Справа №1490/5548/12 02.12.2013 02.12.2013 02.12.2013
Провадження №22-ц/784/112/13
Суддя суду першої інстанції Полішко
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

02 грудня 2013 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
на заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 17 вересня 2012 року,
ухваленого за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент Банк»
(далі - ПАТ «Акцент Банк») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 04
липня 2008 року між банком та
ОСОБА_3 у простій письмовій формі був
укладений кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
в сумі 7 333 (сім тисяч триста тридцять
три) грн. 48 коп., зі сплатою 12
(дванадцять) % річних, з кінцевим
терміном повернення до 04 липня 2010 року.

Оскільки, позичальник не виконував
належним чином своїх зобов'язань за
вказаним договором і станом на 23 квітня
2012 року у нього утворилася
заборгованість на загальну суму 42 513
(сорок дві тисячі п'ятсот тринадцять)
грн. 08 коп., яку відповідач добровільно
відмовляється погасити, то позивач
просив суд позов задовольнити і
стягнути з ОСОБА_3 вказану
заборгованість за кредитним договором
та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від
17 вересня 2012 року позовні
вимоги задоволенні частково. Стягнути
з ОСОБА_3 на користь банку 11 254
(одинадцять тисяч двісті п'ятдесят
чотири) грн. 67 коп. заборгованості за
кредитним договором від 04 липня 2008
року, яка виникла станом на 23 квітня 2012
року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує
рішення суду в частині часткового
задоволення позовних вимог про
стягнення неустойки. При цьому, вказує
на невідповідність висновків суду
вимогам закону і умовам договору та
безпідставне зменшення розміру пені й
просить рішення суду змінити й
задовольнити позовні вимоги в цій
частині в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 28 жовтня 2013
року до участі у справі за позовом ПАТ
«Акцент Банк» залучено
правонаступника відповідача - ОСОБА_3

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскарженому рішенні,
районний суд виходив з того, що
оскільки позичальник належним чином не
виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, що призвело до
виникнення заборгованості, то останній
повинен відшкодувати банку
заборгованість за кредитом,
заборгованість за процентами і
комісією, а також пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором з врахуванням положень ч.3
ст.551 ЦК України. Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення штрафу суд першої інстанції
вважав, що в даному випадку має місце
подвійна цивільно-правова
відповідальність одного і того ж виду
за одне й те саме порушення
договірного зобов'язання (прострочення
виконання грошового забезпечення).

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення щодо
договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві кредит у строк та
порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання, при цьому
кредитодавець має право вимагати від
позичальника достроково повернути всю
суму кредиту та внести інші платежі,
передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, згідно умов договору та у строки
передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 04
липня 2008 року на підставі письмової
заяви ОСОБА_3 між Закритим акціонерним
товариством «Акцент Банк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
яким банк надав позичальнику строковий
кредит у сумі 7 333 (сім тисяч триста
тридцять три) грн. 48 коп. на придбання
товару, зі сплатою 12 (дванадцять) %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди з
кінцевим терміном повернення до 04
липня 2010 року, в обмін на зобов'язання
позичальника повернути кредит,
сплатити проценти та комісію (а.с.5).

При цьому, відповідач ознайомився з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»),
(Стандарт) і Тарифами банківських
послуг, та погодилася з тим, що вказані
документи, є складовою частиною
кредитно - заставного договору.

Зі змісту вищевказаної заяви
Позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(далі - Умови), які діяли на час
укладення спірного договору
вбачається, що вони містять всі істотні
умови договору про надання фінансових
послуг, передбачені ст.6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 12 липня 2001 року (в редакції, яка
діяла на момент укладення договору), а
саме: назву документа; прізвище, ім'я і
по батькові та адресу особи, яка
отримує фінансову послугу,
найменування фінансової операції,
кредитного ліміту, базової відсоткової
ставки, порядку погашення боргу;
найменування та місцезнаходження
банку (Заява); розміру фінансового
активу, зазначеного у грошовому виразі,
строки його внесення та умови
взаєморозрахунків (Заява та п.4 Умов);
строк дії договору; зазначення порядку
зміни і припинення дії договору; права
та обов'язки сторін (п.3 Умов);
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору (п.5 Умов); підписи сторін
(Заява).

Банк виконав свої зобов'язання
належним чином, надавши позичальнику
кредитні кошти, в розмірі передбаченим
договором. Проте, відповідач свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, у зв'язку з чим, станом
на 23 квітня 2012 року утворилось
заборгованість на загальну суму 42 513
(сорок дві тисячі п'ятсот тринадцять)
грн. 08 коп., з якої: 7 333 грн. 48 коп. -
заборгованість по кредиту, 926 грн. 41 коп.
- заборгованість по процентам, 1 994 грн. 78
коп. - заборгованість по комісії, 29 757
грн. 79 коп. - пеня, 500 грн. - штраф
(фіксованої частини) 00 коп., 2 000 грн. 62
коп. - штраф (процентна складова).

На час звернення позивача до суду борг
відповідачем не погашений.

При цьому, задовольняючи частково
позовні вимоги в частині стягнення
неустойки, зокрема пені, суд першої
інстанції виходив із положень ч.3 ст.551
ЦК України, за правилами якої
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення, якими, зокрема, може
бути ступень виконання зобов'язань
боржником, майнових стан чи інші
інтереси позичальника.

Враховуючи те, що діючим
законодавством не наводиться чіткий
перелік таких обставин та це питання
повинно вирішуватися на підставі
аналізу конкретної ситуації, тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції законно застосував правила
вищевказаної норми, оскільки розмір
пені (29 757 грн. 79 коп.) значно перевищує
розмір основної суми заборгованості (7
333 грн. 48 коп.) та виходячи з принципів
розумності та справедливості,
передбачених ст.3 ЦК України, вважає
можливим погодитись з висновком суду
першої інстанції про зменшення розміру
пені.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення суми штрафу, то суд першої
інстанції зазначав, що такі вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки у
даному випадку за наявності
передбачених умовами кредитного
договору штрафів і пені, як окремих
видів штрафних санкцій, має місце
подвійна цивільно-правова
відповідальність одного і того ж виду
за одне й те саме порушення договірного
зобов'язання.

На думку колегії суддів, такі висновки
суду є обґрунтованими та такими, що
відповідають обставинам справи.

За змістом ст. 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнутий до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611
ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч.2
ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ч.3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.п.5.3 п.5 Умов сторони
узгодили, що штраф застосовується у
випадку порушення позичальником
строків платежів по будь-якому із
грошових зобов'язань, передбачених
кредитним договором більш ніж на 30
днів. Позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500
(п'ятсот) грн. + 5 % від суми
заборгованості.

Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п.п.5.1
п.5 Умов сплачується у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту.

Виходячи з системного аналізу
зазначених правових норм та
вищевказаних Умов, пеня та штраф не
можуть бути застосовані одночасно,
оскільки це приведе до застосуванням
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те ж порушення договірного
зобов'язання.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з урахуванням встановлених
під час розгляду справи обставин, давши
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам, виходячи з умов
укладеного кредитного договору та Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка»), (Стандарт), а
також враховуючи положення чинного
законодавства, правомірно частково
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення неустойки.

Доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
порушення норм процесуального права є
безпідставними, не спростовують
висновків суду та не дають підстав для
скасування судового рішення в
оскаржуваній частині.

Рішення суду в іншій частині позовних
вимог сторонами не оскаржується.

Керуючись ст.ст.303,308,315, ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
відхилити, а заочне рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 17 вересня 2012 року в оскаржуваній
частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: