Провадження по справі № 2/260/509/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року Ленінський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючої судді
Данилюк О.С.,

при секретарі Яременко
Ю.М.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на предмет іпотеки та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки від 27.02.2008
року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до відповідачів про визнання
права власності на предмет іпотеки. В
обґрунтування позову зазначила, що 27
лютого 2008 року вона уклала з
відповідачем ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей на суму 430 000, 00 (чотириста
тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Для
забезпечення повного і своєчасного
виконання іпотекодавцем боргових
зобов'язань, визначених у статті 2 цього
договору, між нею та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки
від 27 лютого 2008 року. Предметом іпотеки
є трикімнатна квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до статті 2 Договору іпотеки
від 27.02.2008 року зобов'язання,
забезпечене іпотекою, вважається
виконаним, якщо наявне погашення
іпотекодавцем боргу в сумі 430 000, 00
(чотириста тридцять тисяч) гривень 00
копійок, на момент фактичного
задоволення. Іпотекодержатель набуває
права стягнення боргу за рахунок
предмета іпотеки у разі, якщо
зобов'язання за договором
купівлі-продажу не буде виконано в
обумовлений строк, виконано частково,
при цьому прострочення становить більш
ніж 30 діб. ОСОБА_4 не виконав умови
договору купівлі-продажу від 27.02.2008
року та порушив п. 2.2. та п. 2.3 вказаного
договору, а саме не сплатив на її
користь грошові кошти. У зв'язку з цим, з
урахуванням вимог ст. 37 ЗУ «Про
іпотеку», просила визнати за нею право
власності на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідачів на її користь судові
витрати.

В свою чергу ОСОБА_3 звернулася до
Ленінського районного суду м. Донецька
з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки, що був
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.02.2008
року та посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала
наступним. Так, вона з ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з
14.09.1985 року по 16.11.2011 року, який за
рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька було розірвано. За час
перебування у шлюбі ними було придбане
нерухоме майно - трикімнатна квартира
АДРЕСА_1. У січні 2008 року ОСОБА_4
повідомив їй про те, що він хоче
придбати товар - риболовні снасті у
ОСОБА_6, у магазині якого працював
останні декілька років, та буде
відкривати завдяки цій угоді свій
власний бізнес, а їй необхідно буде
підписати договір про передачу в
іпотеку дружині ОСОБА_6 - ОСОБА_2 єдиної
належної їм на праві власності
квартири. Про причини, за яких стороною
по договору іпотеки та купівлі-продажу
товару буде виступати не сам ОСОБА_6, а
його дружина, а також про те, навіщо
ризикувати квартирою заради купівлі
риболовецьких снастей, ОСОБА_4
розповідати категорично відмовився,
зазначивши в дуже агресивній формі, що
це лише його діло. У відповідь вона
стала заперечувати проти підписання
договору іпотеки, обґрунтовуючи свою
відмову тим, що їх родина може
залишитися без квартири. В свою чергу,
ОСОБА_4 сказав, що даний договір іпотеки
буде не більше, як формальністю, та
ніяких правових наслідків нести не
зможе. Отримавши її чергову відмову від
підписання договору іпотеки, ОСОБА_4
став щоденно застосовувати до неї
заходи психічного тиску, ображав її,
називав зрадницею, байдужою до його
проблем, руйнівницею його бізнесу,
постійно кричав на неї; погрожував, що у
разі, якщо в нього станеться серцевий
напад, то саме вона буде винною у його
смерті; обіцяв розлучитися із ОСОБА_3,
настроїти проти неї двох їх синів у
разі, якщо вона відмовиться підписати
договір іпотеки тощо. Ці заходи
психологічного тиску застосовувались
ОСОБА_4 до неї регулярно, внаслідок чого
у ОСОБА_4 виникли проблеми з психікою:
вона постійно була пригнічена,
знервована, перебувала у стані важкої
депресії, обумовленої страхом втратити
коханого чоловіка та родину у разі,
якщо не підпише цей договір іпотеки.
Вищезазначений психічний стан
напередодні укладання договору
іпотеки із ОСОБА_2 підтверджується,
зокрема, консультативним висновком
спеціаліста Обласної клінічної
психіатричної лікарні ОСОБА_7,
датованим 15.02.2008 року, згідно якого їй
був встановлений діагноз - гостра
реакція на стрес, тривожно -
депресивний синдром. За таких обставин
вважає, що при укладенні договору
іпотеки із ОСОБА_2, датованого 27.02.2008
року, її волевиявлення не було вільним
та не відповідало її внутрішній волі,
єдиним мотивом, який спонукав її
підписати спірний договір, був страх
втратити чоловіка та родину. Зазначила,
що після підписання нею спірного
договору іпотеки психічний тиск
(насилля) по відношенню до неї з боку її
чоловіка не припинився, навпаки,
зрозумівши, що за допомогою погроз,
ультиматумів та принижень він зможе
постійно впливати на неї та спонукати
її до вчинення тих чи інших вигідних
для нього дій, ОСОБА_4 продовжував свої
неправомірні знущання над нею ще
впродовж двох наступних років аж до
вересня 2010 року, а 16.09.2010 року ОСОБА_4
безслідно зник та до сьогоднішнього
дня на зв'язок із нею не виходив. Тому
вважає, що днем припинення психічного
насильства ОСОБА_4 слід вважати день
його зникнення - 16.09.2010 року, а отже саме
з цієї дати розпочався перебіг
позовної давності за вимогами про
визнання правочину недійсним. Просила
визнати договір іпотеки, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.02.2008 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, недійсним.

В судове засідання позивач за
первісним позовом ОСОБА_2 не з'явилася,
про час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином.

Представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явився, просив розглянути справу без
його участі, позовні вимоги ОСОБА_2
підтримав, просив їх задовольнити.
Проти задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки від 27.02.2008
року заперечував, просив суд у їх
задоволенні відмовити.

В судове засідання відповідач за
первісним позовом ОСОБА_3 не з'явилася,
про час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, надала
заяву про розгляд справи без її участі
та за участю її представника ОСОБА_1,
яка у судовому засіданні зазначила, що
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності на
предмет іпотеки є незаконними та
необґрунтованими, оскільки позивачем,
на її думку, обраний невірний спосіб
захисту порушеного права. Вказала, що
згідно п. 3.2. договору іпотеки, що був
укладений між сторонами, звернення
стягнення на предмет іпотеки або на
відповідну його частину здійснюється
шляхом передачі іпотекодавцем
іпотекодержателю предмета іпотеки на
підставі рішення суду. У п. 3.4 договору
іпотеки закріплено, що за порушення
іпотекодавцем обов'язків за цим
договором, в т.ч. умов збереження,
користування, страхування,
розпорядження, дотримання стану, тощо
предмету іпотеки, визначеного у момент
укладання цього договору,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання забезпеченого
іпотекою зобов'язання, в т.ч. звернути
стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи вимоги ст. ст. 33, 37 Закону
України «Про іпотеку», що договір
іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
27.02.2008 року, не містить у собі
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, а також те, що між
сторонами не укладався окремий договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя, вважає, що
відповідачем обраний невірний спосіб
захисту порушеного права, а отже він не
має права просити суд визнати за ним
право власності на предмет іпотеки.
Зазначила, що у позовній заяві ОСОБА_2
посилається на те, що ОСОБА_4 не виконав
умов договору купівлі-продажу від
27.02.2008 року, а саме не сплатив їй у
встановлений п. 2.2. зазначеного
договору строк грошові кошти у сумі 430
000,00 грн. в якості оплати за придбаний
товар, у зв'язку з чим позивач має право
звернути стягнення на предмет іпотеки.
Вважає, що жодних належних доказів
невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за
договором купівлі-продажу, як-то
письмових вимог ОСОБА_2 про повернення
грошових коштів, адресованих ОСОБА_4 із
поштовими повідомлення про їх
отримання; листів ОСОБА_4, адресованих
ОСОБА_2 із визнанням факту наявності
заборгованості тощо, до позовної заяви
не додано. З урахуванням того, що шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний 16.11.2011
року, а востаннє вони бачились та
спілкувалися лише 16.09.2010 року, ОСОБА_3 не
може бути впевнена у тому, що
зобов'язання за договором
купівлі-продажу від 27.02.2008 року дійсно
не були виконані з боку ОСОБА_4 За таких
обставин вважає, що без особистої
участі у розгляді даної справи ОСОБА_4
повне, всебічне та об'єктивне
встановлення судом усіх обставин
справи не вбачається можливим. Просила
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на предмет іпотеки відмовити
у повному обсязі. Вимоги зустрічної
позовної заяви підтримала, просила суд
їх задовольнити.

В судове засідання відповідач за
первісним позовом ОСОБА_4 не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_3 є двоюрідною
сестрою його колишньої дружини.
Позивача ОСОБА_2 він не знає. ОСОБА_3
знає з 1980 року. Два останні роки з
середини 2007 по 2010 роки вона часто
мешкала з ними, оскільки його дружина
тяжко хворіла. ОСОБА_3 була пригнічена
станом здоров'я сестри та допомагала за
нею доглядати. Зазначив, що ОСОБА_3
розповідала йому, що її чоловік
наполіг, щоб вона підписала договір про
якийсь кредит, він морально натиснув на
неї, і вона цей договір підписала.
Вказав, що чоловік ОСОБА_3 завжди
домінував у родині, відносини в якій
були не дуже теплі. Чоловік постійно
чинив на неї тиск. Згадав, що у лютому 2008
року ОСОБА_3 була як загальмована.
ОСОБА_3 говорила, що чоловік погрожував
їй розлученням, шантажував з різних
питань, в тому числі й щодо того
договору, який вона підписала під його
тиском. Зазначив, що при підписанні
згаданого договору він не був
присутнім. Останній раз ОСОБА_4 він
бачив на весіллі старшого сина два роки
тому.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_3 знає, як
колегу, вони разом працюють з 1990 року.
Відносини в них приятельські. ОСОБА_2
вона не знає. Про договір іпотеки, який
підписала ОСОБА_3, вона не знала, але
зазначила, що в кінці 2007 року на початку
2008 року у ОСОБА_3 психологічний стан був
дуже пригнічений. У цей час вони стали
разом працювати. Детально ОСОБА_3 їй
нічого не розповідала, тільки те, що у
неї сімейні негаразди. Зазначила, що
ОСОБА_3 перебувала в стані хронічного
стресу, постійно плакала. Такий стан
почався у неї з кінця 2007 року і
закінчився він чи ні, однозначно
сказати не може. При сварках в сім'ї
ОСОБА_4 вона ніколи не була присутня.
Лише коли почався судовий розгляд
даної справи ОСОБА_3 розповіла їй, що в
неї проблеми з квартирою, з чоловіком.
ОСОБА_3 говорила, що хоче звернутися до
психотерапевта, що в неї порушений сон,
запитувала, чи є в неї знайомий
психолог.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_3 знає, оскільки
близько 12 років вони працюють разом,
вона її керівник, стосунки більш ніж
робочі. У цьому році вона дізналася, що
ОСОБА_3 укладала договір іпотеки
власної квартири. Пригадала, що в 2007-2008
роках у ОСОБА_3 була хвора сестра, крім
того, вона отримала новий напрямок в
роботі. Тому свідок вважала, що зміна
психологічного стану ОСОБА_3, який вона
може охарактеризувати як пригнічений,
пов'язана саме з цим. На сімейні
проблеми ОСОБА_3 не скаржилася.
Чоловіка ОСОБА_3 вона знала, зазначила,
що він вміє контактувати з людьми, дуже
приємна у спілкуванні людина. У
спілкуванні він домінує. Які були
стосунки в родині ОСОБА_4, вона не знає.
Фінансові взаємовідносини сім'ї ОСОБА_4
їй невідомі. Їй відомо, що гроші в сім'ї
заробляла ОСОБА_3, тому що зі слів
ОСОБА_3, у її чоловіка були проблеми з
роботою. Також зазначила, що ОСОБА_3
отримала квартиру в Оленівці, вони її
продали, щоб купити квартиру в
Донецьку, і куди поділися гроші від
продажу квартирі невідомо. Це дуже
гнітило ОСОБА_3, і вона їй про це
говорила.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знає, вони
спілкувалися родинами, дружать і зараз.
ОСОБА_2 не знає. У період 2007-2008 років
вони тісно не спілкувалися, оскільки
свідок лежала в лікарні. Вона зустріла
ОСОБА_4 в березні 2008 року, остання була в
дуже пригніченому стані. Розповіла, що
вона накоїла щось жахливе, що саме, вона
їй не сказала, стан у неї був
пригнічений. Про сварки в родині ОСОБА_4
їй невідомо, втім, вказала, що ОСОБА_4
ніколи не виносила це на обговорення.
Зазначила, що все подружнє життя борги
ОСОБА_4 віддавала ОСОБА_3, а він брав
гроші в борг для втілення своїх бізнес
ідей, які ніколи не здійснювалися.
ОСОБА_4 охарактеризувала як активну
людину, авторитарного самодура, який
тисне на людей. Вважає, що ОСОБА_4
боялася свого чоловіка, оскільки він
чинив на неї постійний тиск. ОСОБА_4 їй
розповідала, що зверталася і
відвідувала психіатрів з сімейних
проблем та це робила неодноразово.
Однак детально вона не розповідала про
причини погіршення стану її здоров'я.
Також вказала, що ОСОБА_4 зник у
приблизно у 2009 році.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що знає
ОСОБА_3 як клієнтку з 2004 року, оскільки
працює психологом - консультантом.
ОСОБА_2 не знає. Основною причиною
звернення до нього була депресія,
апатичний стан ОСОБА_3. Вона приходила
порадитися з ним, як вчинити їй в
ситуації, коли її чоловік наполягає на
оформленні кредиту. Він рекомендував
їй не йти на поводу в чоловіка. ОСОБА_3
йому розповідала, що її чоловік
неодноразово говорив їй, що якщо вона
щось на його вимогу не зробить, то він
піде від неї, а якщо вона не підпише
договір, то він може померти і винна
буде вона. Також ОСОБА_3 розповідала, що
її чоловік часто займав гроші і не
повертав борги. Вказав, що ОСОБА_3
приходила до нього, щоб отримати
психологічну підтримку. Вона була
змарніла, пригнічена, сама в собі, мала
аутичний стан. В результаті його
терапії стан ОСОБА_3 не сильно змінився,
і вона пішла з рішенням надати свій
підпис на договорі, оскільки вважала,
що інакше вона буде себе корити. Йому
відомо, що мова в договорі йшла про
заставу квартири. Він їй пояснював, що
вона може втратити квартиру. Раз на два
місяці у 2008 році вони зустрічалися,
після чого вони зустрілися, коли зник
її чоловік. Вона була виснажена
фізично, худорлява. Пояснив, що він є
фахівцем-психологом, у нього
консультативна практика психолога,
зазначив, що жодних висновків він для
ОСОБА_3 не робив, лише рекомендував їй
звернутися к психіатру за медичною
допомогою.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що
відповідачі у справі за позовом ОСОБА_2
є його батьками. Позивач за зустрічним
позовом - ОСОБА_3 є його матір'ю. ОСОБА_15
знає, як свого роботодавця. Пригадав, що
взимку 2008 року його батьки
обговорювали підписання якогось
договору, а що саме вони збиралися
підписувати, він не знає. Батько
постійно умовляв матір щось підписати,
ходив і говорив, що магазин
"ІНФОРМАЦІЯ_1" будуть закривати, кричав
на матір. Його мама була в прострації,
вона плакала, в неї були постійні
істерики. Вона казала, що не розуміє, що
батько від неї хоче. Про договір
іпотеки він дізнався, коли мати
отримала виклик до суду. Батьки не
поширювалися, що вони підписали цей
договір. Батько зник у вересні 2010 року.
Вони його шукали і знайшли через місяць
у Червоному Лимані, а потім він знову
зник. Коли вони востаннє бачились,
батько говорив, що платить борги з
якимись договорами. Також він бачив, як
батько передавав ОСОБА_6 якісь гроші.
Вказав, що в лютому 2008 року у матері
істерики були майже кожен день, і вона
зверталась до лікарні. Батько постійно
морально тиснув на матір. В той період в
нього було таке враження, що мати не
розуміє, що робить. У неї були нервові
зриви, вона плакала. Стверджував, що
батько тиснув і на нього з братом,
зривався дуже легко.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що також є
сином відповідачів за основним позовом
ОСОБА_4 та надав суду пояснення,
аналогічні поясненням свідка ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні
пояснила суду, що знає ОСОБА_3, як
доктора її дітей, з 2006 року. ОСОБА_2 не
знає. Вказала, що відносини з ОСОБА_3
довірчі. У січні 2008 року ОСОБА_3
зателефонувала і попросила
проконсультувати її чоловіка з приводу
купівлі бізнесу. Як вона зрозуміла,
мова йшла про придбання товару-гачків і
вудочок. Ніяких документів не було їй
надано, тільки перелік товару. Вони
готували проект договору іпотеки,
робили витяги. ОСОБА_3 в цей час була в
пригніченому стані, постійно плакала.
При укладенні угоди вона не була
присутня, були присутні її
співробітники.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
вислухавши свідків, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, судом встановлено, що 27 лютого 2008
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено
договір купівлі-продажу
товарно-матеріальних цінностей на суму
430 000, 00 (чотириста тридцять тисяч)
гривень 00 копійок (а.с. 5-17).

Відповідно п. 2.2 умов вказаного
договору розрахунок за Товар
здійснюється Покупцем у національній
валюті України безготівковим
перерахунком коштів на розрахунковий
рахунок Продавця протягом п'ятдесяти
місяців (а.с. 16).

Для забезпечення повного і своєчасного
виконання іпотекодавцем боргових
зобов'язань, визначених у статті 2 цього
договору, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки від 27 лютого
2008 року (а.с. 18-19).

Відповідно умов договору предметом
іпотеки є трикімнатна квартира
АДРЕСА_1.

При цьому відповідно до статті 2
Договору іпотеки від 27.02.2008 року
зобов'язання, забезпечене іпотекою,
вважається виконаним, якщо наявне
погашення іпотекодавцем боргу в сумі 430
000, 00 (чотириста тридцять тисяч) гривень
00 копійок, на момент фактичного
задоволення. Іпотекодержатель набуває
права стягнення боргу за рахунок
предмета іпотеки у разі, якщо
зобов'язання за договором
купівлі-продажу не буде виконано в
обумовлений строк, виконано частково,
при цьому прострочення становить більш
ніж 30 діб (а.с. 18 зворотній бік).

Згідно акту прийому - передачі
товарно-матеріальних цінностей
продавцем були передані товари,
обумовлені вищевказаним договором
купівлі-продажу від 27.02.2008 року (а.с. 20).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист. При
цьому захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, передача іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки визначена
ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», зокрема ч. 1
передбачено, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Втім, згаданим у рішенні договором
іпотеки, яким забезпечено виконання
відповідачем боргових зобов'язань,
передбачено, що іпотекодержатель
набуває права стягнення боргу за
рахунок предмета іпотеки (а.с. 18
зворотній бік).

Відтак, обраний позивачем спосіб
захисту порушених у зв'язку з
невиконанням умов договору
відповідачем прав не відповідає змісту
та способу звернення стягнення, яке
передбачено договором,.

При цьому згідно пункту 38 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (стаття 37 Закону
України "Про іпотеку"), він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону, а
не з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В свою чергу ст. 203 ЦК України
передбачено, що волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Так, судом встановлено і достовірно
підтверджено матеріалами справи, що
договір іпотеки від 27 лютого 2008 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
ОСОБА_3 проти її справжньої волі
внаслідок застосування до неї
психічного тиску з боку відповідача
ОСОБА_4, що підтвердили допитані у
судовому засіданні допитані свідки
ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9,
ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_13та ОСОБА_10

Крім того, у судовому засіданні була
досліджена медична карта
амбулаторного хворого № 6735 від 15.02.2008
року, яка заведена ОКПЛ м. Донецька
відносно ОСОБА_3, з якої вбачається, що
ОСОБА_3 зверталася за консультативною
допомогою до лікарні 15.02.2008 року, 15.04.2010
року та 13.09.2010 року

Відповідно консультативного висновку
спеціаліста Обласної клінічної
психіатричної лікарні від 15.02.2008 року
ОСОБА_3 встановлено діагноз «гостра
реакція на стрес, тривожно-депресивний
синдром» (а.с. 76).

Згідно висновку судово-психологічної
експертизи № 2561/31 від 03.12.2013 року у
ОСОБА_3 виявлено підвищену схильність
до навіювання, як суб'єктивну
готовність піддатися й підкоритися
сугестивному впливу з боку
авторитетної, значущої людини. На
момент досліджуваної події, як і в
період часу, якій передував їй, а також
впродовж 2008-2010 років психічний стан
ОСОБА_3 характеризується як
пригніченій, що обумовлено
психологічним тиском на неї з боку
ОСОБА_4 та наслідками цього впливу.
Завдяки підвищеної сугестивності
ОСОБА_3 по відношенню до її чоловіка,
вона переживала суб'єктивне відчуття
безвихідності, неможливості
відмовитися від підписання угоди. Це
суттєво не впливало на її здатність
свідомо приймати рішення, але знижало
здатність вільно його реалізовувати.
ОСОБА_4 являється для ОСОБА_3 емоційно
значущою особою завдяки як його
авторитету в сім'ї, так і його
авторитарності в родині. В момент
підписання (укладання) і нотаріального
посвідчення договору іпотеки від 27.02.2008
року ОСОБА_3 знаходилась в стані
пригніченості, який суттєво
пригнічував її вольову функцію.
Здатність ОСОБА_3 усвідомлювати зміст
власних дії на момент підписання
договору іпотеки квартири 27.02.2008 року
збережена. Здатність ОСОБА_3 повною
мірою прогнозувати наслідки
підписання договору іпотеки квартири
27.02.2008 року знижена за рахунок
приховування ОСОБА_4 інформації щодо
можливих наслідків та її юридичної
неграмотності. Здатність ОСОБА_3
свідомо приймати рішення щодо
підписання договору іпотеки квартири у
цілому не порушена, але суттєво знижена
здатність повною мірою реалізовувати
свої рішення за рахунок пригнічення
волі (а.с. 170-181).

Таким чином, враховуючи вищевикладені
обставини, суд приходить до висновку,
що під час укладання договору іпотеки
27.02.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним
та не відповідало її внутрішній волі, і
підписання договору іпотеки з боку
ОСОБА_3 було обумовлено психічним
тиском на неї, примусом з боку її
відповідача ОСОБА_4

Згідно ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

У п. 21. Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
зазначено, що при вирішенні спорів про
визнання недійсним правочину,
вчиненого особою під впливом
насильства (стаття 231 ЦКУ), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна. Факт насильства не
обов'язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі.

В свою чергу з узагальнення Верховного
Суду України від 24.11.2008 року «Про
Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» випливає, що для визнання
правочину недійсним через вчинення
його під впливом насильства або
погрози необхідна наявність фізичного
або психічного впливу на особу з метою
спонукання до укладення правочину.
Судам варто мати на увазі, що
насильство розуміється як заподіяння
учасникові правочину фізичних або
душевних страждань з метою примусити
укласти правочин. Воно повинне
виражатися в незаконних, не обов'язково
злочинних, діях (наприклад, насильством
може бути вплив на волю контрагента за
допомогою використання його залежного
становища). Насильство викликає страх
настання невигідних наслідків.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною майбутнього правочину, так і
сторонньою особою щодо іншої сторони,
її родичів чи близьких. На відміну від
насильства, погроза полягає у
здійсненні тільки психічного, але не
фізичного впливу, і має місце за
наявності як неправомірних, так і
правомірних дій (наприклад, погроза
звернутися до суду із заявою у справах
приватного обвинувачення, позбавити
спадщини або накласти арешт на майно).
Вона може бути підставою для визнання
правочину недійсним, коли через
обставини, які мали місце на момент
його вчинення, були підстави вважати,
що відмова учасника правочину від його
вчинення могла спричинити шкоду його
законним інтересам.

Отже, за таких обставин зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору іпотеки від 27.02.2008
року підлягає задоволенню, а тому з
урахуванням вимог ст. 231 ЦК України
договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 27.02.2008 року, необхідно визнати
недійсним. В задоволенні ж позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на предмет
іпотеки суд вважає за необхідне
відмовити.

Також суд вважає, що з відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають
стягненню на користь ОСОБА_3 судові
витрати, які були понесені останньою у
зв'язку із зверненням до суду з
зустрічним позовом, по сплаті судового
збору у розмірі 107, 30 грн. (а. с. 64), що
відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, оскільки ці витрати, що
підтверджені документально платіжним
дорученням, залученим до матеріалів
справи, є судовими витратами, які у разі
задоволення позову підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, ст. 37 ЗУ «Про
іпотеку», ст. ст. 202, 203, 231 ЦК України, п. 38
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», п. 21
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року,
узагальнення Верховного Суду України
від 24.11.2008 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на предмет іпотеки, -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки від 27.02.2008
року, - задовольнити.

Визнати договір іпотеки, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.02.2008 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати - судовий збір у сумі 107,
30 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: