Справа № 2-175/5830/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 грудня 2013 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», про визнання
договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області з
вищезазначеним та просив суд визнати
договір іпотеки №014/02-40/1319 від 01 лютого
2007 року, укладений між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 01 лютого
2007 року та зареєстрованого в реєстрі за
№ 1-3-38 - недійсним; скасувати заборону
на відчуження нежилого приміщення,
магазину непродовольчих товарів -
приміщення 1, поз. 1-3, загальною площею
39,5 кв.м., ганок літ. а у житловому
будинку літ. А-4, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровану в Єдиному реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 12; внести до Державного
реєстру іпотек відомості про
виключення запису з реєстру щодо
обтяження нерухомого майна іпотекою
згідно договору іпотеки № 014/02-40/1319
укладеного 01 лютого 2007 року; внести до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відомості
про виключення запису з реєстру щодо
накладання заборони відчуження
нерухомого майна за договором іпотеки
№ 014/02-40/1319 укладеного 01 лютого 2007 року.

Позивач у судове засідання не з'явився,
але надав до суду заяву про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» у судове
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином, причину своєї неявки у
судове засідання суду не повідомили. За
таких обставин, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи на підставі
наявних у справі доказів, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов обґрунтованим та
підлягаючим задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 06 липня 1984 року по 29 грудня 2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі
відповідно до свідоцтва про одруження
серія НОМЕР_1 та свідоцтва про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_2.

Під час шлюбу ними було придбано нежиле
приміщення, магазин непродовольчих
товарів, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Договір купівлі продажу був
укладений 01 лютого 2007 року між ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 01 лютого
2007 року за реєстровим номером 206.

31 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» було укладено
генеральну кредитну угоду №К-Д 014/02-40/573.
За даною кредитною угодою вимоги банку
забезпечувалися договором іпотеки.

01 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір № 014/02-40/1319. Згідно
п.1.2 іпотечного договору предметом є
нерухоме майно, а саме нежиле
приміщення, магазин непродовольчих
товарів - приміщення 1, поз. 1-3, загальною
площею 39,5 кв.м., ганок літ. а у житловому
будинку літ. А-4, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що нежиле приміщення,
магазин непродовольчих товарів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
приміщення 1 було придбано під час
шлюбу, майно, яке було придбане ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за договором купівлі продажу
є спільним майном подружжя на підставі
вимог ст. 60 СК України, як майно набуте
подружжям під час шлюбу. Тому, для
укладання спірного договору іпотеки
цього майна потрібна письмова згода
позивача у відповідності до вимог ч.3
ст.65 СК України. Недотримання
відповідачами цієї вимоги закону при
укладенні спірного договору іпотеки
тягне за собою недійсність договору і
дає підстави для задоволення позову в
цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.
Відмова у державній реєстрації права
на нерухомість, ухилення від
реєстрації, відмова від надання
інформації про реєстрацію можуть бути
оскаржені до суду. Порядок проведення
державної реєстрації прав на
нерухомість та підстави відмови в ній
встановлюються законом.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно за номером
13839163 від 12 березня 2007 року нежиле
приміщення, магазин непродовольчих
товарів АДРЕСА_1 зареєстроване за
ОСОБА_2.

Дата прийняття рішення про реєстрацію
права власності 12 березня 2007 року.
Таким чином реєстрація права власності
на передане в іпотеку 01 лютого 2007 року
нежиле приміщення, магазин
непродовольчих товарів відбулася лише
через більш як місяць - 12 березня 2007
року.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
№1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Будь-які правочини щодо
нерухомого майна (іпотека тощо)
укладаються, якщо право власності на
таке майно зареєстроване згідно з
вимогами цього Закону.

Крім того, положення договору Іпотеки
№ 014/02-40/1319 від 01 лютого 2007 року
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 01 лютого
2007 року та зареєстрованого в реєстрі за
№1-3-38, свідчать про розпорядження
відповідачем ОСОБА_2 правами на
нерухоме майно до моменту державної
реєстрації таких прав, яка була
здійснена лише 12 березня 2007 року.

Також положення договору Іпотеки №
014/02-40/1319 від 01 лютого 2007 року не містять
відомостей щодо істотних умов цього
договору в частині основних
зобов'язань та строків.

За таких умов укладення сторонами
іпотечного договору суперечить
вимогам Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» №1952- IV від 01 липня
2004 року, норми якого забороняють
укладання правочинів щодо нерухомого
майна до здійснення державної
реєстрації права власності на таке
майно.

Також, укладений сторонами іпотечний
договір суперечить вимогам ч.2 статті 18
Закону України «Про іпотеку» де
встановлено, що у разі відсутності в
іпотечному договорі однієї з вказаних
в п. 2 цій статті, істотних умов, він може
бути визнаний недійсним на підставі
рішення суду.

Зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Стаття 208 ЦК України визначено, що у
письмовій формі належить вчиняти:
правочини між юридичними особами;
правочини між фізичною та
юридичною особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
ЦК України; правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять
і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу; інші правочини, щодо
яких законом встановлена письмова
форма.

Крім того, необхідною умовою укладення
договорів є їх державна реєстрація.
Правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Реєстрації, зокрема
підлягають договори купівлі продажу
нерухомого майна.

Також згідно зі ст. 4 Закону України
«Про іпотеку» обтяження нерухомого
майна іпотекою підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
законодавством.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною 1 статті 203 цього
Кодексу.

Згідно до вимог ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, статтею 15 ЦК України встановлено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути
припинення дії, яка порушує право.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживача» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Крім інших випадків порушень прав
споживачів, які можуть бути
встановлені та доведені виходячи з
відповідних положень законодавства у
сфері захисту прав споживачів,
вважається, що для цілей застосування
цього Закону та пов'язаного з ним
законодавства про захист прав
споживачів права споживача вважаються
в будь-якому разі порушеними, якщо
порушується принцип рівності сторін
договору, учасником якого є споживач
(ст. 21 Закону України «Про захист прав
споживачів»).

Захист прав споживачів, передбачених
законодавством, здійснюється судом.
Споживачі звільняються від сплати
судового збору за позовами, що
пов'язані з порушенням їх прав (ст. 22
Закону України «Про захист прав
споживачів»).

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» від сплати судового
збору звільняються споживачі за
позовами, що пов'язані з порушенням
їхніх прав.

Оскільки позивач мешкає на території
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, то позовну
заяву подано до Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області, адже згідно з ч.5 ст. 110 ЦПК
України позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування споживача
або за місцем заподіяння шкоди чи
виконання договору.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 110,
130, 173, 174, 130, 212, 213, 215, 223, 224-228 ЦПК України,
ст.ст. 15, 16, 60, 182, 202, 203, 205, 208, 210, 215, 216, 220,
626, 628 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», про визнання
договору іпотеки недійсним -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати договір Іпотеки № 014/02-40/1319 від
01 лютого 2007 року, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 01 лютого
2007 року та зареєстрованого в реєстрі за
№ 1-3-38 - недійсним.

Скасувати заборону на відчуження
нежилого приміщення, магазину
непродовольчих товарів - приміщення 1,
поз. 1-3, загальною площею 39,5 кв.м., ганок
літ. а у житловому будинку літ. А-4, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
накладену приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровану в Єдиному реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за № 12 .

Внести до Державного реєстру іпотек
відомості про виключення запису з
реєстру щодо обтяження нерухомого
майна іпотекою згідно договору іпотеки
№ 014/02-40/1319 укладеного 01 лютого 2007 року.

Внести до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
відомості про виключення запису з
реєстру щодо накладання заборони
відчуження нерухомого майна за
договором іпотеки № 014/02-40/1319
укладеного 01 лютого 2007 року.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С.А. Борисов