Справа № 200/3686/13-ц
Провадження № 2/200/2032/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2013 року
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права спільної
сумісної власності, визнання договору
дарування частково недійсним,
перерозподіл спадщини, визнання права
власності, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог з урахуванням уточнень
посилалася на те, що вона до 2004 року
проживала разом з батьками ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 однією сім»єю у будинку по
АДРЕСА_1. В 2002 році померла її донька
ОСОБА_5, в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4,
після її смерті відкрилася спадщина,
яка складалася з усього спадкового
майна померлої. Відповідач ОСОБА_4 на
час відкриття спадщини постійно
проживав з покійною і вважається таким,
що прийняв спадщину у відповідності до
п.3 ст.1268 ЦК України. Але свідоцтво про
право на спадщину за законом ним не
було оформлено на підставі п.1 ст. 1296 ЦК
України. В наслідок того, що вона
переїхала до нового помешкання, а також
за сімейними обставинами вона не
змогла своєчасно подати заяви та
прийняти спадщину після смерті її
матері. 21.09.2011 року вона звернулася до
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за законом після
смерті матері ОСОБА_4, за письмовою
згодою спадкоємця, який прийняв
спадщину - її батька ОСОБА_2, та її
прийняла. 27.09.2011 року нотаріусом
вказаної нотаріальної контори ОСОБА_6
була винесена постанова про відмову у
вчиненні нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про право на спадщину на
домоволодіння АДРЕСА_1 після померлої
ОСОБА_4 по причині відсутності у неї
оригіналу правовстановлюючого
документу на спадкове майно, тобто на
вказане домоволодіння. 27.09.2011 року при
отриманні вказаної постанови вона
дізналася, що на день подачі її заяви
про прийняття спадщини за законом
спірне домоволодіння зареєстровано за
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 08.10.2008 року. Вказане було для неї
несподіванкою, оскільки вона знала, що
будинок АДРЕСА_1 повинен находитися у
спільній власності її батьків, які
будували його разом, знаходячись з
24.04.1961 року у шлюбі, на спільні кошти, в
період з 1962 року по травень 1976 року. В
цей час її мати отримувала трудові
доходи, працюючи на роботі та вдома, але
рішенням народного суду
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська від 11.05.1976 року у
справі № 2-623 тільки за ОСОБА_2 було
визнано право власності на вказане
домоволодіння зі всіма надвірними
добудовами.

Позивач посилається на те, що 08.10.2008
року її батько, скориставшись вказаним
юридичним документом, не подавши
нотаріусу заяву про те, що він на той
час являвся удівцем і майно, яке він
дарує, є спільною сумісною власністю
його та дружини, оформив договір
дарування домоволодіння на ОСОБА_3
Позивач зазначає, що в силу закону
вказане домоволодіння повинно було
належати її батькам на праві загальної
спільної власності. 20.10.2000 року її
батьком був оформлений заповіт, за
яким все належне йому майно, де б воно
не знаходилося та з чого б воно не
складалося, заповів ОСОБА_3, таким чином
свою половину домоволодіння він
подарував їй. Враховуючи те, що
спадкоємцями після смерті матері є
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, їм повинно належати
право власності на ? частину спірного
домоволодіння кожному в порядку
спадкування за законом, ? частина
домоволодіння повинна належати ОСОБА_3
за договором дарування від 08.10.2008 року.

Позивач просить визнати за ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 право спільної сумісної
власності на домоволодіння АДРЕСА_1;
визнати частково недійсним договір
дарування від 08.10.2008 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині дарування ?
частки спірного домоволодіння , яка
належала ОСОБА_4 на правах спільної
сумісної власності, без застосування
правових наслідків недійсності
правочину; визнати за нею право
власності на ? частину спадкового майна
після смерті матері ОСОБА_4;
перерозподілити спадщину, яка
задишилася після смерті ОСОБА_4 та
визнати право власності на вказане
домоволодіння в порядку спадкування за
законом за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в таких
долях - ОСОБА_2 - ? частину домоволодіння,
ОСОБА_1 - ? частину домоволодіння.

В судовому засіданні позивач,
посилаючись на обставини, викладені в
позові, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 з представником в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали.

Відповідач ОСОБА_3 з представником в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, посилаючись на їх
необґрунтованість та на те, що за
рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська право
власності на спірне домоволодіння було
визнано особисто за ОСОБА_2

Представник третьої особи - Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні вважала, що спірне
домоволодіння є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що заявлені позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов»язується передати у майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно до ч.1 ст.718 цього Кодексу
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі. Відповідно до ч.2
ст. 719 ЦК України договір дарування
нерухомої речі укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків. У
відповідності до ст.627 цього Кодексу
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначення умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам суспільства. Відповідно до ч.2
цієї статті особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4,
5, 6 цієї ж статті волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

У відповідності до ст.1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов»язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. До складу спадщини
згідно до ст.1218 ЦК України входять усі
права та обов»язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

У відповідності до ст.1223 цього
Кодексу право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови у її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

У відповідності до ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними
між собою сестрами, їх батьками є
ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 24.04.1961 року, що
підтверджується повторним свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1.

Встановлено, що в 1962 році за
домашньою угодою ОСОБА_2 придбав у
ОСОБА_9 тимчасову будівлю та зведений
під будівництво основного
домоволодіння фундамент, розташовані
на земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_1. Після придбання зазначеного
нерухомого майна ОСОБА_2 на земельній
ділянці за вказаною адресою в
період з 1962 по 1976 рік побудував
житловий будинок. Вказані обставини
були підтверджені сторонами в судовому
засіданні та встановлені рішенням
народного суду Бабушкінського району
м.Дніпропетровська від 11.05.1976 року,
ухваленим у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання
права власності на домоволодіння, яким
за ОСОБА_2 визнано право власності на
домоволодіння зі всіма надвірними
будівлями, розташоване в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення
суду право власності на зазначене
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, було зареєстровано в
Дніпропетровському міжміському бюро
технічної інвентаризації 03.06.1976 року за
ОСОБА_2

Відповідно до матеріалів справи,
спірне нерухоме майно складається з:
житлового будинку А-1, житловою площею
38,1 кв.м., загальною площею 57,4 кв.м., Б,б,б1
- літня кухня, В-сарай, Г-убиральня,
Д-гараж, Е-сарай, Ж-навіс, № 1-5, І-споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2.

08.10.2008 року між ОСОБА_2 та його
донькою ОСОБА_3 був укладений договір
дарування, відповідно до якого ОСОБА_2
безоплатно передав у власність ОСОБА_3
належний йому житловий будинок №21 з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель та споруд,
розташований на земельній ділянці,
розміром 977 кв.м., по АДРЕСА_1. Вказаний
договір дарування був посвідчений
державним нотаріусом Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори 08.10.2008 року та
зареєстрований в реєстрі за № 3-5201.

Відповідно до цього договору
дарування на час розгляду справи право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_3

За заявами від 21.09.2011 року ОСОБА_2
та ОСОБА_1, діючої зі згоди ОСОБА_2, про
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом після померлої
ОСОБА_4 Сьомою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа №918/2011 року
після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою державного нотаріуса
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Медяник В.А. від
27.09.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено
у видачі вказаного свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_4 з посиланням на відсутність у
них правовстановлюючого документу на
спадкове майно, яким є зазначене
домоволодіння.

У відповідності до ст. 112 ЦК
України (в редакції, що діяв з 1964 року),
майно може належати на праві загальної
власності двом чи декільком колгоспам
чи іншим кооперативним чи іншим
громадським організаціям, чи державі і
одному чи декільком колгоспам чи іншим
кооперативним чи іншим громадським
організаціям, чи двом чи декільком
громадянам.

Відповідно до ч.1 ст.4, ст. 22
Кодексу про шлюб та сім»ю України, який
діяв на час будівництва спірного
домоволодіння, всі громадяни мають
рівні права в сімейних відносинах.
Майно, нажите подружжям під час шлюбу, є
їх загальною сумісною власністю. Кожен
із подружжя має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим
майном. Подружжя користуються рівними
правами на майно і в тому випадку, коли
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми чи по іншим поважним причинам та
не мав самостійного заробітку.

Встановлено, що спірне
домоволодіння було побудовано в період
знаходження ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_4,
тобто з 1962 по 1976 рік, за рахунок
сумісних коштів та сумісною працею
кожного з подружжя, тому воно є
загальною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2. Зазначене було визнано в
судовому засіданні відповідачем
ОСОБА_2 і відповідно до ст. 61 ЦПК
України ця обставина не підлягає
доказуванню при розгляді даної
цивільної справи. Доказів у
спростування зазначеного ОСОБА_3 суду
не надано.

Крім того, відповідно до рішення
Бабушкінського виконкому
м.Дніпропетровська від 07.04.1976 року №568
за ОСОБА_2 було узаконено будівництво
домоволодіння по АДРЕСА_1 та
затверджено акт приймання даного
житлового будинку, тобто саме під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_4 ОСОБА_2
домоволодіння було введено в
експлуатацію та набуто право на
набуття права власності на зазначене
нерухоме майно, враховуючи положення
діючої на той час ст.105 ЦК України в
редакції 1963 року.

Суд вважає необґрунтованими
доводи відповідача ОСОБА_3 з
представником про те, що
вищезазначеним рішенням народного
суду Бабушкінського району
м.Дніпропетровська від 11.05.1976 року
встановлено, що зазначене
домоволодіння на праві особистої
власності повинно належати саме
ОСОБА_2, оскільки в судовому засіданні
вставлено, що було визнано
відповідачем ОСОБА_2 та не було
спростовано відповідачем ОСОБА_3, що це
домоволодіння будувалося сумісно
подружжям ОСОБА_2

Зважаючи на те, що за життя
подружжя ОСОБА_2 не домовлялися щодо
розміру частки у спільному майні і
доказів цьому не надано, то вважається,
що їх частки у спільному майні є
рівними, тобто кожному з них належало
по ? частки спірного домоволодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4
відкрилася спадщина у вигляді ? частини
спільного домоволодіння, спадкоємцями
якої у відповідності до вимог
вищенаведеного законодавства є ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, кожному з яких
належить право на спадкування 1/6
частки спірного домоволодіння.

Зважаючи на те, що відповідно до
ст. 317 ЦК України права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном належить лише власникові майна,
а в судовому засіданні встановлено, що
зазначене домоволодіння є спільним
майном подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_2 не мав
передбаченого законом права на
дарування всього домоволодіння в
цілому ОСОБА_3, тому договір дарування
від 08.10.2008 року, за яким ОСОБА_2
подарував ОСОБА_3 домоволодіння
АДРЕСА_1, підлягає визнанню недійсним в
частині дарування ОСОБА_3 1/6 частини
домоволодіння.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за необхідне визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/6 частину зазначеного
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_4

Суд вважає, що позовні вимоги позивача
про визнання за померлою ОСОБА_4 права
спільної сумісної власності на
домоволодіння задоволенню не
підлягають, оскільки в зв»язку з її
смертю втрачена її правоздатність.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги позивача про перерозподіл
спадщини, визнання права власності за
ОСОБА_2 права власності на ? частину
домоволодіння, оскільки відповідно до
ст.ст. 3, 11 ЦПК України суд розглядає
саме позовні вимоги позивача про
захист її порушених, невизнаних та
оспорюваних прав, ОСОБА_2 зазначений
договір дарування в судовому порядку у
даній справі не оспорює і правом
звернення до суду за захистом своїх
права позивачку у встановленому
законом порядку не уповноважував.

Частково задовольняючи позовні вимог
позивача, відповідно до ст..88 ЦК України
суд вважає, що з відповідачів на
користь позивача підлягають стягненню
солідарно понесені нею витрати по
справі - сплачений судовий збір у сумі
929 грн. 55 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати договір дарування
від 08.10.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посвідчений Сьомою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, за яким ОСОБА_2
безоплатно передав у власність ОСОБА_3
житловий будинок №21 з відповідною
частиною господарських та побутових
будівель та споруд, розташований по
АДРЕСА_1, частково недійсним в частині
дарування 1/6 частини вказаного
домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/6 частину житлового будинку №21 з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель та споруд,
розташованого по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4.

В задоволенні іншої частин
позовних вимог - ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені
витрати по справі - сплачений судовий
збір в сумі 929 грн. 55 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Т.О.Кудрявцева