Справа № 462/1347/13
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О.Я.
Провадження № 22-ц/783/3197/13
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.

суддів: Мацея М.М.,
Монастирецького Д.І.

при секретарі:
Дідусь О.Р.

з участю: позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 08 лютого 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про стягнення
коштів за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідачів і ,з
врахуванням заяви про уточнення та
збільшення позовних вимог, просив
стягнути з відповідачів сплачені ним
грошові кошти за житлово-комунальні
послуги,які слід було сплатити
відповідачам.

В обґрунтування позову зазначив,що
ОСОБА_3 є його колишньою дружиною,а
ОСОБА_4 є його сином.Позивач,
відповідачі і дочка позивача та
відповідачки-Роксоляна-Марія
проживають у трикімнатному жилому
приміщенні за адресою:АДРЕСА_1.Оплата
за житлово-комунальні послуги
проводилася і проводиться ним
особисто.В підтвердження позовних
вимог подав копії квитанцій ,згідно
яких за 2012 рік ним сплачено за
житлово-комунальні послуги 5222 грн 64 коп
і просив стягнути з відповідачів 3263 грн
96 коп.

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 08 лютого 2013 року на користь
позивача стягнуто з відповідачів по 1740
грн 88 коп коштів за житлово-комунальні
послуги та по 87 грн 20 коп судового
збору.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати оскаржуване рішення
і ухвалити нове,яким у задоволенні
позову відмовити за безпідставністю.

В обґрунтування апеляції зазначила,що
суд ухвалив неправосудне
рішення,оскільки у справі відсутні
докази,які б підтверджували,що за
даними квитанціями сплачені саме кошти
за житлово-комунальні послуги і
відсутні докази,що позивач є власником
квартири № 15 і,що між сторонами були
договірні відносини.Судом було
відмовлено у зупиненні провадження у
справі і відмовлено у допиті
відповідача ОСОБА_4 як свідка.Вихід
суду за межі позовних вимог і
стягнення коштів з ОСОБА_4 не тільки за
період навчання у вищому професійному
училищі,а й за два місяці служби в
Збройних силах України шляхом ділення
незаявленої суми 5222,64 грн (замість
заявленої суми 3263,96 грн) на кількість
трьох(а не чотирьох ) її мешканців.

Заслухавши
суддю-доповідача,пояснення
позивача,перевіривши матеріали справи,
межі і доводи апеляційної
скарги,колегія суддів вважає,що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних мотивів.

Згідно довідки з місця
проживання № 33 від 16.05.2012 року (ас 3)
позивач і відповідачі та неповнолітня
дитина позивача і відповідачки
проживають у гуртожитку ,в будинку
належному БУ-6 Львівської залізниці,у
приміщеннях,що перебувають у їх
відособленому користуванні.

Відповідно до положень пункту 38
розділу VI(Плата за користування жилою
площею в гуртожитку і за комунальні
послуги)Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.06.1986
року № 208,-плата за користування жилою
площею в приміщеннях,що знаходяться в
спільному користуванні кількох
осіб,які не перебувають у сімейних
стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не
стягується.Громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні,вносять
плату за користування жилою площею і
за комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Згідно даних,зазначених у довідці
з місця проживання(ас 3) позивач і
відповідачі є повнолітніми
особами.Оскільки позивач(основний
квартиронаймач) і відповідачі є
повнолітніми особами,то враховуючи
вищенаведені положення житлового
законодавства,відповідачі
користуються нарівні з позивачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Зважаючи на те,що четвертий
мешканець квартири
-ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1(дитина позивача і
відповідачки) є неповнолітньою,то
обов»язки по оплаті квартплати та
комунальних платежів покладаються на
її батьків(позивача і відповідачку).

Отже, виходячи з загальної суми
коштів, сплачених позивачем у 2012 році
за житлово-комунальні послуги,згідно
поданих ним квитанцій в розмірі 5222 грн
64 коп та враховуючи ,що у жилому
приміщенні проживають і зареєстровані
чотири особи,сума коштів за
житлово-комунальні послуги,яка
припадає для оплати на кожного
мешканця становить 1305 грн 66 коп(5222,64
грн: 4=1305,66 грн).

Оскільки,обов»язок по сплаті
житлово-комунальних послуг,які
припадають на неповнолітню особу
покладається на її батьків,то позивач
і відповідач ОСОБА_3 повинні сплатити
суму ,яка припадає на їхню неповнолітню
дитину порівну,тобто по 652 грн 83 коп

(1305,66 грн: 2).

Таким чином ,на позивача і на
відповідачку ОСОБА_3 покладається
обов»язок по оплаті
житлово-комунальних кожним із них в
розмірі 1958,49 грн (1305,66 грн +652,83 грн=1958,49
коп) .

Позивачем ціну позову визначено в
розмірі 3263,96 грн.

Оскаржуваним рішенням задоволено
позовні вимоги в загальній сумі 3481,76
грн, тобто суд першої інстанції вийшов
за межі позовних вимог,стягнувши з
відповідачів кошти за
житлово-комунальні послуги у розмірі
більшому ніж було заявлено позивачем.

Враховуючи вищенаведені
обставини,та зважаючи на те,що
позивачем заявлено позовні вимоги не у
сумі 3264,15 грн(1958,49 грн +1305,66 грн = 3264,15
грн)а заявлено-у сумі 3263,96 грн,колегія
суддів вважає,що виходячи з принципу
пропорційності, на користь позивача
слід стягнути з відповідача ОСОБА_3
кошти в розмірі 1958,38 грн,а з відповідача
ОСОБА_4-1305,58 грн(3263,96 грн мінус 1958,38 грн).

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності доказів про сплату
позивачем саме за житлово-комунальні
послуги і відсутності доказів того,що
позивач є власником квартири та
відсутності доказів того ,що між між
сторонами були договірні
відносини,колегія розглядає як
неспроможні і такі,що не заслуговують
на увагу,оскільки :

хоча в квитанціях і не зазначено виду
платежу,однак,зважаючи на те,що ці
кошти сплачені власнику житла-БУ-6 за
певні періоди 2012 року,колегія суддів не
вбачає підстав вважати,що це не була
плата за житлово-комунальні
послуги;обов»язок по сплаті
комунальних послуг позивач здійснював
не як власник,а як наймач
житла;підставою виникнення
правовідносин між сторонами,не
обов»язково має бути договір,оскільки
у відповідності до положень ч.3 ЦК
України цивільні права та обов»язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства,що і мало
місце в даному конкретному випадку.Так
як у відповідності до ст.64 ЖК України
обов»язки по оплаті
житлово-комунальних послуг, крім
позивача повинні були нести також і
відповідачі ,а фактично позивач
виконав цей обов»язок і за себе і за
відповідачів,то позивач підставно
заявив позовні вимоги про стягнення з
відповідачів коштів,сплачених
позивачем за відповідачів.

Оскільки відповідач ОСОБА_4
зареєстрований у жилому приміщенні і у
2012 році був повнолітнім,то ті
обставини,що у 2012 році він навчався у
вищому професійному училищі або,що з
09.10.2012 року перебував на строковій
військовій службі ,а також ті
обставини,що суд першої інстанції
відмовив у зупиненні провадження у
справі і відмовив у допиті відповідача
ОСОБА_4 в якості свідка,на думку колегії
суддів на законність рішення не
вплинули і не могли вплинути.

Таким чином,колегія суддів
вважає,що при ухваленні оскаржуваного
рішення, внаслідок фактичного
покладення на відповідача ОСОБА_4
обов»язку по оплаті комунальних послуг
в частині ,яка припадала на його
неповнолітню сестру,було допущено
неправильне застосування норм
матеріального права,а в частині виходу
за межі заявлених позовних вимог було
допущено порущення норм
процесуального права,тому у
відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підстави для часткового задоволення
апеляційної скарги та -для зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ч.3 ст.303,п.3 ч.1 ст.307,п.4 ч.1,ч.2
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 08 лютого 2013 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з:

-ОСОБА_3 кошти за житлово-комунальні
послуги в сумі 1958 (одна тисяча
дев»ятсот п»ятдесят вісім) грн. 38 коп та
судовий збір в сумі 128 (сто двадцять
вісім) грн. 76 коп;

-ОСОБА_4 кошти за житлово-комунальні
послуги в сумі 1305 (одна тисяча триста
п»ять ) грн. 58 коп коштів та судовий
збір в сумі 85 (вісімдесять п»ять) грн. 84
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.