Справа № 2-26/12
Провадження № 2/355/4/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року Баришівський
районний суд Київської області у
складі

головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Баришівка Київської
області справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
заподіяної матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 жовтня 2011
року звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної
матеріальної та моральної шкоди,
мотивуючи тим, що вироком
Баришівського районного суду
Київської області від 17 травня 2011 року
відповідача ОСОБА_3 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.І ст.
286 КК України та призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк три
роки. Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Київської області
від 21 липня 2011 року вирок Баришівського
районного суду Київської області
залишено без змін.

Відповідача визнано винним у тому, що
він 19 квітня 2008 року близько 5 години
ранку, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння та керуючи
автомобілем марки ВАЗ-2105 державний
номерний знак НОМЕР_1, на підставі
доручення ВСМ №? 024895, і рухаючись в
напрямку смт. Баришівка Київської
області по автошляху с. Морозівка - смт.
Баришівка в с. Власівка в умовах
недостатньої видимості, з ввімкненим
світлом фар, по асфальтованій сухій
дорозі, грубо порушив п.п. 2.9(а), 12.1, 12.2,
12.3, Правил дорожнього руху України,
затверджених постановою КМ України,
виїхав на смугу зустрічного руху, де
допустив зіткнення із лівою передньою
частиною автомобіля марки ВАЗ -2108
державний номерний знак НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1, який рухався в
зустрічному напрямку. В наслідок
дорожньо-транспортної пригоди
позивачам були заподіяні тілесні
ушкодження середньої тяжкості. ОСОБА_1
Яготинською міжрайонною МСЕК 1.10.2008
року було встановлено другу групу
інвалідності.

Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була
заподіяна матеріальна шкоди, яка
полягає у витратах на лікування та
придбання медичних препаратів,
використання транспортних засобів на
доставку позивачів до медичного
закладу міста Києва, що
підтверджується наявними чеками,
рахунками та накладними, на що
позивачами було витрачено - 30654 гривні 10
копійок.

Позивачу ОСОБА_1 було зроблено більше
десяти операцій, під час проведення
яких він змушений був переносити
фізичний та душевний біль. Після
дорожньо-транспортної пригоди
відповідач жодного разу з позивачем не
спілкувався і в добровільному порядку
не відшкодовує заподіяну матеріальну
шкоду.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює у
425520 гривень.

Позивачка ОСОБА_2, перебуваючи в салоні
автомобіля отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості та
зазнала фізичних страждань. Крім
матеріальних збитків, понесених нею на
придбання медичних препаратів ОСОБА_2
було заподіяно моральну шкоду, яка
полягає в душевних стражданнях в
зв'язку з пошкодженням здоров'я її сину
ОСОБА_1, крім того змінився її привичний
спосіб життя. Значний час витрачався
нею на поїздки до Київської обласної
лікарні. Розмір заподіяної ОСОБА_2
моральної шкоди оцінює в 425520 гривень.

19.10.2011 року судом винесена ухвала про
відкриття провадження.

12.04.2012 року за клопотанням відповідача
ОСОБА_3 було зупинено провадження у
справі в зв,язку з тим, що 03.04.2012 року
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду кримінальних і цивільних
справ скасовано вирок Баришівського
районного суду Київської області від 17
травня 2011 року відносно ОСОБА_3 за ч.1
ст.286 КК України та ухвалу апеляційного
суду Київської області, а кримінальну
справу повернуто на додаткове
розслідування.

Після проведення додаткового
розслідування, матеріали
кримінального провадження №0000039
відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України
надійшли до Баришівського районного
суду Київської області ( справа
№355/691/13-к, пров.№1-кп/355/20/13 і справа була
призначена судом 27.06.2013 року до
розгляду на 17.07.2013 року. На даний час
рішення відносно ОСОБА_3 у
кримінальному провадженні залишається
не прийнятим.

Оскільки по даній цивільній справі
порушуються розумні строки розгляду
справи, суд з власної ініціативи 11
грудня 2013 року відновив провадження у
цивільній справ та призначив справу до
розгляду на 24 грудня 2013 року на 15 год. 00
хв.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 підтримали свої позовні
вимоги і наполягали на стягненні з
ОСОБА_3 на їх користь матеріальну та
моральну (немайнову) шкоду без
постановлення судом вироку у
кримінальному провадженні відносно
ОСОБА_3.

Відповідач по справі ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення заявлених позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Заслухавши пояснення позивачів,
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає заявлений позов про стягнення
матеріальної шкоди та моральної
(немайнової) шкоди не підлягає до
задоволення, оскільки позивачі не
довели в судовому засіданні ту
обставину, що заподіяна їм шкода
підлягає відшкодуванню особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, що між ними і
шкодою є причинний зв'язок, та що вина
зазначеної особи доведена в суді.

Так, згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року (з послідуючими змінами, внесеними
згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України №7 від 8.07.1994 р.,
№11 від 30.09.1994 року, №15 від 25.05.1998 р.) „Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа, або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо). п.12 розмір
відшкодування шкоди пов'язаною з
втратою потеплілим заробітку (його
частини) у зв,язку з ушкодженням
здоров'я, встановлюється виходячи зі
ступеня втрати професійної
працездатності та середньомісячного
заробітку, який потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

Судом встановлено, що 19 квітня 2008 року
близько 5 години ранку на автошляху с.
Морозівка - смт. Баришівка в с. Власівка
в умовах недостатньої видимості
сталася дорожньо-транспортна пригода,
учасниками якої були: ОСОБА_3, який
керував автомобілем марки ВАЗ-2105
державний номерний знак НОМЕР_1, на
підставі доручення ВСМ №? 024895 і
рухався в напрямку смт. Баришівка
Київської області та ОСОБА_1, який
керував автомобілем марки ВАЗ -2108
державний номерний знак НОМЕР_2 і
рухався в зустрічному напрямку. В
наслідок дорожньо-транспортної
пригоди позивачі отримали тілесні
ушкодження середньої тяжкості. ОСОБА_1
Яготинською міжрайонною МСЕК 1.10.2008
року було встановлено другу групу
інвалідності.

Суд, вирішуючи даний спір, прийшов до
висновку, що підстав для задоволення
позову немає, так як суду позивачами не
надані докази винуватості ОСОБА_3 у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Якихось інших доводів вини ОСОБА_5
окрім вмотивованого вироку суду, суд по
даній цивільній справі не приймає.

У відповідності до ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою, яка
володіє транспортним засобом.

У відповідності до п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року з наступними змінами "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди" розмір моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних та
фізичних страждань з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи характер та ступінь
завданих позивачам моральних
страждань тяжкість завданої їм
душевної травми, істотність вимушених
змін у їхньому житті, розмір заподіяної
їм моральної шкоди, суд також не може
визначити з обставин, наведених у
рішенні.

Встановлені судом обставини
підтверджуються:

- ксерокопіями паспортів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2;

- ксерокопією довідки МСЕК серія КИО-а
№309920, видана ОСОБА_1 01.10.2008 року;

- ксерокопією ухвали Баришівського
районного суду Київської області від
27.06.2013 року про призначення
підготовчого судового засідання у
кримінальному провадженні (справа
№355/691/13-к, пров.№1-кп/355/20/13 за
обвинувальним актом відносно
підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

- ксерокопією вироку Баришівського
районного суду Київської області від
17.05.2011 року,

- іншими матеріалами справи.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що вина володільця
джерела підвищеної небезпеки
відповідача по справі ОСОБА_3 на час
розгляду судом цивільної справи не
доведена і підстав для задоволення
позовних вимог суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1193, 1195, 1202 ЦК
України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
про відшкодування заподіяної
матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до апеляційного суду Київської області
через Баришівський районний суд
Київської області.

Суддя Баришівського районного суду
В. М. Єременко