Номер провадження № 22-ц/785/8186/13
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О.С.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді Процик М.В.,

суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Південно-оперативного командування, треті особи: ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання розпорядження недійсним, визнання права на жилу площу, вселення, виселення, усунення перешкод в користуванні житловою площею,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , Квартирно-експлуатаційного відділу (далі КЕВ) м. Одеси Південно-оперативного командування. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просила визнати розпорядження № 5/ЖГ від 18.02.2008 року, видане КЕВ м. Одеси Південного оперативного командування недійсним; визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою площею 11,0 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_2 зі спірної кімнати; вселити її в спірну кімнату; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати у користуванні вказаною кімнатою. Позивач та її представник посилались на незаконність розпорядження, на те, що спірна кімната на момент приєднання до кімнати ОСОБА_2 була зайнятою; що виселення здійснюється у судовому порядку та нею були подані документи про реєстрацію в спірній кімнаті, та що з липня 2009 року ОСОБА_2 перешкоджає їй проживати в спірній кімнаті, змінивши замки на вхідних дверях.(т.2 а.с.12-14)

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Південно-оперативного командування позов не визнала, посилаючись на необґрунтованість вимог.

Представник військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 позов не визнали, посилаючись на те, що позивач сама добровільно залишила спірне житло, що в спірну кімнату була підселена тимчасово, без ордеру, та як тимчасовий мешканець право користування спірним житлом не набула.

Треті особи: ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явились. ОСОБА_3 надала суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на законність свого вселення та постійного проживання в спірній квартирі, та на тимчасовість вселення позивача.(т.2а.с.50)

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2013 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 09 вересня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи, на неправильність дослідження та оцінку доказів, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти задоволення апеляційної скарги заперечують відповідачі і їх представники.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач військовослужбовцем не була, вселилась в спірну кімнату як тимчасовий мешканець без ордеру, права користування спірним житлом не набула, та з того, що позивачем заявлено позов не до всіх відповідачів, зокрема не заявлено позову до ОСОБА_3 , яка мешкає в спірній квартирі разом з донькою.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

За змістом ст.ст.58,99 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тимчасові мешканці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з січня 1989 року. З зазначеного часу разом з чоловіком вселилась в службове житло в квартиру АДРЕСА_2 , де була зареєстрованою до листопада 2008 року. У зв`язку з розірванням шлюбу у 1989 році та поганими стосунками з чоловіком позивач службову квартиру, де була зареєстрованою залишила. За сімейними обставинами без ордера, без письмового дозволу і реєстрації позивачу в 1989 році було дозволено тимчасово вселитися у звільнену кімнату площею 11,0 кв. м. в квартирі АДРЕСА_3 на законних підставах мешкала відповідач ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 . При цьому позивач залишалась зареєстрованою в квартирі колишнього чоловіка ОСОБА_5 (т.1а.с.3-4,10,39) Оскільки за п.2.19 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членами їх сімей житлових приміщень, затв. Наказом МОУ № 577 від 06.10.2006р., колишні члени сім`ї військовослужбовців у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу підлягали виселенню без надання іншого житлового приміщення, то у листопаді 2008 року позивачу було запропоновано добровільно звільнити його шляхом зняття з реєстрації. Позивач у добровільному позасудовому порядку знялася з реєстрації у квартирі колишнього чоловіка, подавши відповідну заяву, в якій точну адресу , куда вибуває не зазначила.(т.2а.с.45) Позивач військовослужбовцем або членом сім`ї військовослужбовця на той час не була, а тому її спроба в 2008 році здійснити реєстрацію у спірній кімнаті (т.1а.с.17), де мешкала без ордеру, виявилась безуспішною. У задоволенні заяви про реєстрацію їй було відмовлено, а паспорт повернуто без реєстрації. Відтак, позивач в 1989 році вселилась у спірне житло без ордеру та не у встановленому законом порядку, була тимчасовим мешканцем спірної кімнати, а тому незалежно від часу проживання в ній права користування спірною кімнатою не набула, відповідно до правил ст. 99 ЖК України. Законних підстав визнавати за нею право користування спірною кімнатою колегія суддів не вбачає.

У відповідності зі ст. 50 ЖК України не допускається заселення квартири збудованої для однієї сім`ї двома або більше сім`ями або двома і більше одинокими

особами за винятком випадку, передбаченого ч.5 ст.54 цього кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_7 працювала у військовій частині в період з 1979 по 1984р.р. (т.2 а.с.26-27) 22 січня 1982 року за підписом начальника КЕВ та начальника житлової групи їй було видано ордер № 590 на право зайняття відомчого житла, зокрема однієї кімнати площею 18 кв. м в кв. АДРЕСА_4 , тобто за спірною адресою. (т.1 а.с.35) В кімнаті площею 11,0 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 на момент вселення відповідача мешкала інша сім`я, а з 1989 року кімнату без ордеру займала позивач. У серпні 2007 року від командира військової частини НОМЕР_1 до КЕВ м. Одеси надійшло клопотання про внесення змін до вищезгаданого ордеру № 590 з правом зайняття ОСОБА_2 двох кімнат житловою площею 29 кв. м, зазначено, що виключно нею виконуються умови договору найму усієї житлової площі, нею здійснюється оплата за всю житлову площу у спірній квартирі. (т.1а.с.36, т.2 а.с. 23) На підставі ст. 54 ЖК України розпорядженням № 5/ЖГ від 18.02.2008 року, виданим КЕВ м. Одеси Південного оперативного командування, постановлено долучити (приєднати) кімнату (житловою площею 11 кв. м), яка вивільнилась у комунальній квартирі з правом укладення договору найму окремої 2-кімнатної квартири, житловою площею 29 кв. м, загальною площею 43,3 кв. м, на склад родини одна особа. До раніше відкритого особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 постановлено долучити кімнату житловою площею 11 кв. м.(т.1а.с.37) За повідомленням КЕВ м. Одеси документи щодо перебування ОСОБА_2 на квартирному обліку, як особи, що потребує поліпшення житлових умов, не збереглися. (т.2а.с.44,108) Разом з тим, позивач ОСОБА_1 визнала, що вона на квартирному обліку в КЕВ м. Одеси, як така, що потребує поліпшення житлових умов, не перебувала, а відтак неможливо вважати, що вона вправі оспорювати правильність приєднання спірної кімнати відповідачу ОСОБА_2 . Посилання позивача на неправильність приєднання спірної кімнати відповідачу за таких обставин до уваги братися не може. Водночас колегія суддів зважає і на те, що позивач ОСОБА_1 як тимчасовий мешканець за будь-яких обставин підлягала виселенню зі спірного житла. Усувати перешкоди та здійснювати вселення особи, яка підлягала виселенню законом не передбачено.

Окрім того, у відповідності з довідкою військової частини НОМЕР_1 про склад сім`ї відповідача, ОСОБА_2 мешкає в квартирі АДРЕСА_1 складом сім`ї три особи: вона - наймач, та члени сім`ї наймача: невістка ОСОБА_3 і онучка ОСОБА_4 (т.1а.с.40,105,т.2а.с.19) Оскільки позивачем заявлені вимоги про вселення у спірну кімнату, то це безпосередньо впливає на здійснення житлових прав членів сім`ї наймача. А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправильного визначення позивачем кола відповідачів. Позовні вимоги до ОСОБА_3 позивачем не заявлені. Член сім`ї наймача приймала участь у розгляді цієї справи в якості третьої особи. За ст.33 ЦПК України залучення до участі у розгляді справи співвідповідача можливе виключно за клопотанням позивача.

З огляду на встановлене, колегія суддів з вищевказаними висновками суду першої інстанції повністю погоджується.

Посилання позивача в апеляційному суді на те, що вона підлягала виселенню тільки у судовому порядку, що відповідач самоуправно виселила її зі спірної кімнати, що спірна кімната на момент приєднання не була вільною висновків суду не спростовують. Позивач прав наймача житла немає, права постійного користування спірною житловою площею не набула, а тому її право захисту не підлягає.

Доводи позивача про те, що на підставі ст.125 ЖК України вона як пенсіонер виселенню без надання іншого житла не підлягала є неспроможними, оскільки правила вказаної статті стосуються тільки осіб, які на законних підставах вселились у службове житло, і залишились проживати у ньому після припинення трудових правовідносин.

Керуючись ст. ст. 303,307ч.1п.1,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін