У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» про стягнення
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток та середнього заробітку за
час затримки виплати заробітної плати,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 11
січня 2013 року, рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 21
травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивач звернулася до
суду з указаним позовом, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
стягнути з публічного акціонерного
товариства «Євраз Суха Балка» (далі -
ПАТ «Євраз Суха Балка») недоплачену
заробітну плату за час відпусток за
період з 1 січня 1995 року до 16 листопада
2000 року у розмірі 630 грн 44 коп.,
компенсацію втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати відповідно до індексу
інфляції - 3 грн 54 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 1 січня 2005
року до 11 січня 2013 року - 17 009 грн 85 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона з 29 вересня 1983 року до 16
листопада 2000 року працювала на різних
посадах у відповідача. За час її роботи
на підприємстві наказами неодноразово
підвищувались тарифні ставки і
посадові оклади, однак нарахування
заробітної плати за час відпустки
проводилось без її коригування,
включаючи премії та інші виплати, що
враховуються при обчисленні середньої
заробітної плати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 січня 2013 року в
позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 травня
2013 року рішення суду першої інстанції
змінено у частині підстав відмови в
позові. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відповідно до вимог п. 10 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок) ПАТ «Євраз Суха
Балка» здійснювало коригування
заробітної плати своїм працівникам за
час їх відпустки та виплатило ОСОБА_3
недоплачену заробітну плату у розмірі
39 грн 64 коп.; позивачем пропущено строк
звернення до суду, встановлений ст. 233
КЗпП України (у редакції, чинній на
момент звільнення ОСОБА_3).

Змінюючи рішення суду першої інстанції
у частині підстав відмови в позові,
апеляційний суду виходив із того, що
позивач не пропустила строк звернення
до суду, передбачений ст. 233 КЗпП
України, оскільки дізналася про
порушення свого права з дня підписання
спільної постанови № 3 Генерального
директора та профспілкових комітетів
відповідача. Відповідно до
законодавства компенсація втрати
частини заробітної плати проводиться
за умови її нарахування.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 29 вересня 1983
року до 16 листопада 2000 року ОСОБА_3
працювала на різних посадах у ПАТ
«Євраз Суха Балка».

Наказами ПАТ «Євраз Суха Балка» від 28
лютого 1995 року № 191, від 28 червня 1996 року
№ 462, від 24 липня 1997 року № 522, від 25
квітня 2000 року № 312 були підвищені
тарифні ставки та посадові оклади
працівникам підприємства (а.с. 31).

За спірний період ОСОБА_3 надавались
відпустки: із листопада 1995 року до
січня 1996 року тривалістю 52 дні; у липні
1996 року - 28 днів; із грудня 1996 року до
січня 1997 року - 24 дні; із березня до
квітня 1997 року - 28 днів; із вересня до
жовтня 1997 року - 24 дні; із вересня до
жовтня 2000 року - 33 дні.

Спільною постановою Генерального
директора та профспілкових комітетів
ПАТ «Євраз Суха Балка» від 6 лютого 2012
року № 3 визнано порушення п. 10 Порядку,
при розрахунку заробітної плати за
період відпусток працівникам ПАТ
«Євраз Суха Балка» з 1 січня 1995 року до 1
березня 2010 року постановлено провести
перерахунок заробітної плати колишнім
працівникам ВАТ «Суха Балка» та ПАТ
«Євраз Суха Балка» за вказаний період
із застосуванням формули: корегуючий
коефіцієнт = 1 + розмір підвищення
тарифних ставок та посадових окладів (у
частках одиниці) х 0,71 (а.с. 6).

Наказом ПАТ «Євраз Суха Балка» від 3
липня 2012 року № 1594 ОСОБА_3 шляхом
перерахування на особовий картрахунок
виплачено з утриманням податку з
доходів фізичних осіб суму
недоплаченої заробітної плати за
період відпусток у розмірі 46 грн 63 коп. -
6 грн 99 коп. (ПДФО) = 39 грн 64 коп.

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_3 отримала
зазначені грошові кошти, претензій
щодо порушення порядку, затримки
строків виплати заробітної плати за
час відпусток, а також затримки
розрахунку при звільненні не має, що
підтверджується її заявою від 18 червня
2012 року.

Відповідно до п. 10 Порядку у випадках
підвищення тарифних ставок і посадових
окладів на підприємстві, в установі,
організації відповідно до актів
законодавства, а також за рішеннями,
передбаченими в колективних договорах
(угодах), як у розрахунковому періоді,
так і в періоді, протягом якого за
працівником зберігається середній
заробіток, заробітна плата, включаючи
премії та інші виплати, що враховуються
при обчисленні середньої заробітної
плати, за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх
підвищення. На госпрозрахункових
підприємствах і в організаціях
коригування заробітної плати та інших
виплат провадиться з урахуванням їх
фінансових можливостей.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
оплату праці» працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили із
спільної постанови Генерального
директора та профспілкових комітетів
ПАТ «Євраз Суха Балка» від 6 лютого 2012
року № 3, якою було визнано порушення п.
10 Порядку. У порушення вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України суди не надали належної
оцінки цій постанові, не з'ясували, чи в
межах повноважень Генеральним
директором разом із профспілковим
комітетом було видано таку. Суди не
зазначили, на підставі яких положень
Статуту ПАТ «Євраз Суха Балка»
Генеральний директор разом із
профспілковими комітетами мав право
видавати зазначену постанову. У
матеріалах справи відсутній статут ПАТ
«Євраз Суха Балка» у редакції, чинній
на час укладення спільної постанови
Генерального директора та
профспілкових комітетів ПАТ «Євраз
Суха Балка». Суди також не з'ясували, чи
видавалися у товаристві інші накази
про застосування коефіцієнтів
підвищення заробітної плати та за який
період.

Взявши до уваги заяву позивача від 18
червня 2012 року, суди не дали їй належної
оцінки, не з'ясували, чи може бути вона
підставою для відмови у стягненні
недоплаченої заробітної плати
працівнику відповідно до вимог
законодавства.

Висновки судів про те, що виплата
компенсації в разі затримки заробітної
плати передбачена за обов'язкової
умови її нарахування є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати провадиться у разі затримки
на один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Як роз'яснено у рішенні
Конституційного Суду України від 15
жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення
положення частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, про
відмову у стягненні середньої
заробітної плати за затримку виплати
недоплаченої заробітної плати з
підстав, що така є похідною від
основної вимоги щодо стягнення
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток, є суперечливим.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Встановивши, що у порушення п. 10 Порядку
відповідачем при звільненні ОСОБА_3 не
було виплачено належних їй сум, суди
дійшли необгрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
застосування ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із
висновками апеляційного суду про те, що
позивач не пропустила строк звернення
до суду з позовом відповідно до ст. 233
КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 233 КЗпП України (у
редакції, чинній на час звільнення
позивача) працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного (міського)
суду в тримісячний строк з дня, коли
він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а
у справах про звільнення - в місячний
строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (у
чинній редакції, яка набрала законної
сили з 1 січня 2001 року) працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Як убачається із спільної постанови
Генерального директора та
профспілкових комітетів ПАТ «Євраз
Суха Балка» від 6 лютого 2012 року № 3,
підприємством було визнано порушення
п. 10 Порядку та постановлено провести
на основі особистих заяв перерахунок
заробітної плати колишнім працівникам
ВАТ «Суха Балка» та ПАТ «Євраз Суха
Балка» за період відпусток з 1 січня 1995
року до 1 березня 2010 року.

Таким чином, ОСОБА_3 дізналася про
порушення свого права з дня підписання
спільної постанови № 3 Генерального
директора та профспілкових комітетів
відповідача.

Суди першої та апеляційної інстанції у
порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України
не звернули уваги на вказані вимоги
закону, не перевірили належним чином
доводів та заперечень сторін, не
встановили обставини справи та дійшли
передчасного висновку про відмову в
позові.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, які мають
значення для правильного її вирішення,
ухвалені судові рішення необхідно
скасувати відповідно до ст. 338 ЦК
України та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 січня 2013 року,
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 травня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О. Ступак

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.С. Олійник