Провадження №2/263/3848/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року
м.
Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Турченка О.В., при секретарі
Лапоног Т.Г., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат
на утримання квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеною позовною заявою до
відповідачки, в обґрунтування вимог
зазначив, що він разом із відповідачкою
є власниками квартири АДРЕСА_1 у рівних
частках по ? частині кожний.
Відповідачка в зазначеній квартирі не
проживає, хоча позивач не перешкоджає у
проживанні відповідачки у квартирі,
відповідачка проживає разом із своєю
родиною за адресою: АДРЕСА_2. З часу
набуття відповідачкою права власності
на ? частку квартири сторони домовилися
між собою про сплату усіх витрат по
утриманню квартири порівну. Позивач
ніколи не приховував від відповідачки
квитанції про сплату комунальних
платежів та показники
контрольно-вимірювальних приладів,
однак відповідачка з серпня 2011р. по
вересень 2013р. не виконує своїх
обов'язків по утриманню квартири,
позивач самостійно повністю сплачував
усі комунальні послуги. На його
прохання повернути ? частину витрат за
квартиру відповідачка зазначила, що
нічого сплачувати не буде та
звернулася до суду із позовом про
вселення та визнання порядку
користування зазначеною квартирою, де
зазначила, що позивач перешкоджає їй
приймати участь в утриманні квартири,
при цьому не зверталася до
правоохоронних органів за захистом
свого права власності, ні до
житлово-комунального підприємства, яке
здійснює обслуговування будинку, ні до
установ, які надають комунальні
послуги з питань щодо утримання
відповідачкою квартири. Позивачем
самостійно було сплачено за утримання
квартири 3850,26 грн. за зазначений
період. На підставі зазначеного
просить суд стягнути з відповідачки на
його користь 1/2 частини сплаченої ним
суми за утримання квартири, а саме 1925, 13
грн. та судові витрати.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
вказав, що з серпня 2011р. ще за життя
батька та по вересень 2013р. він повністю
сплачував всі комунальні послуги та
ніс витрати по утриманню квартири, це
було обумовлено в усній формі з його
батьком, квитанції також він
заповнював самостійно. На даний час
заборгованості по комунальним
послугам немає. У вересні 2012р. він
дізнався про дарування частки
квартири батьком відповідачці, тому
обмежив її доступ до квартири.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутність,
позовні вимоги не визнає.

Представник відповідачки ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі, просив відмовити у задоволені
позову з тих підстав, що позивач
перешкоджав користуватися
відповідачці спірною квартирою, тому
вона не зобов'язана сплачувати
комунальні послуги. Крім того, до
вересня 2012р. за комунальні послуги
сплачував батько сторін ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, так як він постійно
проживав у квартирі.

Суд вислухавши сторони, допитавши
свідка, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2
є власниками квартири АДРЕСА_1 у рівних
частках по ? частині кожний, що
підтверджується витягами з Реєстру
про державну реєстрацію прав власності
на нерухоме майно.

Відповідачка набула право власності на
? частку квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування, укладеного між
відповідачкою та її батьком ОСОБА_4 та
нотаріально посвідченого 25.08.2011р.

Відповідно до особового рахунку у
спірній квартирі зареєстрований
позивач та був зареєстрованим батько
позивача ОСОБА_4, який знятий з
реєстрації у зв'язку із смертю у
вересні 2012р.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 17.10.2013р.
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання порядку користування жилим
приміщенням та вселення, яке набрало
чинності 29.10.2013р., встановлено порядок
користування спірною квартирою
АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 вселена у квартиру.

Згідно відмітки про реєстрацію у
паспорті відповідачки ОСОБА_2
відповідачка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 151 ЖК УРСР передбачені
обов'язки власника по забезпеченню
схоронності жилого будинку (квартири),
та в частині першій зазначено, що
громадяни, які мають у приватній
власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій
рахунок поточний і капітальний
ремонт, утримувати в порядку
прибудинкову територію.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачено, що споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно наданих позивачем квитанцій за
сплату комунальних платежів з
теплопостачання та утримання будинку
по квартирі АДРЕСА_1 період сплати
складає з жовтня 2011р. по серпень 2013р., а
загальна сума платежів 3850,26 грн. З
урахуванням того, що відповідачка не
проживала у спірній квартирі у
зазначений період, але як власник
частки квартири несе обов'язки по
забезпеченню схоронності квартири, суд
приходе до висновку, що відповідачка
зобов'язана була приймати участь у
сплаті даних комунальних послуг.

Проте суд враховує, що у вищезазначених
квитанціях у період з жовтня 2011р. по
серпень 2012р. платником вказаний ОСОБА_4
(батько позивача та відповідачки), і
згідно свідчень свідка ОСОБА_5 саме він
сплачував дані комунальні послуги за
рахунок своєї пенсії. Будь-яких доказів
щодо оплати квитанцій за вказаний
період особисто позивачем не надано.

Згідно до вимог ст.360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної

часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями,
пов'язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі
доведеності одним із співвласників
понесення ним витрат на управління,
утримання та збереження спільного
майна, участь у чому (управлінні,
утриманні, збереженні) пропорційно
своїй частці зобов'язаний приймати
інший співвласник, який ухиляється від
свого обов'язку, особа, яка зазнала
втрат, має право на їх відшкодування у
передбаченому законом порядку.
Зокрема, такими способами захисту
права є відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди
(п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Тому суд вважає, що з відповідачки
підлягає стягнення на користь позивача
? частина сплачених особисто позивачем
витрат за опалення спірної квартири та
утримання будинку за період з вересня
2012р. по вересень 2013р., а саме:

1) за опалення квартири:

- жовтень 2012р. - 85,82 грн.,

- листопад 2012р. - 178,14 грн.,

- грудень 2012р. - 212,03 грн.,

- січень 2013р. - 390,77 грн.,

- лютий 2013р. - 285,04 грн.,

- березень 2013р. - 185,18 грн.,

- квітень 2013р. - 90,84 грн.,

2) за утримання будинку:

- вересень 2012р. - 72,93 грн.,

- жовтень 2012р. - березень 2013р. - 6 місяців
по 76,5 грн.,

- травень 2013р. - вересень 2013р. - 5 місяців
по 76,5 грн.

Загальна сума, сплачена позивачем за
цей період, складає 2342,25 грн., тому ?
частина від цієї суми складає 1171,13 грн.,
яка й підлягає стягненню з
відповідачки.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, тому на користь
позивача підлягає стягненню з
відповідачки 60,83% судового збору, тобто
139,54 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
витрат на утримання квартири
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на утримання квартири в сумі
1171,13 грн. та судовий збір в сумі 139,54 грн.,
а всього - 1310 (одну тисячу триста десять)
гривень 67 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
О.В.
Турченко