Справа 206/1709/13-ц
Провадження 2/206/466/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2013 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_1, про стягнення
коштів,

в с т а н о в и в:

ПАТ «Державний ощадний банк України»
звернувся з даним позовом до
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська. Рішенням
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 21 червня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 вересня 2012 року, позов
задоволено.

06 лютого 2013 Вищим спеціалізованим
судом України з рощгляду цивільних та
кримінальних справ скасовано рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 червня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
вересня 2012 року та справу за позовом
ПАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Скасовуючи судові рішення,
касаційним судом вказано, що не
перевірено обставин щодо наявності
прямої дійсної шкоди, завданої ОСОБА_1,
і якими доказами підтверджується
вказаний факт; не з'ясовано, якими саме
неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяно
пряму дійсну шкоду банку, адже фізичні
особи, за рахунками яких здійснювалися
операції з видачі готівки, в судове
засідання не викликадися і судом не
допитуваляся. Також не встановлена
вина відповідача та не зазначено, якими
саме доказами підтверджується
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між діями ОСОБА_1 та збитками
банку.

15 березня 2013 року Самарським районним
судом м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк» до ОСОБА_1 про стягнення
шкоди прийнято до розгляду.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач,
перебуваючи у трудових відносинах з
позивачем, неодноразово порушила свої
трудові обов'язки, внаслідок чого
спричинила відповідачу матеріальну
шкоду. Зокрема позивач зазначає, що
відповідач, порушуючи вимоги посадової
інструкції контролера-касира
філії-Лівобережного відділення № 8420
ВАТ «Ощадбанк» та Положення про
порядок відкриття та обслуговування
карткових рахунків в установах ВАТ
«Ощадбанк», здійснила операції з
видачі готівки без проведення
обов'язкової ідентифікації клієнтів на
загальну суму 121500 гривень, чим
спричинила матеріальну шкоду позивачу
в зазначеному розмірі (т. 1 а.с. 1-7).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач та її представник проти
позову заперечували з тих підстав, що
позивачем не надано доказів, що видані
нею кошті, внаслідок проведення нею
операції з видачі готівки, належали
позивачу; не доведено, що саме дії
відповідача призвели до спричинення
банку прямої матеріальної шкоди,
надали до суду письмові заперечення
проти позову. (т. 3 а.с. 47-50). Свої
заперечення відповідач обґрунтувала
тим, що ПАТ «Ощадбанк» згідно наказу
№147 від 06 травня 2011 року була проведена
ревізія фінансово-господарської
діяльності філії - Лівобережне
відділення №8420 ВАТ «Ощадбанк» за
період з 01 травня 2010 року по 01 травня 2011
року, за результатами якої був
складений відповідний Акт.

Згідно витягу з Акту від 27 травня 2011
року, ревізією було встановлено, що
операції з видачі готівки за БПК
(платіжними картками) міжнародних
платіжних систем відділу проведені з
грубим порушеннями вимог п.3.2 та п.4.1.
Порядку здійснення операцій з видачі
готівки із застосуванням карток
міжнародних платіжних систем через
каси установ ВАТ «Ощадбанк», зокрема
перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1
здійснено 16 операцій з видачі готівки
за банківськими платіжними картками
міжнародних платіжних систем на
загальну суму 121 500 гривень. Зокрема в
Акті ревізії зазначено:

- 12.01.2009 року, здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн. по
чеку №100984, по рахунку, відкритому на
ім'я ОСОБА_3;

- 13.10.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 11 000 грн., по
чеку №394821, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_4;

- 16.10.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн., по
чеку №100054, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_4;

-16.10.2008 року здійснена операція з видачі
готівки в розмірі 3 000 грн., по чеку №100055,
по рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_4;

- 03.11.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн, по
чеку №100291, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_5;

- 13.11.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 19 000 грн. по
чеку №100398, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_5;

- 22.01.2009 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 4 500 грн. по
чеку №101074, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_5;

- 27.10.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 18 000 грн., по
чеку №100193, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_6;

- 03.11.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн,, по
чеку №100292, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_6;

-18.12.2008 року здійснена операція з видачі
готівки в розмірі 5 000 грн., по чеку №100796,
по рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_6;

-16.10.2008 року здійснена операція з видачі
готівки в розмірі 5 000 грн., по чеку №100061,
по рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_7;

- 16.10.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн., по
чеку №100062, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_7;

-12.01.2009 року здійснена операція з видачі
готівки в розмірі 5 000 грн., по чеку №100987,
по рахунку відкритому на ім'я ОСОБА_8;

- 30.10.2008 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 16 000 грн., по
чеку №100233, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_9;

- 22.01.2009 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн., по
чеку №101072, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_9;

- 21.08.2009 року здійснена операція з
видачі готівки в розмірі 5 000 грн., по
чеку №102777, по рахунку відкритому на
ім'я ОСОБА_9

Таким чином, Актом ревізії було
встановлено, що кожна з наведених
операцій здійснювалась по відритому в
ВАТ «Ощадбанк» картковому рахунку
відповідної фізичної особи з
використанням емітованої ВАТ
«Ощадбанк» відповідної платіжної
картки міжнародної платіжної системи.

Відповідно до п.п. 1, 4 Інструкції про
касові операції в банках
України,затвердженої Постановою
Правління Національного банку України
від 14 серпня2003 року №337 операції з
внесення на рахунки та отримання з
рахунків готівкових коштів за
допомогою платіжних та інших карток
здійснюється згідно з правилами
внутрішньодержавних та міжнародних
платіжних систем а також через каси
банку або банкомати (а.с. 47-50 т.3).

З приводу порядку видачі коштів по
пластиковим карткам пояснила, що такі
операції проводяться у присутності
клієнта на підставі пластикової картки
та за документом, які посвідчують особу
клієнта. Неодноразово були випадки,
коли начальник економічного відділу
ОСОБА_10 заздалегідь просила залишити
готівкові кошти для видачі важливим
клієнтам, разом з якими ОСОБА_10
приходила в касу, і згідно її вказівки
кошти були видані таким клієнтам, які
надавали пластикову картку, вводили
код до неї. Ці клієнти були з
паспортами, також їх особу як начальник
засвідчувала ОСОБА_10

Вислухавши доводи та пояснення
представника позивача, відповідача та
її представника, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що наказом філії -
Лівобережне відділення № 8420 ВАТ
«Ощадбанк»№ 87-к від 8 травня 2008 року на
посаду контролера - касира
операційного відділу була прийнята
відповідач ОСОБА_1 (т. 1 а.с.10).

8 травня 2008 року була складена посадова
інструкція контролера-касира
операційного відділу
філії-Лівобережного відділення № 8420
ВАТ «Ощадбанк», з якою була ознайомлена
відповідач особисто, про що свідчить її
підпис (т. 1 а.с. 11-12).

8 травня 2008 року між філією-Лівобережне
відділення № 8420 ВАТ «Ощадбанк» та
відповідачем був укладений типовий
договір про повну матеріальну
відповідальність за спричинену
останньою матеріальну шкоду під час
виконання своїх трудових обов'язків (т.
1 а.с.13).

Відповідно до посадової інструкції
відповідача, до її функціональних
обов'язків належало виконання
операцій, пов'язаних з обліком,
зберіганням та видачею готівки та
інших матеріальних цінностей.

Відтак, відповідно до ст.135-1 КзПП
України, укладання між позивачем та
відповідачем письмового договору про
повну матеріальну відповідальність є
правомірним.

Відкрите акціонерне товариство
«Державний Ощадний банк України», у
зв'язку зі зміною
організаційно-правової форми, змінило
назву на Публічне акціонерне
товариство «Державний Ощадний банк
України», про що свідчить свідоцтво про
державну реєстрацію та довідка
статуправління.

Виниклі між сторонами спірні
правовідносини регулюються Кодексом
законів про працю України, Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Таким чином, для притягнення
працівника до повної матеріальною
відповідальності необхідна наявність
сукупності чотирьох умов, зокрема:
наявність протиправних дій чи
бездіяльності працівника; спричинення
підприємству шкоди; наявність
причинного зв'язку між протиправними
діями працівника та спричиненими ним
наслідками у вигляді матеріальної
шкоди та наявність вини працівника в її
спричинені.

При цьому під прямою дійсною шкодою
слід розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи організації
провести затрати на відновлення,
придбання майна чи інших цінностей або
провести зайві, тобто викликані
внаслідок порушення працівником
трудових обов'язків, грошові виплати.

З п.п.15, 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, завданої
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» з наступними змінами
вбачається, що факт спричинення
працівником підприємству, установі,
організації матеріальної шкоди може
бути підтверджено даними
бухгалтерського обліку й іншими
документами про наявність і розмір
прямої дійсної шкоди - матеріалами
інвентаризації, актами ревізії та
обліковими документами, актами й
іншими документами про недостачу,
зіпсування, втрату, знищення майна,
довідками й іншими документами про
вартість майна.

На підставі наказу по
філії-Дніпропетровське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк» від 06 травня
2011 року № 147 була проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
філії-Лівобережне відділення №8420 ВАТ
«Ощадбанк» за період з 01 травня 2010 року
по 01 травня 2011 року, за результатами
якої був складений відповідний Акт від
27 травня 2011 року (т. 1 а.с.18-20).

Згідно витягу з Акту, ревізією операцій
видачі та обслуговування БПК було
встановлено, що операції з видачі
готівки за БПК (платіжними картками)
міжнародних платіжних систем з
використанням ПОС-терміналу касовими
працівниками операційного відділу
проведені з грубим порушенням вимог п.
3.2 та п. 4.1 Порядку здійснення операцій з
видачі готівки із застосування карток
міжнародних платіжних систем через
каси установ ВАТ «Ощадбанк», зокрема
перевіркою було встановлено, що
відповідачем здійснено операції з
видачі готівки за банківськими
платіжними картками міжнародних
платіжних систем по наступним
рахункам:

- відкритому на ім'я ОСОБА_3 по чеку №
100984 від 12.01.2009 року на суму 5000 гривень (у
чеку дані паспорта не відповідають
копії паспорта, яка знаходиться у
відділенні, підпис отримувача коштів
візуально не відповідає підпису в
копії паспорта).

- відкритому на ім'я ОСОБА_4 по чеку №
394821 від 13.10.2008 року на суму 11000 гривень,
по чеку №100054 від 16.10.2008 року на суму 5000
гривень та по чеку № 100055 від 16.10.2008 року
на суму 3000 гривень (чеки не підписано
працівником, зазначені дані паспорта
не відповідають копії паспорта, яка
знаходиться у відділенні, підписи
отримувача коштів візуально не
відповідають підпису в копії паспорта).

- відкритому на ім'я ОСОБА_5 по чеку №
100291 від 03.11.2008 року на суму 5000 гривень
(чек не містить даних паспорта
отримувача коштів), по чеку №100398 від
13.11.2008 року на суму 19000 гривень та
операцію по чеку № 101074 від 22.01.2009 року
на суму 4500 гривень (зазначені дані
паспорта не відповідають копії
паспорта, яка знаходиться у відділенні,
на обох чеках). Підписи отримувача
коштів, на всіх трьох чеках, візуально
не відповідають підпису в копії
паспорта та відрізняються між собою.

- відкритому на ім'я ОСОБА_6 по чеку №
100193 від 27.10.2008 року на суму 18000 гривень,
по чеку № 100292 від 03.11.2008 року на суму 5000
гривень (в чеку не зазначено дані
паспорта отримувача коштів) по чеку №
100796 від 18.12.2008 року на суму 5000 гривень (в
чеку дані паспорта не відповідають
копії паспорта, яка знаходиться у
відділенні). Підписи отримувача коштів
на всіх чеках візуально не
відповідають підпису в копії паспорта.

- відкритому на ім'я ОСОБА_7 по чеку №
100061 від 16.10.2008 року на суму 5000 гривень та
по чеку № 100062 від 16.10.2008 року на суму 5000
гривень (чеки не підписано працівником,
відповідність зазначених даних
паспорта та підписів отримувача коштів
неможливо перевірити через
відсутність копії паспорта).

- відкритому на ім'я ОСОБА_8 по чеку №100987
від 12.01.2009 року на суму 5000
гривень (дані паспорта отримувача
коштів, зазначені на чеку,
невідповідають копії паспорта, яка
знаходиться у відділенні, підпис
отримувача коштів візуально не
відповідає підпису в копії паспорта.

- відкритому на ім'я ОСОБА_9 по чеку №
100233 від 30.10.2008 року на суму 16000 гривень
(на чеку не зазначено дані паспорта
отримувача коштів), по чеку № 101072 від
22.01.2009 року на суму 5000 гривень
(зазначені на чеку дані паспорта не
відповідають копії паспорта, яка
знаходиться у відділенні) по чеку № 102777
від 21.08.2009 року на суму 5000 гривень
(зазначені дані паспорта не
відпвоідачють копії паспорту). Підписи
отримувача коштів на всіх чеках
візуально не відповідають підпису в
копії паспорта та відрізняються між
собою (т. 1 а.с. 18-20).

Відповідно до п.п.1,4 глави 4 Інструкції
про касові операції в банках України,
затвердженої Постановою Правління
Національного банку України від 14
серпня 2003 року № 337 операції з внесення
на рахунки та отримання з рахунків
готівкових коштів за допомогою
платіжних та інших карток здійснюються
згідно з правилами
внутрішньодержавних та міжнародних
платіжних систем, а також відповідними
нормативно-правовими актами через каси
банку або банкомати. Видача коштів із
застосуванням в межах їх залишку на
рахунку клієнта.

Судом встановлено, що видача готівки по
вищенаведеним операціям здійснювалась
з карткового рахунку відповідного
клієнту в межах залишку коштів на цих
рахунках. Даний факт також не
заперечувався сторонами під час
розгляду справи, тому відповідно до ч.1
ст.61 ЦПК України, не підлягає
доказуванню.

Жодні висновки про належність грошових
коштів в сумі 121500 гривень, виданих по
вищенаведеним операціям, саме позивачу
в Акті ревізії фінансово-господарської
діяльності від 27 травня 2011 року
відсутні.

Також судом були витребувані і
досліджені в судовому засіданні
виписки руху коштів по рахунках, з яких
видавалися грошові кошти. В усіх без
винятку виписках наприкінці
збігаються обороти по дебету і кредиту,
значиться про зарахування повернення
виданих коштів, і кожна виписка
закінчується нульовим залишком (т.4 а.с.
3 - т.5 а.с. 69). Тобто з цих письмових
доказів, наданих банком, не вбачається
наявності шкоди клієнтам чи банку.

Представник банку пояснив, що нульовий
залишок могла зробити ОСОБА_10, яка мала
доступ до системи перерахування
коштів, проте такі обставини жодним
чином не доводять наявність шкоди,
оскільки такі дії нічим не
підтверджені, ні вини відповідача
ОСОБА_1, яка жодним чином не мала змоги
зараховувати кошти з поточного захунку
банку на рахунки клієнтів.

Додатковим підтвердженням є
пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які в судовому
засіданні дали покази, що у ПАТ
«Ощадбанк» отримували лише свою
військову пенсію, до Лівобережного
відділення не зверталися, кошти
знімали в банкоматі, кошти з карток не
зникали, претензій до банку з цього
приводу не мають. Жодних інших рахунків
у «Ощадбанку» не відкривали та ними не
користувалися.

Крім того, свідок ОСОБА_11, яка в
судовому засіданні категорично та
безперечно вказувала на те, що
перевірки відбувалася у 2010 році, що
додатково свідчить про
невідповідність часу проведення
перевірки вказаному в акті від 27.05.2011
року та перевіряємого періоду
діяльності Лівобережної філії, також
пояснювала, що при проведенні
перевірки було встановлено, що на
картковий рахунок клієнтів кошти
поступали з транзитного рахунку, куди
вони надходили з кредитного рахунку, а
відповідальні за це особи (якою
відповідач як касир не являється) не
дотримувалися належного порядку їх
зарахування на картковий рахунок
клієнтів, грубо його порушуючи, що
призвело до збитків установи банку.
Свідок також пояснила, що
відповідальна особа за надходження
коштів на такі карткові рахунки
клієнтів - була зокрема начальник
відділу ОСОБА_10

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_12, яка є начальником
відділу платіжних карток, пояснила, що
вона особисто не займалася видачею
карток, цим займалися інші
співробітники Лівобережного
відділення. Для відкриття рахунку є
нормативні документи, необхідні
паспорт, ідентифікаційний код, анкета,
договір. Кошти зараховувалися з
транзитного рахунку банку - це рахунок
для операцій по карткам. Цей рахунок
належить банку. На цьому рахунку кошти
не зберігаються, він необхідний для
перерахунку на картки та інші рахунки.
Кошти спочатку зараховуються на цей
рахунок, а потім на рахунки клієнтів. На
кожен рух коштів в банку повинні бути
документи. Вона брала участь у ревізії,
але відповідала лише за частину її
результатів.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснила, що вона працювала
контролером над касиром. Коли касир
проводить картку, дає їй чек і вона його
перевіряє і ставить підпис. Чек
передається їй у звіт. Звіт по касі
робить контролер, записує звіт і
передає у бухгалтерію. Також пояснила,
що при ній у ОСОБА_1 порушень не було,
вона не могла зробити таких порушень.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 пояснила, що вона працювала у
ПАТ «ОщадБанк» касиром на комунальних
платежах. До ОСОБА_1 претензій не було.
Вона до каси не підходила, бо не можна
було, а ОСОБА_10 ходила, вона працювала
начальником економічного відділу. Якщо
був наказ від неї, то гроші видавали.
ОСОБА_10 підходила з клієнтами і
видавали певну суму. Також свідок
пояснила, що коли вона працювала на
касі, то якщо були порушення, то відразу
підходили і казали, а касири
переробляли звіт. Перевіряли їх
відділення, де працювала начальником
ОСОБА_10. З каси чек потрапляє на
контроль до контролера, а наступного
дня до пластикового відділу, а потім
перевіряє ревізія. Претензій до них не
було.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_15 пояснила, що до ОСОБА_1
претензій ніколи не було, вона особисто
була контролером і перевіряла чеки, усе
було без порушень, якщо б були
порушення, то звіт би не прийняли. Кошти
завжди віддавалися клієнту з паспортом
у віконце. Один чек віддавався клієнту,
а інший йшов у звіт. ОСОБА_10 приймала
участь у видачі великих сум по
ПОС-терміналу, вони з нею погоджували
такі суми.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_16 пояснила, що вона також
працювала касиром у ПАТ «Ощадбанк».
Порушень у нас не було, ми завжди
перевіряли документи клієнтів, данні.
Порушення пред'явили лише через два
роки. Хоча до цього приїздили ревізори
і все було нормально. Їх також
перевіряв пластиковий відділ і
претензій не було. Начальником
пластикового відділу була ОСОБА_10. Вона
іноді приходила і замовляла великі
суми, казала, що прийде клієнт.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_17 пояснила, що працювала у ПАТ
«ОщадБанк» головним бухгалтером. Щодо
видачі коштів їй не відомо. Готові
картки надходили з головного
управління, клієнт отримував її під
підпис. Відділ пластикових карток
розподіляв кошти по спискам на картки.
Усі чеки з ПОС-терміналу йшли у звіт,
порушень не було. Доступ до чеків мала
ОСОБА_10. До ОСОБА_1 претензій не було.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_2 пояснила, що працює
провідним аудитором ПАТ «Ощадбанк».
ОСОБА_1 не відкривала рахунків, а тільки
знімала кошти через ПОС-термінал,
перевіряючи всі данні клієнта. Вважає,
що рахунки відкривала ОСОБА_10, видавала
картки клієнтам.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_18, ОСОБА_19 пояснили, що працювали
у ПАТ «ОщадБанк» їм було відомо про ці
обставини, але за спливом часу вони
нічого не пам'ятають. Участі у ревізії
не брали.

Судом за клопотанням сторін були
оглянуті також матеріали кримінальної
справи стосовно ОСОБА_10, досудове
слідство по якій проводилося слідчим
відділом Управління СБУ в
Дніпропетровській області з тим, що
документи, які можуть мати значення для
розгляду даної цивільної справи,
вилучалися слідчим у банку.
Кримінальна справа налічує десять
томів, стосується також зарахування
коштів з поточного рахунку банку на
картрахунки і зняття цих коштів. На
досудовому слідстві не ставилося
питання про відповідальність касирів,
що як і ОСОБА_1 видавали готівкові кошти
з каси через ПОС-термінал, ці особи
допитувалися як свідки. Слідчим 22
лютого 2011 року з даної кримінальної
справи, у якій йшлося про збитки банку
на суму понад три з половиною мільони
гривень, були виділені матеріали та
направлені до відповідного підрозділу
УСБУ в Дніпропетровській області (т. 5
а.с. 155-157).

Обвинувачення ОСОБА_10 було пред'явлено
з приводу збитків у розмірі 85 000 грн.

Судом при ухваленні постанови від 29
серпня 2012 року про звільнення ОСОБА_10
від кримінальної відповідальності у
зв'язку з амністією було також
зазначено, що саме ОСОБА_10 одержувала
грошові кошти, зняті з картрахунків
шляхом введення в оману касирів та
інших працівників банку та
представлення невстановлених осіб
ОСОБА_10 як клієнтів банку (т. 5 а.с.158-160).

Допитати ОСОБА_10 як свідка у даній
цивільній справі виявилося неможливим,
оскільки навіть приводом через органи
внутрішніх справ доставити її до суду
не вдалося внаслідок відсутності
протягом тривалого часу в
м.Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на те, що позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів
спричинення йому відповідачем
матеріальної шкоди внаслідок вчинення
операцій з видачі готівки на загальну
121500 гривень, а також не надано доказів
привласнення цих коштів саме
відповідачем, відсутні докази, що саме
ці кошти належать позивачу, відсутні
будь-які докази вибуття цих коштів з
банку (нестача, розтрата їх), а також
відсутній причино -наслідковий зв'язок
між діями відповідача та збитками
банку, суд приходить до висновку про
недоведеність факту спричинення
установі банку прямої дійсної шкоди з
боку відповідача, а отже відсутність
підстав для покладення на нього
відповідальності у відповідності до
ст.130 КЗпП України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Надані сторонами докази приводять суд
до висновку про відсутність у позивача
порушеного права (а саме спричиненої
йому матеріальної шкоди саме діями
відповідача), за захистом якого він
звернувся до суду.

За змістом ст.134 КЗпП України, підставою
для повної матеріальної
відповідальності працівника є його
вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
ст. 130 КЗпП України, у тому числі
наявність протиправних дій чи
бездіяльності та вини працівника.

Крім того, судом враховані доводи
відповідача про порушення з боку
відповідача передбаченого ст. 131 КзПП
України обов'язку щодо створення
позивачу умов, необхідних для
нормальної роботи і забезпечення
повного збереження доручених їй
грошових коштів.

Так, договір про індивідуальну майнову
відповідальність - це угода, за якою
одна сторона -
матеріально-відповідальна особа - бере
на себе повну матеріальну
відповідальність за прийняті
матеріальні цінності і зобов'язується
дотримуватись встановлених правил їх
приймання, зберігання, відпуску й
обліку, а інша сторона - власник або
уповноважений ним орган, тобто,
роботодавець, якому належать
матеріальні цінності, зобов'язується
створити матеріально відповідальним
особам нормальні умови праці і
виробничу обстановку, що забезпечує
збереження зданих на зберігання
матеріальних цінностей. Під час
розгляду справи судом було
встановлено, що до приміщень, в якому
було розташоване робоче місце касира
та знаходився POS-термінал, за допомогою
якого відповідачем здійснювалась
видача готівки за платіжними картами
міжнародних платіжних систем, мали
доступ сторонні особи (працівники
позивача), які могли використовувати
POS-термінал за її відсутністю.

Відповідач пояснила, що всі ці операції
з видачі готівки вона робила з суровим
дотриманням всіх правил, перевіривши
оригінал паспорту клієнта, встановивши
його особу, однак при цьому завжди була
присутня ОСОБА_10, яка є її
безпосереднім керівником та просила
обслуговувати цих клієнтів терміново,
перебуваючи поряд з нею у приміщенні
каси, що додатково свідчить про
неналежне виконання з боку позивача
його обов'язку щодо створення касиру
умов, необхідних для нормальної роботи
і забезпечення повного збереження
доручених їй грошових коштів, як того
вимагають приписи ст. 131 КзПП України.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов
до висновку про відсутність в даному
випадку необхідної сукупності підстав,
визначених ст.ст. 130, 134 КЗпП України, для
притягнення відповідача до повної
матеріальної відповідальності та
стягнення з неї на користь позивача
матеріальної шкоди в сумі 121500 гривень,
оскільки вказаної сумою вона не
заволодівала, відсутня наявність
причинного зв'язку між протиправними
діями працівника та спричиненими ним
наслідками у вигляді матеріальної
шкоди, а також не доведено вини
відповідача в її спричинені.

Також і ст. 22 Цивільного кодексу
України передбачено, що:

1. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Аналогічно і статтею 1166 ЦК України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Беручи до уваги вимоги ст. 179 ЦПК
України, яка вимагає при з'ясуванні і
перевірці доказами перевіряти також
причини і умови, які сприяли
правопорушенню або виникненню
цивільно-правового спору, оцінивши та
проаналізувавши наявні у справі докази
в їх сукупності, суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги позивача є
необґрунтованим та безпідставними, а
тому в їх задоволенні слід відмовити.

Такі висновку засновуються на тому, що
позивачем не доведено як наявності
матеріальної шкоди, так і
причинно-наслідкового зв'язку між
діями ОСОБА_1, яка видала наявні на
рахунках кошти особам за вказівкою
керівника, та вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 130, 134 Кодексу законів
про працю України, ст.ст. 22, 1166
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10,
11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков