РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі

головуючого судді -
Прохорова П.А.,

при секретарі - Крикливенко
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права
власності на земельну ділянку, -

встановив:

В грудні 2013 року позивач звернулась до
Центрального районного суду м.
Миколаєва з позовом, у якому просила
визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,0716 га
кадастровий номер :08:013:0002 за
адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
пояснила, що в жовтні 2007 року ОСОБА_3
подарував позивачу житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1, про що було укладено
відповідний договір дарування.
Вказаний будинок розташовано на
земельній ділянці, кадастровий номер
:08:013:0002, що на час укладення
договору дарування житлового будинку
перебувала у власності ОСОБА_3, а отже в
силу діючого на час укладення
правочину законодавства право
власності на земельну ділянку,
перейшло до позивача. Разом з тим
позивач вказала, що її право власності
на земельну ділянку не було оформлено
належним чином, натомість воно так і
залишилось зареєстрованим за ОСОБА_3, а
тому після смерті її чоловіка, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем
першої черги та за теперішніх обставин
може прийняти у спадщину спірну
земельну ділянку. Виходячи з
зазначених обставин та посилаючись на
те, що її інтереси як власника спірної
земельної ділянки порушено, позивач
просила суд позов задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Позивач звернулась до суду з заявою про
розгляд справи за її відсутності,
заявлені вимоги підтримала. Відповідач
звернувся до суду з заявою про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги визнав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, у разі, коли відповідач визнає
заявлений позов, суд, за наявності
правових підстав, ухвалює рішення про
задоволення таких вимог.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив наступні обставини та
кореспондуючі ним правовідносини.

ОСОБА_3 на праві приватної власності на
підставі договору дарування житлового
будинку, посвідченого ПН ММНО ОСОБА_4
02.08.2007 року за № 1303, належав житловий
будинок з усіма господарськими та
побутовими будівлями та спорудами що
розташований за адресою: АДРЕСА_1; та на
праві приватної власності, на підставі
договору дарування земельної ділянки,
що посвідчено ПНММНО ОСОБА_4 14.09.2007 року
за №1560, належала земельна ділянка, на
якій розташовано вказаний житловий
будинок.

02.10.2007 року ОСОБА_3 розпорядився
належним йому майном, житловим
будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
укладення з позивачем, ОСОБА_1, договору
дарування вказаного майна, що був
посвідчений ПН ММНО ОСОБА_4 за №1679.

Відповідно до положень ч.1 ст. 120 ЗК
України - у разі набуття права
власності на жилий будинок чи споруду,
що перебувають у власності іншої особи,
таке право власності переходить до
набувача права власності на житловий
будинок.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Таким чином разом з правом власності на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
до позивача перейшло й право власності
на земельну ділянку площею 0,0716 га за
тією ж адресою.

Відповідно до наданих позивачем
пояснень, що були визнані відповідачем,
на час звернення позивача до суду
ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть
серії НОМЕР_1) та спадкоємцями першої
черги спадкування за законом після
його смерті є його дружина (свідоцтво
про одруження серії НОМЕР_2) ОСОБА_1 та
син ОСОБА_2 (повторне свідоцтво про
народження серії НОМЕР_3), та оскільки
майнові права позивача на спірну
земельну ділянку не зареєстровані у
встановленому законі порядку, вона
помилково може бути включена до майна,
що підлягає спадкуванню після смерті
ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 386 ЦК України
Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу та
cпособам захисту цивільних прав та
інтересів можуть є, зокрема,визнання
права.

Виходячи з вище викладених обставин,
суд доходить висновку про наявність
фактичних та правових підстав для
задоволення позову, а отже заявлені
позивачем вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що позивачем не
заявлені вимоги про відшкодування
судового збору за розгляд справи, у
суду відсутні підстави для покладення
витрат на відповідача, разом з тим суд
зазначає, що позивач не позбавлений
права звернутися в подальшому з заявою
для вирішення питання про розподіл
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 174, 213-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 16, 377, 386 ЦК України, ст.120 ЗК
України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання права власності на земельну
ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,0716 га,
кадастровий номер: :08:013:0002, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду через Центральний
районний суд м. Миколаєва.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
П.А. Прохоров