
КЗпП України з 30.09.2013 року, та зробити
відповідний запис в трудовій книжці.
Крім того позивач просив стягнути на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу у період з 15.03.2013
року по 10.04.2013 року у зв'язку з
незаконним відстороненням від роботи у
розмірі 1314 грн., стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
період з 11.04.2013 року по 25.09.2013 року у
зв'язку з незаконним звільненням у
розмірі 7571 грн., вихідної допомоги у
розмірі 4020 грн., середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні у розмірі 2613 грн.,
стягнення середнього заробітку за час
не видачі йому належно оформленої
трудової книжки у розмірі 2613 грн.,
стягнення судових витрат у розмірі 8841
грн., витрат на правову допомогу у
розмірі 6550 грн., та витрат
представників позивача пов'язаних з
явкою до суду у розмірі 2291 грн.
В судовому засіданні позивач та його
представники позов підтримали в
повному обсязі та просили його
Представник відповідача Шалару О.І. в
попередніх судових засіданнях факти
порушення трудового законодавства
відносно позивача не визнав,
заперечував щодо зміни формулювання
звільнення на ч.3 ст.38 КЗпПУ, та не
погоджувався з розрахунками позивача
належних йому до сплати сум. В судове
засідання 02.12.2013 року повторно не
з»явився, про слухання справи
повідомлений належним чином.
В судовому засіданні було встановлено,
що позивач ОСОБА_1 з 08 грудня 2012 року був
прийнятий до приватного підприємства
«ЄвротрансЮг» водієм автотранспортних
засобів та був звільнений наказом №41-к
від 10.04.2013 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП,
згідно запису в трудовій книжці.
Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 25 вересня 2013
року визнано незаконним та скасовано
накази приватного підприємства
«ЄвротрансЮг» №30-к від 14.03.2013 року в
частині відсторонення ОСОБА_1 від
роботи, №30 від 14.03.2013 року про
відсторонення від роботи, №41-к від
10.04.2013 року про звільнення ОСОБА_1 з
роботи.

Факт не виконання відповідачем вимог
законодавства про працю встановлено
рішенням вище зазначеного
апеляційного суду Миколаївської
області, а саме: порушення ст.. 46 КЗпП
України - незаконне відсторонення від
роботи та ст. 40 КЗпП України незаконне
звільнення позивача з роботи. Після
чого 30.09.2013 року позивач поштою
надіслав заяву про звільнення в
порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але
відповіді не отримав. Саме ці обставини
стали підставою звернання позивача до
суду із вище наведеними вимогами.

Відповідно до висновку головного
спеціаліста відділу праці управління
соціального захисту населення В.В.
Задорожної, залученої до участі у
справи в якості спеціаліста
встановлено, що в результаті
незаконного відсторонення від роботи
ОСОБА_1 в період з 15.03.2013 року по 10.04.2013
року йому необхідно донарахувати 1273
грн.

Приймаючи до уваги вище викладене та
наведений висновок, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Формулювання звільнення підлягає
зміні, згідно ч. 3 ст 235 КЗпП України з ч. 1
ст. 40 КЗпП на ч. 3 ст.38 КЗпП, а саме - за
власним бажанням, у зв'язку з
невиконанням роботодавцем
законодавства про працю.

На підставі викладеного суд також
вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
вихідну допомогу у розмірі
трьохмісячного середнього заробітку у
сумі 4020 грн. , що передбачено ст.. 44 КЗпП
України.

Суд, вважає за можливе стягнути з
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з наступного
робочого дня за звільненням і по дату
винесення рішення з 11.04.2013 року по 02.12.2013
року, що згідно розрахунку спеціаліста
складає 10787 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 2613 грн. то ця
вимога задоволенню не підлягає,
оскільки згідно довідки відповідача
від 08.12.2013 року заборгованість по
заробітній платі ОСОБА_1 відсутня.

Вимога щодо стягнення на користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за час не
видачі йому належно оформленої
трудової книжки у розмірі 2613 грн. не
підлягає задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
трудова книжка видана позивачу та
знаходиться в нього, а стягнення
середнього заробітку за неналежно
оформлену трудову книжку не
передбачено вимогами КЗпП України.

Розглянувши вимоги позивача про
відшкодування йому судових витрат,
пов»язаних із витратами на правову
допомогу та витратами з явкою до суду
представників позивача, суд вважає що
такі вимоги не доведені позивачем
об»єктивними доказами. Надані на
підтвердження цієї вимоги копії
рахунків, квитанцій та чеків суд
сприймає критично, оскільки до суду
надано саме копії а не оригінали
рахунків, квитанцій та чеків.

Таке рішення суд виносить, приймаючи до
уваги обов'язок сторін згідно ст. 60 ЦПК
України, доводити ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог.

На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України також
необхідно стягнути із відповідача на
користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України,
суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ЄвротрансЮг»
задовольнити частково.

Зобов'язати приватне підприємства
«ЄвротрансЮг» змінити формулювання
підстави звільнення ОСОБА_1 з п.2 ст. 40
КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України та
внести відповідний запис до трудової
книжки, а саме - за власним бажанням, у
зв'язку з невиконанням роботодавцем
законодавства про працю з 30.09.2013 року.

Стягнути з приватного підприємства
«ЄвротрансЮг» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у період з 15.03.2013 року по 10.04.2013
року у зв'язку з незаконним
відстороненням від роботи у розмірі1273
грн., середній заробіток за час
вимушеного прогулу у період з 11.04.2013
року по дату винесення рішення у
розмірі 10787 грн., вихідну допомогу у
розмірі трьохмісячного середнього
заробітку відповідно до ст. 44 КЗпПУ у
сумі 4020 грн., а всього стягненню
підлягає 16080 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляція до Миколаївського
апеляційного суду протягом 10-ти днів
через Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області.

СУДДЯ: