Справа №784/3960/13 09.12.2013 09.12.2013 09.12.2013
Провадження №22-ц/784/3189/13
інстанції Коваленко І.В.
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2013 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л., Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання Яценко
Л.В.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його
представників ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 22
липня 2013 року, ухваленого по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт» про
стягнення майнової шкоди, спричиненої
дорожньо-транспортною пригодою та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення
майнової шкоди, спричиненої
дорожньо-транспортною пригодою та
відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві зазначено, що 12 лютого
2013 року в місті Миколаєві на
перехресті вулиць Перша Слобідська та
Чигрина сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ
модель 1103 0846, реєстраційний номер
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та
автомобіля марки ВАЗ модель 2107,
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_3

В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю, яким керував водій ОСОБА_3
були заподіяні механічні пошкодження,
вартість усунення яких згідно звіту
про оцінку транспортного засобу,
складеного 20 лютого 2013 року, складає 22
618 (двадцять дві тисячі шістсот
вісімнадцять) грн. 70 коп.

З урахуванням викладеного, позивач
просив стягнути з відповідача
ОСОБА_5 22 618 (двадцять дві тисячі
шістсот вісімнадцять) грн. 70 коп. у
відшкодування майнової шкоди, 600
(шістсот) грн. 00 коп., витрат пов'язаних з
проведенням експертної оцінки
транспортного засобу та 253 (двісті
п'ятдесят три) грн. 00 коп. судового
збору.

Крім того, позивач вказував на те, що
внаслідок таких дій відповідача йому
спричинена також моральна (немайнова)
шкода, компенсацію якої він оцінив в
розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та
просив стягнути її з ОСОБА_5 на свою
користь.

Протокольною ухвалою суду від 10 червня
2013 року до участі у справі в якості
співвідповідача залучено Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт»).

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 22 липня 2013 року,
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 500
(п'ятсот) грн. 00 коп. суму франшизи, 600
(шістсот) грн. 00 коп. витрат, понесених
на оплату автотоварознавчого
дослідження, 800 (вісімсот) грн. 00
коп. у відшкодування моральної шкоди та
56 (п'ятдесят шість) грн. 88 коп. витрат по
сплаті судового збору. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь держави судовий збір
у розмірі 93 (дев'яносто три) грн. 88 коп. У
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3, в
особі свого представника ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
відмови у задоволенні стягнення
майнової шкоди, спричиненої
дорожньо-транспортною пригодою та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в цій
частині у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду із позовною заявою,
позивач посилався на те, що його
автомобіль отримав механічні
пошкодження в результаті
неправомірних дій відповідача,
наявність вини якого встановлена в
судовому порядку, а тому саме він має
нести відповідальність за завдані йому
в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
матеріальні збитки та завдану моральну
шкоду.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскаржуваному рішенні та
відмовляючи в частині відшкодування
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
застрахована відповідальність
відповідача, а тому матеріальні збитки
завдані позивачу повинна
відшкодовувати саме страхова компанія,
до якої позивачем позовних вимог не
заявлялося.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 лютого 2013 року в
місті Миколаєві на перехресті вулиць
Перша Слобідська та Чигрина сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки ЗАЗ модель 1103 0846,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля
марки ВАЗ модель 2107, реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням водія
ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль під керуванням
ОСОБА_3 отримав механічні
пошкодження.

Постановою судді Ленінського
районного суду міста Миколаєва від
27 березня 2013 року ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки
Білорусь, притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, з накладенням стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 (триста
сорок) грн. 00 коп. на користь держави.

На час дорожньої - транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5 була застрахована ПрАТ
«Страхова компанія «Лафорт», що
підтверджується полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів за №АВ/6311600.
Забезпечений транспортний засіб -
автомобіль марки ЗАЗ модель 1103 0846,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілого за цим
полісом, становить 50 000 (п'ятдесят
тисяч) грн. 00 коп., розмір франшизи 500
(п'ятсот) грн. 00 коп. Строк дії полісу до
04 квітня 2013 року включено.

Відповідно до положень ч.1 ст.979 ЦК
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Договір страхування може укладатись
шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового свідоцтва
(поліса, сертифіката).

Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У відповідності до вимог ст.1194 ЦК
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За правилами ст.6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»
від 01 липня 2004 року (далі - Закон №1961-IV),
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована,
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю
та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п.33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону
№1961-IV у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених ст.41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

У системному зв'язку з п.5 ч.1 ст.989 ЦК
України, яким на страхувальника
покладено обов'язок повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором, правове значення має
повідомлення страховика про настання
страхового випадку у строк, який дає
страховику можливість дослідити
обставини справи та дійти висновку про
визнання його страховим випадком чи
відмову в цьому.

В матеріалах справи міститься
повідомлення ОСОБА_5 про страховий
випадок від 14 лютого 2013 року, яке
виконано на бланку та в якому є
відмітка про його отримання 14 лютого 2013
року (протилежного суду не надано,
а.с.70). Обставини щодо повідомлення
страхової компанії про страховий
випадок додатково підтвердив свідок
ОСОБА_8

Як вбачається з роз'яснень, викладених
у п.16 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» за №4 від 01 березня
2013 року (далі - Постанова), відповідно до
ст.21 Закону №1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому ст.33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст.3 Закону
№1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст.1194 ЦК України, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого ст.33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування.

У разі настання страхового випадку
страховик зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору є підставою для відмови лише в
тому разі, якщо порушення положень
договору страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

Отже, встановивши вищезазначені
обставини шляхом належного
дослідження обставин справи та
правильної оцінки наданих доказів,
місцевий суд прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача суми франшизи та витрат,
понесених на оплату
автотоварознавчого дослідження та
відмови в частині стягнення
матеріальної шкоди. При цьому, суд
першої інстанції вірно констатував
той факт, що позивач не позбавлений
можливості реалізувати своє право на
відшкодування матеріальної шкоди за
рахунок страхової компанії відповідно
до умов договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів укладеного між
ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» та
відповідачем.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог щодо відшкодування
моральної шкоди сторонами не
оскаржувалось.

За такого, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції законне та обґрунтоване,
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 22 липня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий Судді: