Справа № 2-1913/11
Провадження № 2/191/16/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого - судді Порошиної О.О.

при
секретарі - Бутенко Н.О.

за участю
позивача - ОСОБА_1

за участю
відповідача ОСОБА_2

за участю
представника відповідача - ОСОБА_3

за участю прокурора -
Рєзнік О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за участю Синельниківського
міжрайонного прокурора про вселення,
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та встановлення
сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами про вселення, усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та встановлення сервітуту,
обгрунтовуючи свої вимоги тим, що з 21
січня 2000 року він проживав та був
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.
Власником цього житлового будинку був
його батько ОСОБА_4, він проживав у
ньому як член сім»ї. 28 березня 2011 року
батько подарував цей житловий будинок
другому сину ОСОБА_2. До укладення
договору, про що йому не було відомо,
батько ОСОБА_4 у лютому 2011 року
звернувся до Синельниківського
міськрайонного суду з позовною заявою
про зняття його з реєстрації, але 14
липня 2011 року рішенням
Синельниківського міськрайонного суду
в задоволенні цих вимог йому було
відмовлено, це рішення набрало
чинності 26 липня 2011 року.

Зазначив, що він не має житла, все життя
проживав у батьківському будинку як
член сім»ї власника, вкладав кошти в
поліпшення житлового будинку, а саме:
здійснив установку огорожі, в»їздних
воріт, провів водопостачання, здійснив
установку огорожі, в»їздних воріт,
провів водопостачання, здійснив ремонт
електропостачання, відремонтував
кухню та одну із кімнат, зробив за
власний кошт ремонт даху, за свої кошти
розпочав на ім»я батька приведення до
ладу документів права власності на
житловий будинок та земельну ділянку,
здійснював інші поточні ремонти.

Житловий будинок складається із трьох
кімнат відповідно площею 5.5 кв.м., 14.3
кв.м, 11.6 кв.м., а також коридору, кухні,
ванної кімнати, коридору, загальна
площа будинку 61.5 кв.м., що не обмежує
житлові інтереси власника та інших
членів сім»ї.

Просить вселити його у житловий
будинок, розташований АДРЕСА_1.
Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкод
у користуванні вищезазначеним
житловим будинком. Встановити сервітут
без визначення строку на користування
ним кімнатою 1-6 згідно технічного
паспорту площею 14.3 кв.м. у житловому
будинку, розташованому за адресою
АДРЕСА_1 та з правом спільного
користування туалетом, ванною
кімнатою, кухнею, господарськими
побудовами та спорудами.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав та просить їх
задовольнити повністю.

Прокурор Резнік О.І. позовні вимоги
підтримала, просить їх задовольнити
повністю.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позивача не
визнав, зазначив, що позивач є його
рідним братом, який з їх батьком ОСОБА_4
в будинку за адресою АДРЕСА_1 не
проживав. В зазначеному будинку
проживав він зі своєю сім»єю. Певний
час він змушений був виїздити на
заробітки. Брату він не перешкоджав у
користуванні будинком та проживанні в
ньому. Позивач взагалі не звертався ні
до батька , ні до нього, щоб його
впустили проживати до будинку. Будинок
на даний час належить йому, так як
батько ОСОБА_4. йому його подарував і
тому вважає, що позивач не може в ньому
проживати, так як він не є власником.

Представник відповідача ОСОБА_3
підтримала пояснення відповідача,
вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню, так як вони не
обгрунтовані та нічим не
підтвердженні.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що позивач є його рідним
батьком, відповідач - рідним дядьком.
Позивач та він часто допомогали діду -
ОСОБА_4, який проживав за адресою
АДРЕСА_1, вели спільне господарство,
доглядали його. ОСОБА_2 ж навпаки не
допомагав діду по господарству, в
будинку нічого не робив. Батько мешкав
з дідом, він за ним доглядав. З 1991 року
по 2002 роки батько постійно проживав з
дідусем, з 2002 року по 2004 року- частково
проживав, в 2010 році батько полаявся з
дідом. Батько намагався жити в
зазначеному будинку, однак його ОСОБА_2
не впустив, прогнав. Це було тоді, коли
він приїхав з позивачем до ОСОБА_4,
тобто його діда.

Свідок ОСОБА_6в судовому засіданні
пояснила, що є троюрідною сестрою
позивачу та відповідачу. ОСОБА_4
проживав з ОСОБА_1, після того коли
позивач розлучився зі своєю дружиною.
ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_4 вона не бачила.
Позивач займався з батьком бджолами.
Знає, що ОСОБА_2 приїхав і хоче
відібрати весь будинок. Зазначила, що
до ОСОБА_4 приїздила 1-2 рази на рік, з
ОСОБА_4 мешкали жінки, спочатку одна,
потім друга. Коли за півроку до його
смерті вона до нього приїздила то вже
він був один, більше нікого. Останній
час позивач проживає в с.Грушевате, там
у нього дача, спору між ОСОБА_1 і батьком
не було, ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_1 з
батьківського будинку, тому що договір
дарування на будинок за адресою
АДРЕСА_1 був оформлений на відповідача.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що позивач - її колишній
чоловік. Вона має неприязні відносини
до відповідача. Одного разу вони хотіли
примиритись з ОСОБА_2, однак той, її з
позивачем не впустив до будинку,
облаяв. Де зараз мешкає позивач вона не
знає. Зі слів спільного сина з ОСОБА_1
знає, що ОСОБА_2 не впускає в
батьківський будинок ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що є знайомим як позивачу так і
відповідачу. Знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не можуть поділити батьківський
будинок за адресою АДРЕСА_1. Знає, так як
живе по сусідству по АДРЕСА_2, а їх
батько жив за адресою АДРЕСА_1. Позивач
приїздив до свого батька по вихідним.
ОСОБА_2 за своїм батьком доглядав, він
добудовував літню кухню, коли ще мати
була жива. Вони працювали з ОСОБА_2,
товаришували. До армії за вказаною
адресою проживав позивач, однак після
армії приїздив лише по суботам та
неділям десь з 1981 року по сьогоднішній
день. Це він бачив. Чи був він
зареєстрований за цією адресою він не
знає. Як приїзждав ОСОБА_1 він не бачив,
однак бачив як він виїжджав в неділю.
ОСОБА_2 казав, що між ним та братом
сварка. Після смерті батька приїзджав
ОСОБА_1 Не бачив, щоб він вивозив якісь
речі з будинку. ОСОБА_1 не проживав
постійно з батьком в будинку, він
проживав в м.Дніпропетровськ. Йому
ніхто не чинить перешкоди в проживанні
в батьківському будинку. В
батьківському будинку мешкав ОСОБА_2
ОСОБА_1 там не проживав і після смерті
батька також. ОСОБА_2 доглядав за
батьком. Відповідач кожен день ходив до
батька, коли той хворів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснила, що знає сторони,
відносини з ними нормальні. Знає, що
ОСОБА_2 піклувався за батьком, коли той
хворів. ОСОБА_1 не піклувався. Після
смерті батька відповідач займався
ремонтами. Бачила, як ОСОБА_1 приїздив з
державними виконавцями, з міліцією до
будинку батька. Сам не приїздив. Йому
перешкод в доступі до будинку по
АДРЕСА_1 ніхто не вчиняв. Знає, що
позивач допомагав своєму батькові
проводити воду в 2010 році, рив яму,
вкладав труби. І все це здійснював за
кошти ОСОБА_4, так дід зазначав. Більше
нічого позивач не робив в будинку. В
2006-2007 році дід ОСОБА_4 мешкав з жінкою
ОСОБА_16, вони тримали деяке домашнє
господарство, потім проживав з 2009 року
з ОСОБА_14. В ці періоди ОСОБА_1 не мешкав
з батьком. Літню кухню ніхто з братів не
будував, вона була давно збудована, її
ніхто не ремонтував. Дід ОСОБА_4 казав, щ
осин ОСОБА_1 його грабує, спочатку все
було у них гарно, а потім дід став
линути більше до ОСОБА_2, так як
останній все для батька робив, коли той
хворів. ОСОБА_1 приїзджав до
батьківського будинку, але там не
проживав.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що є квартальною, знає
сторони, так як вони є мешканцями її
кварталу. ОСОБА_1 не проживає за адресою
АДРЕСА_1, а мешкає в м.Дніпропетровську.
Був зареєстрований в будинку по
АДРЕСА_1, але в ньому не проживав. Вона
складала довідку про місце проживання
ОСОБА_1, опитувала сусідів. ОСОБА_1 хотів
забрати своє майно з батьківського
будинку, але він в призначений час не
з»явився і хотів, щоб вона була при
цьому присутня. Десь в кінці 2011
року-початку 2012 року до смерті ОСОБА_4,
останній скаржився на сина ОСОБА_1, що
той у нього гроші забрав, він особисто
їй про це розповів. Після смерті ОСОБА_4
- позивач не проживав у батьківському
будинку, інакше б вона про це знала б.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що є співмешканкою ОСОБА_2.
Одного разу ОСОБА_4 дзвонив і казав, що
його пограбував син - ОСОБА_1 Позивачу,
знає, було придбано квартиру в
м.Дніпропетровську, машину. Інколи
ОСОБА_1 приїзждав до свого батька
провідати. До армії ОСОБА_1 проживав в
будинку свого батька, потім не
проживав. З 2004 року вона мешкає з
відповідачем. Дід ОСОБА_4 мешкав з
ОСОБА_16, потім з ОСОБА_14. ОСОБА_1 в ці
роки не мешкав в будинку батька. Після
смерті батька ОСОБА_1 до будинку не
приїзджав. Вона з ОСОБА_2 мешкають разом
в батьківському будинку з 2010 року, вони
за батьком доглядали. В будинку ніхто
ремонтів не робив. Після армії ОСОБА_1 в
будинку свого батька не проживав.
Приблизно з 1998 року по 2003 рік ОСОБА_13
знаходився на півночі, з вересня 2010
року вони почали проживати разом з
дідусем ОСОБА_4 До цього вони
навідувались до батька 1-2 рази на
місяць. ОСОБА_1 забрав документи на
будинок, гроші десь в листопаді 2010 року,
після цього зіпсувалися стосунки у
батька та його сина ОСОБА_1 Речей
позивача не має в батьківському
будинку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що знає сторони. Знає, що
ОСОБА_1 після армії одружився та
проживає в м.Дніпропетровську. У весь
час в будинку ОСОБА_4 проживав ОСОБА_2
Позивачу батьки придбали квартиру, так
як він не хотів проживати в
м.Синельниковому. Після смерті дружини
ОСОБА_4 мешкав з жінками ОСОБА_14 і
ОСОБА_16, вони жили з ним не довго, в цей
період ОСОБА_1 не проживав з ними, він не
часто приїзджав до батька, тільки
приїздив брати харчі у нього, не знає
чи допомагав він батькові, воду
проводив дід ОСОБА_4 разом з сином
ОСОБА_1, і за це він йому заплатив 3000 грн.
Після смерті ОСОБА_4 вона ОСОБА_1
більше не бачила. ОСОБА_4 і позивач
останнім часом не спілкувались, тому що
останній вкрав гроші у свого батька,
коли той був у лікарні. ОСОБА_2 був весь
час з батьком, коли той хворів. У ОСОБА_1
не було перешкод у проживанні в
батьківському будинку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою позивача
та відповідача. ОСОБА_2 проживав в
батьківському будинку, ОСОБА_1
відмовився в зазначеному будинку
проживати. Дід ОСОБА_4 казав, що син
ОСОБА_1 вкрав у нього гроші. Казав, що
все майно віддасть ОСОБА_2, а ОСОБА_1 він
не бажає бачити і казав, що вб»є ОСОБА_1,
що він більше не син і залишив будинок
ОСОБА_2, який доглядав за батьком:
готував йому, прав білизну, годував
його, коли той вже хворів. ОСОБА_1 після
того як вступив до технікуму, більше в
батьківському будинку не проживав,
навіть не ночував, дід жив з
смівмешканками. Крім того, що ОСОБА_1
провів батьку воду, більше він йому
нічого не допомагав. Їй не відомо, чому
позивач не проживав в будинку батька,
адже ніяких у ОСОБА_1 перешкод там не
проживати не було.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
прокурора, представника відповідача,
свідків, розглянувши та оцінивши у
сукупності матеріали справив становив
наступне.

Згідно довідки КП Синельниківське
МБТІ від 19.09.2011 року за № 254
встановлено, що житловий будинок з
господарськими будівлями та
спорудами, розташований в АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу міського нотаріального округу
28.03.2011 р. за реєстром №1040. (а.с.7).

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14.07.2011 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
третя особа: ВГІРФО Синельниківського
МВ ГУМВС України в Дніпропетровській
області про усунення порушень прав
власника встановлено, що будинок, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належав
позивачу - ОСОБА_4, в якому
зареєстрованим значився його син
-ОСОБА_1 Однак, ОСОБА_4 створював
перешкоди позивачу у користуванні та
розпорядженні належним йому будинком,
до вересня 2010 року ОСОБА_1 проживав у
будинку, а на час винесення
зазначеного рішення не проживав,
оскільки ОСОБА_4 створював йому
перешкоди у користуванні жилим
приміщенням.

Згідно зазначеного рішення у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_1про усунення порушень прав
власника відмовлено. ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4 поновлено в реєстрації
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене рішення набрало чинності 26
липня 2011 року. (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

На підставі ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

На підставі ст.319 ч.1,2 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При здійсненні своїх прав та
виконанні обов»язків власник
зобов»язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійснені.

Згідно зі ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонено законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або инезаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім»ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до
членів сім»ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ч.1,2 ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад 1 рік, якщо
інше не встановлено між ним та
власником житла або законом.

Статтею 47 Конституції України
гарантовано право кожного на житло та
передбачено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону.

Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом, що
передбачено ч.4 ст.9 ЖК України.

Отже, судом встановлено, що на час
розгляду даної справи власником
будинку за адресою АДРЕСА_1 є
відповідач ОСОБА_2 Встановлено, що
позивач являється сином свого батька
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
братом відповідача, проживав у
родинному будинку, був і є
зареєстрований у ньому, тобто являвся
членом сім»ї. Відносини між
зазначеними особами погіршилися,
внаслідок чого в подальшому були
припинені. Однак, припинення сімейних
відносин не позбавляє права
користування займаним приміщенням.
Крім того, позивач таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням не визнаний.

Доводи позивача підтверджуються
поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, а також обставинами, які були
встановлені рішенням
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 14.07.2011
року.

Пояснення свідків суд не бере до уваги,
так як рішення суду не може
грунтуватися лише на поясненнях
свідків зі сторони відповідача.

Вимоги позивача в частині зобов»язання
ОСОБА_2 не чинити перешкод у
користуванні вищезазначеним будинком
АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені,
оскільки на момент розгляду даної
справи у суді відсутні підстави
вважати, що право позивача буде
порушено в подальшому.

Щодо вимоги встановлення сервітуту без
визначення строку на користування
позивачем кімнатою 1-6 згідно
технічного паспорту площею 14.3 кв.м у
житловому зазначеному вище будинку та
з правом спільного користування
туалетом, ванною кімнатою, кухнею,
господарськими побудовами та
спорудами, то суд вважає що вони також
не підлягають задоволенню, як
необгрунтовані, так як згідно вимог
законодавства власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Житлове приміщення, яке мають право
займати члени власника, визначається
його власником. Тобто порядок
користування визначає власник.

Отже, вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 319, 321, 328,
391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.47
Конституції України, керуючись
ст.10,11,60,61, 88, 212-215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_1 у житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_6,
який мешкає та зареєстрований за
адресою АДРЕСА_1 на Користь ОСОБА_1
судові витрати по справі у вигляді
судового збору 08 (вісім) грн.50 коп. та
витрати на ІТЗ у розмірі 37 (тридцять
сім) грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. О. Порошина