Справа № 310/9692/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2013 рокум. Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі судді
Полянчука Б.І., при секретарі Панченко
Л.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом
до ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, який уточнила у
позовній заяві від 06.09.2013 року,
вказуючи, що вона та відповідач уклали
шлюб 28.12.1963 року. Рішенням Бердянського
районного суду від 06.06.1989 року шлюб між
ними розірвано. У 1969 році вони
побудували житловий будинок АДРЕСА_1,
який 21.11.1969 року був введений у
експлуатацію та зареєстрований за
відповідачем. ОСОБА_2 намагається
виселити її з житлового будинку,
вказуючи, що він є його|| одноосібним
власником. Просила визнати спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 садибу АДРЕСА_1. Визнати за нею
право власності на 1/2 частину садиби
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідач
судові витрати.

У судовому засіданні
позивач та його представник позовні
вимоги підтримали і просили їх
задовольнити

Відповідач позовні вимоги
визнав.

З'ясувавши обставини справи
та перевіривши їх доказами, суд вважає,
що позовні вимоги обґрунтовані і
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно свідоцтва про
одруження позивач та відповідач уклали
шлюб 28.12.1963 року (а.с.4).

Подружжя розірвало шлюб
10.02.2005 року (а.с.5).

За договором про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
праві особистої власності, акта про
закінчення будівництва та введення в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 21.11.1969 року,
реєстраційного посвідчення від 16.01.1970
року ОСОБА_2 на праві власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с.7-11).

За матеріалами інвентарної
справи №10729 Комунального підприємства
Бердянської міської ради з технічної
інвентаризації на спірну садибу, яка
досліджена у судовому засіданні,
встановлено, що вул. Кільцева в м.
Бердянську перейменована на вул.
Брестську.

Згідно прикінцевих положень
СК України він набирає чинності
одночасно з набранням чинності ЦК
України (у редакції 2003 р.)

Цивільний кодекс України (у
редакції 2003 р.) набрав чинності з 01.01.2004
року, тому суд вважає, що спір слід
вирішити на підставі КпШС України дія
якого розповсюджується на
правовідносини з питань щодо визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя та визнання на нього права
власності, яке було придбане до
набрання чинності Сімейного Кодексу
України, тобто до 01.01.2004 року.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб
та сім'ю України майно, що нажите
подружжям за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Подружжя користується
рівними правами на майно і в тому разі,
якщо один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Тобто, виходячи з сенсу ст. 22
КпШС України, кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС
України, в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визнаються рівними. В окремих
випадках суд може відступити від
начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу.

Стаття 29 КпШС України
передбачає, що якщо між подружжям не
досягнуто згоди про спосіб поділу
спільного майна, то за позовом подружжя
або одного з них суд може постановити
рішення: про поділ майна в натурі, якщо
це можливо без шкоди для його
господарського призначення; про
розподіл речей між подружжям з
урахуванням їх вартості та частки
кожного з подружжя в спільному майні;
про присудження майна в натурі одному з
подружжя, з покладенням на нього
обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Судом встановлено, що садибу
АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_2 у період
знаходження у шлюбі з ОСОБА_1, тому її
слід визнати спільною сумісною
власністю подружжя і визнати за
позивачем право власності на 1/2
частину спірного майна.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на підставі ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити.

Визнати спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
садибу АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину садиби АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 1258 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя