АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3871/2013
Головуючий в І інстанції
Францішко Ю.В. Категорія: 27
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця «23» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Цуканової І.В.

Суддів: Вейтас І.В., Склярської І.В.

при секретарі - Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від « 27» вересня 2013
року за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про
визнання недійсним кредитного
договору №403, укладеного 23 травня 2008
року. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що під час укладення
кредитного договору відповідач
приховав від нього повну та об'єктивну
інформацію щодо кінцевої сукупної
вартості кредиту, вказав у договорі
занижені значення показників суттєвих
умов договору, зокрема відсоткової
ставки. Додатково зазначив, що при
укладенні оскаржуваного договору
сторонами не погоджено строків й
порядку нарахування та сплати
відсотків за користування кредитом,
чим введено позивача в оману щодо
реальної відсоткової ставки та
кінцевої загальної суми кредиту, яку
позивач сплатив би відповідачу,
погашаючи кредит у порядку,
визначеному кредитним договором. А
тому, на думку позивача, укладений
правочин суперечить вимогам ст. 203, 215,
ч.1 ст.230 ЦК України та вимогам ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів». Просив визнати зазначений
кредитний договір недійсним та
застосувати наслідки недійсності
правочину.

Рішенням Голопристанського
районного суду Херсонської області від
27 вересня 2013р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Визнано недійсним кредитний
договір №403 від 23.05.2008 року, укладений
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

Ухвалою цього ж суду від 27.09.2013р.
позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог
про застосування наслідків
недійсності договору залишено без
розгляду.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» просило рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Письмових заперечень на
апеляційну скаргу до апеляційного суду
не надійшло.

Заслухавши доповідача,
представників сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається,
що 23.05.2008р. між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра», було укладено кредитний
договір №403, за яким відповідач надає
позивачу у тимчасове платне
користування 15960,00 доларів США (п.1.1)
строком до 23.05.2020р. (п.3.3.4) з відсотковою
ставкою 14,49% річних для споживчих
потреб (п.1.2).

Задовольняючи позов, суд виходив
з того, що Банк не довів до позичальника
ОСОБА_1 у письмовій формі інформацію,
зазначену у ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», щодо наявних
форм кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в т.ч. між
зобов'язаннями споживача, щодо типу та
розміру відсоткової ставки, переваг та
недоліків схеми кредитування,
варіантів повернення кредиту,
кількості платежів, їх частоту та
обсяги тощо.

Крім того, суд вважав, що сторони
не дійшли згоди про строки і порядок
нарахування та сплати відсотків за
користування кредитом, оскільки в п.3.4
договору містить замість формули
розрахування процентів числові
показники невідомого змісту. Також, за
думкою суду, відсутність графіку
повернення кредиту й сплати відсотків
унеможливлює обізнаність позивача з
розподіленням Банком щомісячних
платежів.

Також суд вважав, що Банк в
порушення передбаченого договором
розміру комісії 0,1% приймає до
розрахунку 1,20%, що свідчить про
введення позивача в оману у вигляді
завищення плати за користування
кредитними коштами.

Таким чином, Банком приховано від
позивача під час укладення
оскаржуваного кредитного договору
реальну відсоткову ставку за договором
та кінцеву сукупну вартість
кредитування; виплата позичальником
усіх платежів відповідно до
запропонованої у п.3.3.3 договору
щомісячної суми мінімально
необхідного платежу (248,25 доларів США) в
кінцевому результаті призвело б до
фактичної переплати позивачем у
випадку добросовісного виконання умов
договору вартості кредиту.

Отже, факт приховання Банком
важливої інформації перед підписанням
договору та невідповідність
встановлених договорам умов тим, які
фактично встановлені (з метою
отримання прихованого прибутку), і є
введення в оману позивача.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо, оскільки він не
відповідає обставинам справи, не
доведено обставини, які суд вважав
встановленими, порушено норми
матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 299 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно п. «д» ч.2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» в
редакції, що діяла на час укладення
договору (далі Закон №1023-ХІІ), перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту Кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 18 цього
Закону продавець (виконавець, виробник)
не повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
позивача.

Оскільки

- в спірному договорі зазначена
щомісячна сума мінімально необхідного
платежу 248,25 доларів США, який
позичальник має вносити щомісячно до 10
числа поточного місяця (п. 3.2),
обумовлено термін повернення кредиту -
23.05.2020р., що свідчить про очевидність
для позивача орієнтовної сукупної
вартості кредиту (п.3.3),

- визначено розмір відсотків за
користування кредитом - 14,49% річних
(п.1.3.1),

- обумовлено плату за управління
кредиту із розрахунку 0,1% від розміру
фактичного залишку заборгованості за
кредитом, одноразова комісія становить
1,5% за видання кредиту (п.1.3.2),

- в анкеті-заяві на отримання
кредиту від 01.04.2008р. ОСОБА_1 зазначив про
ознайомлення з основними умовами
надання кредиту /а.с. 134/,

то колегія суддів вважає, що позивач не
довів порушення Банком Закону №1023-ХІІ,
тому підстави про визнання кредитного
договору недійсним як такого, що
містить несправедливі умови, відсутні.

Посилання позивача на фактичне
приймання Банком до розрахунку розміру
комісії 1,20% замість передбаченої
договором 0,1% до уваги не приймаються,
оскільки стосуються стадії виконання
договору, порушення в ході якого не
тягнуть визнання договору недійсним і
передбачають іншій механізм захисту
порушених прав, тому вказана обставина,
при її доведеності, має бути врахована
у спорі щодо стягнення з боржника
кредитної заборгованості.

Відсутність в п.3.4 кредитного
договору однозначної цифрової формули
розрахунку відсотків, за думкою
судової колегії, є формальною ознакою,
оскільки порядок такого розрахунку
зазначено текстом у цьому пункті.

Оскільки позивач не довів
наявність обману з боку відповідача
при укладенні договору та ОСОБА_1
добровільно виконував умови договору
шляхом погашення кредиту (як
вбачається з пояснень сторін останній
платіж здійснено 20.04.2012р.), то позовні
вимоги про визнання договору недійсним
є незаконними, необґрунтованими і не
підлягаючими задоволенню.

Відповідно, рішення суду слід
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

На підставі ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», ч.1 ст. 230
ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 316, п.2 ч.1
ст.307, п.п.2,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
27 вересня 2013 року скасувати, ухвалити
нове.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позову про визнання недійсним
кредитного договору від 23 травня 2008
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно

Суддя І.В.Цуканова