Справа № 161/8430/13-ц
Провадження № 2/161/2908/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

15 серпня 2013 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі : головуючого - судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного «УкрСиббанк",
приватного нотаріуса ОСОБА_2 про
визнання недійсними кредитних
договорів та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 20 травня 2013 року звернувся в суд
з позовом до публічного акціонерного
«УкрСиббанк", приватного нотаріуса
ОСОБА_2 про визнання недійсними
кредитних договорів та договору
іпотеки.

Свій позов обґрунтовує тим, що у лютому
2008 року він звернувся до відділення №900
ПАТ «УкрСиббанк» в Луцьку з проханням
надати споживчий кредит в сумі
600000,00грн. Зазначений кредит він мав
намір використати для придбання майна.
Відповідач погодився надати кредитні
кошти в сумі 598510,67 грн., але 12 лютого 2008
року відповідач повідомив, що
необхідно підписати відразу всі
наступні договори: договір про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
на суму 595000 грн.; договір про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
на суму 3510,67 грн. Зазначені договори є
пов'язаними між собою, зокрема,
відповідно до п. 1.3.3. Договору надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
цей договір припиняє свою дію з моменту
припинення дії Договору про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.
З 2009 року він перебував за кордоном, а у
2012 році дізнався, що відповідач
звернувся до суду про стягнення
заборгованості за зазначеними вище
кредитними договорами. З заявлених
вимог, йому стало відомо про порушення
своїх прав як споживача банківських
послуг. Вважає, що договори про надання
споживчого кредиту за №№0, 0
від 12.02.2008р. укладено з порушенням норм
чинного законодавства та порушують
його права як споживача.

Відповідно до умов договорів про
надання споживчого кредиту за
№№0, 0 від 12.02.2008р. кредитні
кошти надаються позивачу шляхом
перерахування на поточний рахунок для
особистих потреб, а саме: на споживче
кредитування. Проте він не зміг
використати отримані кошти на
придбання майна, оскільки, відповідно
до умов, встановлених відповідачем,
кошти в сумі 3510,67 грн. згідно договору
про надання споживчого кредиту №0
від 12.02.2008р. були перераховані на
рахунок страхової компанії як
страховий платіж за договором
страхування предмета застави.

Отже, фактично кредитування за
договорами про надання споживчого
кредиту №0, №0 від 12.02.2008р. є
не споживчим кредитом.

Зазначені кредитні договори не містять
умов споживчого кредиту, встановленого
законом, оскільки він не зміг
використати кредитні кошти на
придбання необхідного майна.

12 лютого 2008 року між ним та
відповідачем укладено договір іпотеки,
посвідчений нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за р.№430, згідно якого публічному
акціонерному товариству «УкрСиббанк»
передано в іпотеку зазначене вище
нерухоме майно. Відповідно до п.1.2.
договору іпотеки, іпотекою забезпечені
вимоги за Договором про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.,
Договором про надання споживчого
№0 від 12.02.2008р., що обумовлюють
основне зобов'язання.

Відповідно до п.6.2., п.6.3. Договору
іпотеки та п.102 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій» приватний
нотаріус ОСОБА_2 12.02.2008р. здійснила
реєстрацію «обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек та наклала заборону відчуження
предмета іпотеки в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна».

Згідно ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку. Пункти 5.1., 6.2.
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» передбачають, що
нотаріус, який накладав заборону,
знімає заборону відчуження майна при
припиненні (розірванні, визнанні
недійсним) договору застави (іпотеки), а
також за рішенням суду, відомості про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна підлягають обов'язковій
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на вищенаведене,
позивач просив суд визнати недійсними
договори, укладені з публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»:
договір про надання споживчого кредиту
№0 від 12.02.2008р.; договір про
надання споживчого кредиту №0 від
12.02.2008р. Визнати недійсним договір
іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та
публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк», посвідчений 12.02.2008р.
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за р.№430. Просив зобов'язати приватного
нотаріуса ОСОБА_2 вчинити дії по
звільненню предмета іпотеки (підвальне
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1) з-під обтяження, накладеного
відповідно до Договору іпотеки,
посвідченого 12.02.2008р. за p.№430, зняти
реєстрацію обтяження нерухомого майна
іпотекою в Державному реєстрі іпотек,
зняти заборону відчуження предмета
іпотеки в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
здійснити реєстрацію відомостей про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна (іпотеки) в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

В судове засідання позивач не з'явився,
подав до суду заяву про розгляд справи
за його відсутності, в якій зазначив, що
позовні вимоги підтримує та проти
винесення заочного рішення не
заперечує.

Представник відповідача ПАТ
"УкрСиббанк" в судове засідання не
з'явився по невідомій суду причині,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце розгляду справи, про що
свідчать повідомлення про вручення
судових повісток. Суд вважає можливим
провести заочний розгляд справи по
наявних доказах, відповідно до вимог ч.
1 ст. 224 ЦПК України.

До початку розгляду справи судом
по суті відповідач - приватний нотаріус
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_2 подала суду заяву про
слухання справи у її відсутності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
засідання технічним засобом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі не здійснюється.

Дослідивши письмові докази
у справі, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Однією з підстав виникнення
зобов'язання є договір або інший
правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12.02.2008 р. між АКІБ
"УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений
Договір про надання споживчого кредиту
№0 (надалі - Кредитний договір - 1).

Згідно умов Кредитного договору - 1
банк, відповідно до його положень та
умов, зобов'язався надати позичальнику
на споживчі цілі кредит у сумі 595000грн.,
під 14,50% річних.

12.02.2008 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1
був укладений Договір про надання
споживчого кредиту №0 (надалі -
Кредитний договір - 2).

Згідно умов Кредитного договору - 2
банк, відповідно до його положень та
умов, зобов'язався надати позичальнику
кредит у сумі 3510,67грн., під 14,50% річних.
Цільове призначення кредиту - для
особистих потреб позичальника, а саме
на споживчі потреби.

Вказані договори є пов'язаними між
собою, зокрема, відповідно до п. 1.3.3.
Договору надання споживчого кредиту
№0 від 12.02.2008р. цей договір
припиняє свою дію з моменту припинення
дії Договору про надання споживчого
кредиту №0 від 12.02.2008р.

Відповідно до умов договорів про
надання споживчого кредиту за
№№0, 0 від 12.02.2008р. кредитні
кошти надавались позивачу шляхом
перерахування на поточний рахунок для
особистих потреб, а саме: на споживче
кредитування.

Судом встановлено, що позивач не зміг
використати отримані кошти на
придбання майна, оскільки, відповідно
до умов. встановлених відповідачем,
кошти в сумі 3510,67 грн. згідно договору
про надання споживчого кредиту №0
від 12.02.2008р. були перераховані на
рахунок страхової компанії як
страховий платіж за договором
страхування предмета застави.

Отже, фактично кредитування за
договорами про надання споживчого
кредиту №0, №0 від 12.02.2008р. є
не споживчим кредитом. Договори не
містять умов споживчого кредиту,
оскільки позивач не зміг використати
кредитні кошти на придбання
необхідного майна.

Відповідно до п.2. ч.5. ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливою умовою кредитування є
вимога під час укладення договору
укласти інший договір з кредитодавцем
або третьою особою, визначеною
кредитодавцем.

Судом встановлено, що при отриманні
кредиту, замість одного договору про
споживчий кредит було укладено два
кредитних договори, за якими частина
коштів направлена страховій компанії.
Отже, зазначена обстапвина є
несправедливою умовою кредитування .

Згідно ст.18 Закону України «Про захист
прав споживачів» продавець (виконавець
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими Відповідно ч.5., ч.6. ст.18
цього Закону, якщо умова визнана
несправедливою, вона може бути змінена
або визнана недійсною, а у разі коли
зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнано недійсним у
цілому.

Відповідно до Постанови №5 пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про порядок застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді справ необхідно
враховувати виконання банками чи
іншими фінансовими установами
положень ст. ст.11, 18, 21 Закону України
«Про захист прав споживачів», а також
п3.8. «Правил надання банками України
інформації про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту» .

Згідно з ч.2. ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та п.2.1. Правил
перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про орієнтовну сукупну
вартість кредиту (у процентному
значенні та грошовому виразі) з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх супутніх
послуг (реєстратора, нотаріуса,
страховика, оцінювача тощо), а також
інших фінансових зобов'язань,
пов'язаних з одержанням,
обслуговуванням договору про надання
споживчого кредиту і погашенням
кредиту.

При укладенні кредитних договорів
відповідач не надав позивачу
розрахунку вартості кредиту з
врахування витрат: на посвідчення
нотаріусом договору забезпечення,
послуг реєстратора на обтяження
предмету іпотеки в державному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та в реєстрі іпотек, а також сум
страхових платежів по страхуванню в
користь публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» заставленого
майна.

Рішення Конституційного суду України у
справі №1-26/2011 від 10.11.2011р. передбачає,
що держава сприяє забезпеченню
споживання населенням якісних товарів
(робіт, послуг), разом з тим споживачу,
як правило, об'єктивно бракує знань,
необхідних для здійснення правильної
вибору товарів (робіт, послуг),
запропонованих на ринку. Отже, для
споживача існує ризик помилково чи
навіть внаслідок уведення його в оману
придбати не потрібні йому кредитні
послуги. Тому держава забезпечує
особливий захист більш слабкого
суб'єкта економічних відносин, а також
фактичну, а не формальну рівність у
цивільно-правових відносинах.
Відповідно до ст.55 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» банкам
забороняється вимагати від клієнта
придбання будь-яких товарів чи послуг
від банку або від спорідненої чи
пов'язаної особи банку як обов'язкову
умову надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1. Кредитних
договорів з метою забезпечення
виконання зобов'язань позичальника,
банк прийняв в заставу нерухомість, а
саме: підвальне приміщення, загальною
площею 79,0 кв.м., що знаходиться за
адресою: м.Луцьк проспект Волі, буд.17 та
є власністю ОСОБА_1

12 лютого 2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір іпотеки,
посвідчений нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за р.№430, згідно якого публічному
акціонерному товариству «УкрСиббанк»
передано в іпотеку зазначене вище
нерухоме майно. Відповідно до п.1.2.
договору іпотеки, іпотекою забезпечені
вимоги за Договором про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.,
Договором про надання споживчого
№0 від 12.02.2008р., що обумовлюють
основне зобов'язання.

Відповідно до п.6.2., п.6.3. Договору
іпотеки та п.102 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій» приватний
нотаріус ОСОБА_2 12.02.2008р. здійснила
реєстрацію «обтяження нерухомого
майна іпотекою в Державному реєстрі
іпотек та наклала заборону відчуження
предмета іпотеки в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна».

Згідно ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» відомості про припинення
іпотеки підлягають державній
реєстрації у встановленому
законодавством порядку. Пункти 5.1., 6.2.
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» передбачають, що
нотаріус, який накладав заборону,
знімає заборону відчуження майна при
припиненні (розірванні, визнанні
недійсним) договору застави (іпотеки), а
також за рішенням суду, відомості про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна підлягають обов'язковій
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами ) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як на підставу визнання недійсними
кредитних договорів позивач
покликався на те, що кредитні кошти
йому готівкою видані не були, а були
перераховані на рахунок страхової
компанії як страховий платіж за
договором страхування предмета
застави. Таким чином, вважає, що
укладений кредитний договір не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Крім того, при укладенні договорів банк
не надав позивачу розрахунку вартості
кредиту з врахування витрат: на
посвідчення нотаріусом договору
забезпечення, послуг реєстратора на
обтяження предмету іпотеки в
державному раєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та в реєстрі
іпотек, а також сум страхових платежів
по страхуванню на користь ПАТ
"УкрСиббанк" заставленого майна.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України
"Про захист прав споживачів та п.2.1
Правил, перед укладенням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про
орієнтовну сукупну вартість кредиту (в
процентному значенні та грошовому
виразі) з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
супутніх послуг (реєстратора,
нотаріуса, страховика, оцінювача тощо),
а також інших фінансових зобов'язань,
пов'язаних з одержанням,
обслуговуванням договору про надання
споживчого кредиту і погашенням
кредиту.

Відповідно до ст.638 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду.

Згідно ст.6 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансові послуги надаються суб'єктами
господарювання на підставі договору,
який повинен містити, зокрема права та
обов'язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов договору.

З кредитних договорів від 12.02.2008 р.
вбачається, що у них відсутні вказані
істотні умови, а саме: умови, які
регулюють права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору.

Отже, аналізуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що слід визнати
недійсними кредитні договори, які були
укладені між ОСОБА_1 та АКІБ
"УкрСиббанк" 12.02.2008 р.

В судовому засіданні було встановлено,
що в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитними договорами в
іпотеку банку було передано підвальне
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить на праві
власності ОСОБА_1

Також 12.02.2008 р. між ОСОБА_1 та АКІБ
"УкрСиббанк" було укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за р.№ 430.

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки,
іпотекою забезпечені вимоги за
Кредитними договорами 1-2 від 12.02.2008р.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником, забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч.2 ст.548 ЦК України
недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Таким чином, у зв'язку з визнанням
недійсними кредитних договорів, слід
визнати недійсним договір іпотеки,
яким вони були забезпечені.

Суд вважає, що в задоволенні вимоги
позивача про скасування запису з
Державного реєстру іпотек та
скасування запису з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно п.п.1.1 Глави 15 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом міністерства
юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.,
зареєстрованого в міністерстві
юстиції України № 282/20595 від 22.02.2012 р.
(далі - Порядок) нотаріус накладає
заборону щодо відчуження нерухомого
майна, майнових прав на нерухоме майно
за місцезнаходженням (місцем
реєстрації) цього майна або за
місцезнаходженням (місцем реєстрації)
однієї із сторін правочину, у зв'язку з
яким накладається заборона при
посвідченні договору іпотеки
нерухомого майна, майнових прав на
нерухоме майно, що підлягає державній
реєстрації.

Згідно п.п. 5.1 п.5 Порядку нотаріус, який
накладав заборону, знімає заборону
відчуження майна при одержанні
повідомлення про припинення
(розірвання, визнання недійсним)
договору застави (іпотеки).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що в задоволенні вимоги щодо
зобов'язання приватного нотаріуса
ОСОБА_2 вчинити дії по звільненню
предмета іпотеки -підвального
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 з-під обтяження, накладеного
відповідно до Договору іпотеки,
посвідченого 12.02.2008р. за p.№430, вимоги
щодо зняття реєстрації обтяження
нерухомого майна іпотекою в Державному
реєстрі іпотек, вимоги зняти заборону
відчуження предмета іпотеки в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, здійснити реєстрацію
відомостей про зняття заборони
відчуження нерухомого майна (іпотеки) в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно - відмовити за
безпідставністю.

Згідно ч.1 ст.3 та ч.1 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до суду
позовної заяви справляється судовий
збір, ставка якого визначається від
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 22 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" 01 січня було
установлено на 2013 рік мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі -
1147 грн.

Стосовно вимог немайнового характеру,
зокрема скасування записів, то ці
вимоги не були оплачені позивачем при
зверненні до суду відповідно до вимог
ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір"
в розмірі 114,70 грн., а тому у зв'язку з
відмовою в їх задоволенні вони
підлягають стягненню з позивача в
дохід держави.

Керуючись ст.129 Конституції України,
ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст.203, 215, ч.2 ст.548
ЦК України, ст.1 Закону України "Про
іпотеку", п.п.1.1, 5.1 глави 15 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, Затвердженого Наказом
міністерства юстиції України № 296/5 від
22.02.2012 р., зареєстрованого в
міністерстві юстиції України № 282/20595
від 22.02.2012 р., Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг",
Закону України "Про захист прав
споживачів" постанови № 5 пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про порядок застосування судами
законодавства при вирішенні спорів що
виникають із кредитних правовідносин"
від 30.03.2012 р., ст.ст.11, 18, 21 Закону України
"Про захист прав споживачів" суд, -

в
и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про
надання споживчого кредиту №0 від
12.02.2008р., укладений між акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір про надання
споживчого кредиту №0 від 12.02.2008р.,
укладений між акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" та
ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір іпотеки від
12 лютого 2008 року, укладений між
акціонерним комерційним інноваційним
банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1,
посвідчений 12 лютого 2008 року приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу Кондратюк,
зареєстрованого в реєстрі за р. № 430.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" на користь
держави 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.
судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Л.В.Івасюта