Справа № 0432/2237/2012
Провадження № 2/188/10/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року
смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд,
Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Курочкіної О.М.

при секретарі: Лукіній Л.Г.

за участю:

представника позивача за первинним
позовом ОСОБА_1

представника позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Петропавлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод
користування земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та визнання права
на приватизацію земельної ділянки без
згоди суміжного землекористувача,
третя особа Петропавлівська селищна
рада Дніпропетровської області

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області з позовом
до ОСОБА_4 про усунення перешкод
користування земельною ділянкою,
ОСОБА_4 звернулась із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та визнання права на
приватизацію земельної ділянки без
згоди суміжного землекористувача.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
зазначено, що 15 листопада 1989 року,
позивач купив будинок по АДРЕСА_1, про
що свідчить договір купівлі-продажу
зареєстрований державним нотаріусом в
реєстрі за № 546. Рішенням загальних
зборів колгоспників колгоспу імені
Горького Петропавлівського району
Дніпропетровської області йому
виділили присадибну ділянку у розмірі
0,15 га.

По сусідству з позивачем проживав
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
він, як вважає позивач, самовільно
заволодів його земельною ділянкою у
розмірі 0,03 га і побудував на ній сарай
для вугілля. В 1990 році позивач
звернувся до голови колгоспу імені
Горького Петропавлівського району
Дніпропетровської області з заявою для
вирішення питання щодо спірної
земельної ділянки. 30.03.1990 року був
складений акт Петропавлівською
селищною радою народних депутатів про
те, що гр.ОСОБА_5 самовільно привласнив
частину земельної ділянки ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету
Петропавлівської селищної ради № 303
від 09.12.1994 року позивачу передали у
безкоштовну приватну власність
земельну ділянку розміром 0.15 га для
обслуговування житлового будинку за
вищевказаною адресою.

Після смерті ОСОБА_5 його дружина,
відповідач за позовом, почала
оформляти документи на приватизацію
земельної ділянки, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 неодноразово в 2011 році
звертався до голови Петропавлівської
селищної ради з клопотанням щодо
встановлення розміру його земельної
ділянки. На засіданні постійної
комісії з питань агропромислового
комплексу, землекористування та
природоохоронної діяльності
Петропавлівської селищної ради було
вирішено перенести межу на два метри у
бік ОСОБА_4 так як відповідно до
розмірів, що вказані в документах її
ділянка в натурі більша на два метри та
прибрати дерев'яні сараї, що стоять
прямо на межі.

Крім того, в 2012 році, ОСОБА_4 побудувала
на межі вигрібну яму, яка практично
розташована біля його погребу, де
зберігаються овочі .

Просить суд усунути перешкоди у
користуванні його земельною ділянкою
шляхом зобов'язання гр. ОСОБА_4
звільнити неправомірно зайняту нею
його земельну ділянку, зробити
водовідвід з відповідним відступом від
його погребу з додержанням санітарних
норм та стягнути з відповідачки
моральну шкоду в сумі 4900 грн.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_4 зазначила, для обслуговування
належного їй на праві приватної
власності домоволодіння та ведення
присадибного господарства вона
отримала у користування земельну
ділянку загальним розміром 0,15 Га.
Рішенням 6 сесії 6 скликання
Петропавлівської селищної ради
Дніпропетровської області від 22.04.2011
року їй було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів на право власності на
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,15 Га по АДРЕСА_1

Відповідно до технічної документації
із землеустрою, земельна ділянка
розміром 0,1499 Га., межі земельної
ділянки, по існуючим загорожам та
точкам повороту, встановлювались і
показувались при обмірі позивачкою.

Суміжний землекористувач з лівого боку
- ОСОБА_3 відмовився від погодження
наданої нею технічної документації.

Рішенням виконкому Петропавлівської
селищної ради 20.02.1989 року за № 58 ради
було надано в користування земельну
ділянку для будівництва садиби
загальним розміром 0,10 Га. Належним
чином її чоловік збудував садибу на
підставі дозволу селищної ради за № 7
від 26.01.1988 року, що підтверджується
паспортом забудовника. Рішенням
виконкому Петропавлівської селищної
ради Дніпропетровської області від
30.01.1996 року за № 16 чоловіку позивачки
було виділено додатково, до 0,10 Га
земельну ділянку розміром 0,05 Га, тобто
загалом розмір наданої йому в
користування земельної ділянки
збільшився до 0,15 Га, що підтверджується
виготовленою технічною документацією.
На користь відповідача відповідно до
доданих до первинного позову додатків
також було надано в користування 0,15 Га,
але ним до суду не було надано
технічної документації на земельну
ділянку. Вважає, що тільки в разі
надання відповідачем технічної
документації на належну йому земельну
ділянку із визначенням межових знаків
можливо встановити порушення ОСОБА_4
прав іншого суміжника. В разі
відсутності з боку відповідача
відповідних геодезичних вимірювань
ОСОБА_4 не вбачає зі свого боку жодних
порушень норм земельного
законодавства.

ОСОБА_4 вважає, що має повне право на
визнання права на приватизацію
земельної ділянки без згоди суміжного
землекористувача, яким виступає
відповідач ОСОБА_3.

Просить суд усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
розміром 0,15 гектарів за адресою:
АДРЕСА_1 та визнати за нею право
на приватизацію земельної ділянки
розміром 0,15 гектарів за адресою:
АДРЕСА_1 відповідно до складеної
технічної документації без згоди
суміжного землекористувача ОСОБА_3,
власника земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_1

Третя особа, Петропавлівська селищна
рада направила пояснення на позовну
заяву.

В поясненнях зазначено, що у 2011 році за
заявою ОСОБА_3 було здійснено виїзд
комісії з питань агропромислового
комплексу, землекористування та
природоохоронної діяльності за
адресою АДРЕСА_1, в результаті якого
було становлено, що ні у ОСОБА_6, ні у
ОСОБА_4, не має документів на землю. Але
гр. ОСОБА_6 надав технічну документацію
на будинок, в якій вказано розміри
земельної ділянки. Дружина померлого
гр. ОСОБА_5 також надала документи, але
вони оформлені на старий будинок, який
належав батькові померлого. Зараз на
цій ділянці самовільно збудований
новий будинок з господарським
будівлями. Члени комісії зробивши
обміри ширини подвір'я гр. ОСОБА_3
виявили, що гр. ОСОБА_5 самовільно
переніс кілки для паркану на 2 метра від
межі так, що погріб гр. ОСОБА_3 опинився
на території ОСОБА_5. Також померлий
ОСОБА_5 збудував гараж, який
знаходиться прямо на межі та примикає
до краю погребу ОСОБА_3 На існуючій межі
збудований дерев'яний сарай. Комісією
було рекомендовано дружині гр. ОСОБА_5
для вирішення спірного питання
прибрати дерев'яний сарай та перенести
кілки на 2 метри в бік свого подвір'я. В
разі невиконання даних рекомендацій,
гр. ОСОБА_3 пропонувалося звернутися до
суду.

Щодо заяви ОСОБА_3 від 02.04.2012 року про
порушення норм розташування вигрібної
ями його сусідкою ОСОБА_4, ОСОБА_3 було
направлено дві відповіді, перша 09.04.2012
року за вих. № 457 в якій зазначено, що
селищною радою направлені листи до
Петропавловської районної CEC та
головного архітектора
Петропавлівського району, а друга №548
від 10.05.2012 року про надходження
відповідей від вищевказаних.Проти
задоволення зустрічного позову
заперечили.

Третья особа, Петропавлівська селищна
рада підтримує позовні вимоги ОСОБА_3 у
частині усунення перешкод у
користування земельною ділянкою та
виготовлення водовідводу з
відповідним відступом.

Третя особи просить розглянути справу
у їх відсутність з урахуванням наданих
пояснень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник підтримали свій
позов, просять задовольнити його в
повному обсязі, зустрічний позов не
визнали.

ОСОБА_3 пояснив, що придбав будинок за
договором купівлі-продажу, землі було
0,15 га, зараз на 2м. менше тому, що межа з
відповідачкою проходить по наземній
частині його погрібу, тобто підземна
частина погрібу по межі, на якій
наполягає відповідачка, знаходиться на
її території. Згідно тої межі, яку
вважає правильною відповідачка, його
підземна частина погрібу повинна
знаходитись на земельній ділянці
ОСОБА_4 Межових знаків не було, коли
померлий ОСОБА_5 хотів поставити
паркан між дворами, вони розібрались і
ОСОБА_5 по стовбцям паркан так і не
встановив. Гараж ОСОБА_4 був
збудований після його погрібу на межі
їх ділянок.

ОСОБА_3 звертався в 1990,1994 роках по факту
порушеного права, але в 2011 році був
вимушений звернутись до державних
органів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та
її представник підтримали зустрічний
позов, просять задовольнити його в
повному обсязі , первинний позов не
визнали.

ОСОБА_4 та її представник заявили
вимогу про необхідність відмови у
заявленому позові ОСОБА_3 в зв'язку зі
спливом позовної давності.

Крім того зазначили, що межа між
земельними ділянками була встановлена
з1945 року, нерухоме майно ОСОБА_3
знаходиться в занедбаному стані.
погріб не використовується.

ОСОБА_4 вважає, що її земельна ділянка
повинна бути 0,15 га, але на цей час її
земельна ділянка вже складає лише 0,1499
га, її померлий чоловік був освіченою
людиною і не міг будувати гараж на
самій межі, а підземна частина погрібу
знаходиться впритул до наземної
частини їх гаражу і цим шкодить
будівлі.

Допитана в якості спеціаліста ОСОБА_7,
землевпорядник Петропавлівської
селищної ради зазначила, вона була
членом комісії, що розглядала скарги
сторін, сторонам роз'яснювались
висновки комісії, крім того вони можуть
вирішити питання відповідно до вимог
ст.107 ЗК України, ділянки у них
зазначені з однаковим розміром 0,15 га.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
зазначила, що стежка між ділянками
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по якій була межа,
була ще в період колективізації, за
встановлення межових знаків їй
невідомо, не змогла підтвердити чи
спростувати, що підземна частина
погрібу ОСОБА_3 знаходиться на
земельній ділянці ОСОБА_4

Суд вислухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи
вважає, що первинний позов ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню з
оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що між сторонами
існують цивільно-правові відносини.

На підставі договору купівлі-продажу
між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 від 15.11.1989р. ,
останній став власником цілого жилого
будинку за адресою: АДРЕСА_1 і на час
купівлі в 1989 році погріб, розміщений на
спірній території був зазначений і в
договорі і в технічному паспорті на
земельній ділянці в користуванні
ОСОБА_3

Відповідно до ст.20-22 ЗК УРСР від 08 липня
1970 року (був чинним до 18 грудня 1990 року)
право землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів. Приступати до
користування наданою земельною
ділянкою до встановлення відповідними
землевпорядними органами меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
видачі документа, який засвідчує право
користування землею, забороняється.

Аналогічні приписи містилися у статтях
22-23 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року і
статтях 125-126 ЗК України, що діє з 01 січня
2002 року.

Відповідно до рішення виконкому
Петропавлівської районної ради від
20.02.1989 року ОСОБА_5 було дозволено
будівництво житлового будинку і видано
паспорт на забудову. Рішенням
Петропавлівського районного суду від
06.02.2012 року за ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом було визнано
право власності на домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

З 02 травня 2009 року (ст.125,126 ЗК України)
право користування земельною ділянкою
виникає з моменту державної реєстрації
цього права і посвідчується державним
актом встановленої форми.

Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЗК
України виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Судом встановлено, сторони по справі,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є власниками
земельних ділянок, де розташовані їх
домоволодіння.

Відповідно до положень ч.4,5 ст.158 ЗК
України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах. У
разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" роз'яснено, що згідно
зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Враховуючи викладене, орган виконавчої
влади чи місцевого самоврядування
відповідно до наданих повноважень,
визначенихЗемельним кодексом України
та статей 10, 12, 122 Кодексу, вправі
прийняти рішення про затвердження
технічної документації щодо
проведення інвентаризації земельної
ділянки щодо уточнення меж земельної
ділянки, а встановлення меж земельних
ділянок до компетенції суду не
належить.

Відповідно до витягу з протоколу №7
засідання постійної комісії з питань
агропромислового комплексу
землекористування та природоохоронної
діяльності від 27.10.2011 року, рішенням
комісії розглянуто заяву про спір та
встановлення межі між домоволодіннями
ОСОБА_3 та домоволодінням, яке
належало померлому ОСОБА_5 і комісією
вирішено перенести межу на 2 метри, у
бік гр.ОСОБА_4 так як відповідно до
розмірів, що вказані в документах, її
ділянка в натурі більша на 2 метри
також перенести дерев'янні сараї, що
стоять прямо на межі. У резолютивній
частині рішення також зазначено, що у
ОСОБА_3 ділянка фактично менша ніж
вказано у документах.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 була
присутня на засіданні комісії при
вирішенні питання, як зазначено,
погодилась з рішенням і до цього часу
рішення комісії не оскаржила.

Зазначеним рішенням станом на 27.10.2011
року право ОСОБА_3 було захищено, що
відповідає положенням ст.158 ЗК України.

Тож враховуючи вищезазначене, вимога
ОСОБА_4 про застосування позовної
давності не підлягає задоволенню.

Судом встановлено факт звернення
ОСОБА_3 за захистом свого порушеного
права до органів місцевого
самоврядування, з заявою про усунення
перешкод користування земельною
ділянкою в зв'язку з виготовленням
документів на приватизацію земельної
ділянки гр. ОСОБА_4, на підставі рішення
сесії від 22.04.2011р.

28.02.2012 року згідно витягу з протоколу
№11 постійна комісія з питань
агропромислового комплексу,
землекористування та природоохоронної
діяльності , маючи власне, не скасоване
рішення від 27.10.2011 року, в резолютивній
частині рішення від 28.02.2012 року
зазначила, питання між сторонами
стосовно межі не вирішено та їм
рекомендовано звернутись до суду,
надала схеми земельних ділянок ОСОБА_3
та ОСОБА_4 що не суперечить положенням
ч.4,5 ст.158 ЗК України.

Поскільки на даний час існує спір між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у ОСОБА_3 існують
перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою, а ОСОБА_4 не може
виготовити документи на свою земельну
ділянку, вони правомірно звернулись до
суду за захистом своїх прав.

Судом встановлено, відповідно до
технічного паспорту на домоволодіння
ОСОБА_3, по АДРЕСА_1 14.08.1989 року ширина
земельної ділянки зі сторони городу 19
м., зі сторони подвір'я 21м., наземна та
внутрішня частини погрібу ОСОБА_3
повністю на його території.

Випискою із рішення загальних зборів
колгоспників колгоспу Горького
Петропавлівського району
Дніпропетровської обл. від 04.02.1989 р.
ОСОБА_3 дійсно виділено присадибну
ділянку 0,15 га за зазначеною адресою.

Рішенням виконкому Петропавлівської
селищної ради ОСОБА_3 передано
безкоштовно у приватну власність по
вул. Ів.Кадемцевої б.45 земельну ділянку
0,15 га для обслуговування житлового
будинку.

Наявні у справі договір
купівлі-продажу (а.с.4,5), технічний
паспорт (а.с.6-8), рішення виконкому
Петропавлівської селищної ради
(а.с.13),витяг з протоколу №7 (а.с.28),
затверджена постійною комісією з
питань агропромислового комплексу,
землекористування та природоохоронної
діяльності схема земельних ділянок
гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.31), є належними
доказами на підтвердження факту
наявності перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 його земельної ділянки та
наявності фактичних меж земельної
ділянки, якою користується ОСОБА_3 в
натурі (на місцевості), що не потребує
застосування ст.107 ЗК України.

Задовольняючи позов в цій частині, суд
бере до уваги, що згідно плану забудови
ширина земельної ділянки ОСОБА_4 зі
сторони домоволодіння фактично
складає 21.6 м, що відповідає
затвердженому плану схеми земельних
ділянок гр.ОСОБА_3 та ОСОБА_4та
висновкам згідно витягу з протоколу
№11 засідання постійної комісії з
питань агропромислового комплексу,
землекористування та природоохоронної
діяльності.

Суд приходить до висновку,що не
підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3
щоб ОСОБА_4 зробила водовідвід з
відповідним відступом від його
погрібу з додержанням санітарних норм,
що обгрунтовується повідомленням
Петропавлівської районної СЕС, листом
Петропавлівської селищної ради (а.с.41-42)
та листом відділу містобудування та
архітектури (а.с.64,65) про відсутність
зазначених вимог.

Не підлягає задоволенню і вимога
ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4
моральної шкоди як не обгрунтована,
позивачем не зазначено в чому саме
полягала звдана йому моральна шкода.

Відповідно до ст.120 ЗК України якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Суд критично ставиться як до доказу,
наданого ОСОБА_4 до екз.№1 проекту
забудови земельної ділянки
забудовника ОСОБА_5 (а.с.79), де зазначені
спірні 2м. на її території
домоволодіння, так як зазначений план
скріплений печаткою, але не
засвідчений підписом сільського
голови.

Враховуючи вищезазначене суд бере до
уваги, що згідно кадастрового плану
(а.с.85), земельна ділянка ОСОБА_4 в
частині, де вона під будівлями і
розташована згідно опису від В до Г
складає 23.8 м., суперечить проектній
документації ОСОБА_5 і висновкам
постійної комісії з питань
агропромислового комплексу,
землекористування та природоохоронної
діяльності, та встановлених судом
обставин і складає 21.6 м., тому
зустрічний позов ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню.

Виходячи із встановленого ст. 11 ЦПК
України принципу диспозитивності, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Кожна особа
має право на судовий захист. Захист
цивільних прав - це передбачені законом
способи охорони цивільних прав у разі
їх порушення чи реальної небезпеки
такого порушення. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених ( оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

Відповідно до ст.88 ЦПК України ОСОБА_4
зобов'язана відшкодувати судові
витрати позивачу.

Інвентаризаційну справу №2106
витребувану ухвалою суду із
Павлоградського ММ БТІ слід повернути
власнику після набрання рішення
чинності.

На підставі викладеного, керуючись ст.
22-23 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року),
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ"ст.ст.120,158 ЗК України,
11,15, 57,60, 64, 212-215ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод користування земельною
ділянкою задовольнити частково.

Усунити перешкоди у користуванні
ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом
зобов'язання гр. ОСОБА_4 звільнення
неправомірно занятої земельної
ділянки ОСОБА_3

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
визнання права на приватизацію
земельної ділянки без згоди суміжного
землекористувача відмовити в повному
обсязі.

Інвентаризаційну справу №2106
витребувану ухвалою суду із
Павлоградського ММ БТІ повернути
власнику після набрання рішення
чинності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 218 грн. 80 коп.
сплачені при подачі позову.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Петропавлівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя О. М. Курочкіна