Справа №498/889/13-ц
Провадження по справі №2/498/322/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року с.м.т. ОСОБА_1 області

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Ткачук О.Л.,

при секретарі - Козачінській Л.Г.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

відповідача -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики, відшкодування збитків(упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2М у травні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та процентів за договором позики, відшкодування збитків(упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди, який уточнював 02 вересня, 05 листопада, 10 грудня 2013 року та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму боргу у розмірі 7500 гривень та 19982,50 грн , що за офіційним курсом НБУ становить 2500 доларів США; три процента річних у розмірі 732,20грн.; проценти від суми позику на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 2091,54грн.; збитки (упущену вигоду) у розмірі 3905,14грн. Також просив стягнути з відповідача усі судові витрати в тому числі: судовий збір у розмірі 229,40грн. з послугами банку у розмірі 3,50грн.; судовий збір у розмірі 122,00грн. з послугами банку у розмірі 3,50грн.; судовий збір у розмірі 114,70грн. з послугами банку у розмірі 3,50грн.; вартість за послуги поштового зв'язку, щодо відправлених претензій у розмірі 13,60грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. При цьому позивач посилається на те, що відповідачка неодноразово брала у нього в борг гроші, а саме 16 жовтня 2012 року у розмірі 3000 гривень строком до 30 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року у розмірі 325 доларів США строком до 20 січня 2013 року, 05 листопада 2012 року у розмірі 500 доларів США строком до 01 лютого 2013 року, 12 листопада 2012 року у розмірі 1500 доларів США строком до 30 грудня 2012 року, 14 березня 2013 року у розмірі 4500 гривень строком до 04 квітня 2013 року, 15 квітня 2013 року у розмірі 175 доларів США строком до 29 квітня 2013 року. Кожного разу отримання в борг від нього грошей, відповідачка писала йому розписки та запевняла його, що поверне борг вчасно. Однак до цього часу, відповідачкою боргу згідно розписок йому не повернуто. У звязку з тим, що відповідачка не повернула боргу до теперішнього часу, позивач просить стягнути з неї проценти від суми позики: три процента річних від простроченої суми та проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, позивач вважає, що відповідачка порушила його права не повернувши позики вчасно, оскільки він зміг би покласти гроші на депозит в банк та отримати процентну ставку. У звязку з чим просить стягнути на його користь відшкодування збитків (упущену вигоду), які складають 1400, 33грн.Також позивач вважає, що діями та бездіяльністю відповідачки, його моральному здоровю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити свої порушені права його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, листів, претензій, різних звернень, щоб добитися захисту порушених його прав. Тому просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 5000 грн. за перенесенні ним душевні страждання.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що дійсно позичала грошові кошти у позивача по 6 розписках: 16 жовтня 2012 року у розмірі 3000 гривень, 30 жовтня 2012 у розмірі 325 доларів США, 05 листопада 2012 року у розмірі 500 доларів США, 12 листопада 2012 року у розмірі 1500 доларів США, 14 березня 2013 року у розмірі 4500 гривень, 15 квітня 2013 року у розмірі 175 доларів США. Однак стверджує, що по 4 розпискам, а саме від 16 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 05 листопада 2012 року та від 12 листопада 2012 року вона повернула позивачеві борг у встановлені в вказаних розписках строки, але дані розписки позивач їй не повернув. Крім того зазначила, що підтвердженням того що вона віддала борг по вказаних нею 4 розпискам є те, що позивач в послідуючому, а саме 14 березня та 15 квітня 2013 року давав їй в борг гроші, адже якби вона не повернула позивачеві борг за попередніми розписками, він не позичав би їй більше грошей. У звязку з цим пояснила, що готова сплатити позивачеві борг за останніми двома розписками, а також 3% річних. Вважає, що посилання позивача про стягнення з неї облікової ставки НБУ, відшкодування збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди є безпідставними, тому не визнає їх в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що позивач давав відповідачці в борг грошові кошти, а саме 16 жовтня 2012 року у розмірі 3000 гривень строком до 30 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року у розмірі 325 доларів США строком до 20 січня 2013 року, 05 листопада 2012 року у розмірі 500 доларів США строком до 01 лютого 2013 року, 12 листопада 2012 року у розмірі 1500 доларів США строком до 30 грудня 2012 року, 14 березня 2013 року у розмірі 4500 гривень строком до 04 квітня 2013 року, 15 квітня 2013 року у розмірі 175 доларів США строком до 29 квітня 2013 року. В результаті всіх позик відповідачкою написано позивачеві розписки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідачка ОСОБА_3 не заперечує факт складання нею особисто боргових розписок від 16 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012, 05 листопада 2012 року, 12 листопада 2012 року, 14 березня 2013 року, 15 квітня 2013 року, так і не заперечує факт отримання нею у позивача в борг зазначених в розписках грошових коштів, а саме 3000 гривень, 325 доларів США, 500 доларів США, 1500 доларів США, 4500 гривень, 175 доларів США, відповідно.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідачки стосовно того, що вона повернула кошти позивачеві які брала 16 жовтня 2012 року у розмірі 3000 гривень, 30 жовтня 2012 у розмірі 325 доларів США, 05 листопада 2012 року у розмірі 500 доларів США, 12 листопада 2012 року у розмірі 1500 доларів США, але з вказаної нею причини не отримала від позивача розписки, адже відповідно до ч.4 ст.545 ЦК України, у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. І навпаки, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку(ч.3 ст.545 ЦК України). Таким чином, відповідачка не скористалася правом передбаченим ч.4 ст. 545 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, зобов'язання позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), яке ґрунтується на договорі позики, є грошовим. Крім того, настання відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України прямо передбачено ч. 1 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики.

Судом встановлено, що станом на 10 грудня 2013 року три процента річних складає 732,20грн., а саме:

- з суми 3000грн. з 30.10.12р. по 10.12.13р. = 100,60грн. (3000х3%:365х408);

- з суми 2597,72грн. (325$х7,993 курс НБУ) з 20.01.13 по 10.12.13р. = 69,39грн. (2597,72х3%:365х325);

- з суми 3996,50грн. (500$х7,993 курс НБУ) з 01.02.13 по 10.12.13р. = 102,81грн. (3996,50х3%:365х313);

- з суми 11989,50грн. (1500$х7,993 курс НБУ) з 30.12.12 по 10.12.13р. = 340,96грн. (11989,50х3%:365х346);

- з суми 4500грн. з 04.04.13р. по 10.12.13р. = 92,46грн. (4500х3%:365х250);

- з суми 1398,77грн. (175$х7,993 курс НБУ) з 29.04.13 по 10.12.13р. = 25,98грн. (1398,77х3%:365х226).

В ч.1.ст.1048 Цивільного кодексу України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Станом на 10 грудня 2013 року проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України складають 2091,54грн., а саме:

-з суми 3000грн. з 16.10.12р. по 10.12.13р. = 258,90грн. (3000х7.5%:365х420);

-з суми 2597,72грн. (325$х7,993 курс НБУ) з 30.10.12 по 10.12.13р. = 216,71грн. (2597,72х7.5%:365х406);

-з суми 3996,50грн. (500$х7,993 курс НБУ) з 05.11.12 по 10.12.13р. = 328,47грн. (3996,50х7.5%:365х400);

-з суми 11989,50грн. (1500$х7,993 курс НБУ) з 12.11.12 по 10.12.13р. = 968,19грн. (11989,50х7.5%:365х393);

-з суми 4500грн. з 14.03.13р. по 10.12.13р. = 250,58грн. (4500х7.5%:365х271);

-з суми 1398,77грн. (175$х7,993 курс НБУ) з 15.04.13 по 10.12.13р. = 68,69грн. (1398,77х7.5%:365х239).

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення збитків (упущеної вигоди), то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). (ст. 22 ЦК України).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтовуючи свою вимогу щодо стягнення упущеної вигоди, позивач покликається на те, що сподівався отримати доходи від покладених на депозит в Державний ощадний банк України коштів, які у випадку вчасного повернення відповідно до розписок мав намір покласти на депозит та отримати процентну ставку у розмірі 16 % річних, яка була чинна на протязі 2012-2013 рр.

Позивач, як доказ свого наміру покласти на депозит кошти, вказує на довідку ТВБВ №10015/0357 філії ОСОБА_1 обласного управління АТ «Ощадбанк» № 39-/707 від 16.05.2013 року про розмір процентної ставки по депозитам фізичних осіб в системі Т «Ощадбанк» на протязі 2011-2013 рр.

Однак, на думку суду вищезазначена довідка не підтверджує факту дійсного наміру позивача внести на депозитний рахунок кошти та отримати процентну ставку.

Таким чином, суд вважає у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 3905,14 грн слід відмовити з підстав недоведеності позивачем тих обставин, що внаслідок порушення зобов'язань відповідачкою щодо повернення грошових коштів, позивач зазнав збитків у вказаному розмірі.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди за несвоєчасно повернення боргу, оскільки діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди по спірним правовідносинам, що склались між сторонами.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Між сторонами мають місце договірні відносини. У цих відносинах сторони не передбачили можливість відшкодування моральної шкоди.

Оскільки положеннями параграфа 1 глави 71 ЦК України і договорами, укладеними між позивачем і відповідачем, не передбачена відповідальність за порушення позичальником своїх зобов'язань за договором позики у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 625,640, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,209. 212, 214, 215. ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики, відшкодування збитків(упущеної вигоди), стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер-) на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень та 19982,5 (девятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят дві) гривні 50 коп.(що еквівалентно 2500 доларів США); три проценти річних у розмірі 732,2(сімсот тридцять дві) грн. 20 кой.; проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 2091( дві тисячі дев'яносто одна)грн. 54 коп.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків(упущеної вигоди) у розмірі 3905,14 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3(ідентифікаційний номер-) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 303,06 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л. Ткачук

Повне рішення складено 13 грудня 2013 року.

Суддя О.Л. Ткачук