Провадження: 2/484/2074/13
Справа: 484/5542/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2013р.

м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд
Миколаївської області в складі:

головуючої - судді: Максютенко О.А.

при секретарі: Завірюха В.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
залі суду м. Первомайська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Первомайської міської ради народних
депутатів про визнання права власності
на житловий будинок в порядку
спадкування за заповітом,

встановив:

12.11.20113 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до відповідача про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування за
заповітом. В обґрунтування позову
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ОСОБА_2, яка проживала в АДРЕСА_1. Після
її смерті відкрилась спадщина на
житловий будинок АДРЕСА_1, який вона за
заповітом заповіла їй. Інших
спадкоємців після її смерті немає.
Протягом шести місяців вона подала
заяву до нотаріальної контори, однак
отримати свідоцтво про право на
спадщину немає можливості оскільки
відсутній правовстановлюючий документ
на вище зазначений житловий будинок.
Рішенням виконавчого комітету
Первомайської міської Ради народних
депутатів №642 від 09.10.1964 року чоловіку
покійної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було надано
право індивідуального будівництва на
земельній ділянці АДРЕСА_1 площею 600
кв.м. актом від 17.10.1964 року
представником групи техбюро було
здійснено в натурі відвід ОСОБА_3
земельної ділянки площею 600 кв.м. для
будівництва житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1. 21.10.1964
року між виконкомом Первомайської
міської ради депутатів трудящихся та
ОСОБА_3 було укладено Договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності з числом
кімнат від однієї до п'яти включно,
договір посвідчений 2-ою Первомайською
держнотконторою 29.10.1964 року реєстр №4217.
Житловий будинок було побудовано з
будівлями та спорудами готовністю 41%. В
1966 році ОСОБА_3. та ОСОБА_2 здійснили
поділ незакінченого будівництвом
житлового будинку АДРЕСА_1. 24.06.1966 році
Другою Первомайською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 було
видно свідоцтво про право на частку в
спільному майні, а саме на половину
житлового будинку. 24.06.1966 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу, посвідчений 24.06.1966
року Другою Первомайською
держнотканторою, реєстраційний номер
1820, згідно якого ОСОБА_3 продав ОСОБА_2
належну йому половину житлового
будинку. 07.05.1969 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 було розірвано, після чого
ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2. В 1966
році ОСОБА_2 завершила будівництво
спірного житлового будинку, готовність
будинку склала 100%, про що свідчить акт
готовності, однак оформити
правовстановлюючий документ та
здійснити державну реєстрацію права
власності на житловий будинок не
встигла. У зв'язку з відсутністю
документів про первинну реєстрацію
житлового будинку на ім'я спадкодавця
вона не може одержати свідоцтво про
право власності на спадкове майно, що і
змусило її звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала в повному обсязі та просила
його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував, позов визнав.

Суд, заслухавши позивача,
представника відповідача та
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, актовий
запис №749 від 22.09.2012 року.

17.09.2012 року ОСОБА_2 все належне їй майно,
де б воно не знаходилось та з чого б не
складалось, взагалі все те, що належить
їй за законом та на що вона матиме право
на день смерті заповіла ОСОБА_1 -
позивачу по справ. Заповіт посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_5
Первомайського міського нотаріального
округу.

Згідно довідки №1344-2-13 від 04.11.2013 року у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Первомайську
реєстраційної служби Первомайського
міськрайонного управління юстиції у
Миколаївській області значиться
актовий запис про реєстрацію шлюбу №435
від 17.11.1961 року складений на гр.. ОСОБА_3
та ОСОБА_2 та про розірвання шлюбу №76
від 07.05.1969 року. Прізвище після
реєстрації розірвання шлюбу дружини
змінено з «ОСОБА_2» та «ОСОБА_2».

Згідно Акту від 17.10.1964 року на підставі
рішення Первомайської міської ради
народних депутатів від 09.10.1964 року №642
ОСОБА_3 в натурі відведено земельну
ділянку загальною площею 600 кв.м. по
АДРЕСА_1. Рішенням Виконавчого комітету
№642 від 09.10.1964 року ОСОБА_3 надано право
індивідуального будівництва на
земельній ділянці АДРЕСА_1 площею 600
кв.м. та зобов'язано до 25.10.1964 року
отримати всю технічну документацію на
право будівництва. 21.10.1964 року було
укладено договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку. Цей договір був посвідчений
нотаріально та зареєстрований у
реєстрі за № 4217.

На відведеній земельній ділянці ОСОБА_3
розпочав будівництво житлового
будинку. 24 червня 1964 року було видано
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя та
ОСОБА_2 отримала у власність половину
житлового будинку з належними до нього
господарчими спорудами, незакінченим
будування готовністю на 41%.

24 червня 1964 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_2
належну йому половину житлового
будинку з господарчими спорудами,
готовністю 41% на підставі договору
купівлі продажу посвідченого
нотаріусом Первомайської другої
державної нотаріальної контори
реєстраційний номер 1820.

Згідно акту від 15.10.2013 року
комунального підприємства
Первомайської міської ради
«Архітектурно-планого бюро»
готовність житлового будинку АДРЕСА_1
складає 100%.

16 липня 2013 року Первомайським
міжміським бюро технічної
інвентаризації був складений
технічний паспорт на вище зазначений
житловий будинок у якому вказано, що
цей будинок належить ОСОБА_2 та не є
самочинно побудованим на підставі
інструкції «Про порядок проведення
тех..інвентаризації нерухомого майна»
затвердженої Наказом Мінюста України
від 5.08.2001 року №127.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав, зокрема, на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на таке майно, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав та
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі ст.3 цього Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до ч.3 ст.3 цього Закону
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього закону, виникають з моменту
такої реєстрації.

Однак права на нерухоме майно, що
виникли до набрання ним чинності,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим законом, за умов, якщо реєстрація
прав була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав діяло законодавство,
що не передбачало обов»язкової
реєстрації таких прав.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його будівництва та
не пов»язаний із здійсненням державної
реєстрації права власності на нього в
порядку, передбаченому цим Законом,
оскільки така реєстрація є лише
визнанням державою такого права, а не
підставою його виникнення.

Порядок та умови прийняття в
експлуатацію об»єктів будівництва
уперше за законодавчому рівні було
встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 05 серпня 1992 року
№ 449 «Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об»єктів державного замовлення», а
відтак, при набутті права власності на
об»єкти, збудовані до вказаної дати,
закон не потребує їх введення в
експлуатацію у відповідності до цієї
постанови.

Згідно листа Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376,
одним з документів, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема,
для потреб державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

За таких обставин не можна вважати, що
житловий будинок є самочинним або
незавершеним та що померла ОСОБА_2 не
набула права власності на зведений
житловий будинок, оскільки за
наведених обставин виникнення права
власності на житлові будинки не
залежало від державної реєстрації цих
об»єктів.

З технічного паспорту на цей будинок,
складеному за результатами
інвентаризації будівлі вбачається, що
будь-яких порушень при зведенні цього
будинку не виявлено, тому будинок був
про інвентаризований у відповідному
порядку.

Згідно з роз»ясненнями, які містяться у
п.23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування», за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають.

Зі справи вбачається, що після смерті
ОСОБА_2 до нотаріальної контори із
заявою звернулась ОСОБА_1 - позивачка у
справі.

Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
державний нотаріус вих№1632/02-14 від
02.09.2013 року вказав, що вона не надала
правовстановлюючий документ на
спадковий житловий будинок, який
пройшов державну реєстрацію у
встановленому законом порядку.

Оскільки право власності померлої
ОСОБА_2 встановлене у відповідності до
вимог діючого на той час законодавства,
за наявності відмови нотаріуса у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
суд вважає, що спадкоємиця ОСОБА_1 має
право на звернення до суду з позовом
про визнання за нею права власності на
спадкове домоволодіння.

Судом встановлено, що позивачка є
єдиною особою, яка прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_2, що спадковий
будинок не є самочинним чи
незавершеним, що за життя спадкодавець
набув у встановленому на той час
порядку права власності на зведений
ним житловий будинок, тому суд вважає,
що позовну заяву про визнання за
позивачкою права власності на
нерухомість слід задовольнити та
визнати за нею право власності в
порядку спадкування на житловий
будинок АДРЕСА_1, який лишився після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 248, 249
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення подається
до Апеляційного суду Миколаївської
області через Первомайський
міськрайонний суд на протязі 10-ти днів
з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: