Рішення

Іменем України

10 грудня 2013 року

Теребовлянський районний суд Тернопільської

області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.,

при секретарі Зіньковській Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ПАТ«Страхова компанія «Гарант-Система» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, у якому просить позов стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ«Страхова компанія «Гарант-Система» 19477 грн. 75 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок здійснення страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу та судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду, посилаючись на мотиви викладені ним у позовній заяві.

Представник позивача ПАТ«Страхова компанія «Гарант-Система» у судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із заявою, у якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Суд, дослідивши подані докази, встановив наступне :

18 грудня 2011 року о 17 год. 00 хв., гр. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 на 439км+60м а/д Київ-Чоп виїхав з АЗК та не пропускаючи транспортний засіб, що рухався по головній дорозі різко змінив напрямок руху вліво, не показуючи відповідного повороту і здійснив зіткнення з застрахованим у позивача автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою № 3-507/12 від 20 липня 2012 року Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі про адміністративні правопорушення, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до вимог пункту 11.4 Правил дорожнього руху України, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Для встановлення характеру та розміру завданих матеріальних збитків позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Висновку № № 619/11 від 28 грудня 2011 року, автотоварознавчого дослідження, складеного експертом ОСОБА_3 вартість відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_3, пошкодженого в результаті ДТП складає 53 858,90 (Пятдесят три тисячі вісімсот п'ятдесят вісім грн. 90 коп.) грн. Відповідно до звіту про розслідування події із засобом наземного транспорту від 19.01.2012 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП, становить 44 467,75 (Сорок чотири тисячі чотириста шістдесят сім грн., 75 коп.) грн.

04 травня 2011 року між ПАТ Страхова компанія «Гарант - Система» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 05-16/000422.

Згідно даного договору ОСОБА_2 застрахував у страховика ПАТ Страхова компанія «Гарант - Система» майнові інтереси, повязані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Volkswagen polo» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, на випадок ДТП, пошкодження скла, стихійного лиха, падіння дерев, напад тварин, пожежа вибух, протиправні дії третіх осіб (за винятком викрадення), викрадення транспортного засобу.

19 січня 2012 року страхувальником подано заяву на виплату страхового відшкодування. Страховим актом № 05-17/022 від 19 січня 2012 року випадок визнано страховим та вирішено виплату страхового відшкодування у сумі 44 467,75 грн., 75 коп. здійснити шляхом перерахування на станцію технічного обслуговування ПП «Компанія «Автодок» згідно Рахунку-Фактури № 25 від 13 січня 2012 року, в рахунок сплати вартості відновлюваного ремонту автомобіля НОМЕР_2.

Наказом № 58 від 13 лютого 2012 року про виплату суми страхового відшкодування ТОВ з II «Кімберлі - Кларк України» затверджено акт про страховий випадок.

Платіжним дорученням № 490 від 07 березня 2012 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 44 467,75 (сорок чотири тисячі чотириста шістдесят сім грн., 75 коп.) грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 ст.1187 ЦК України, встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин та утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_5, та який перебував у її володінні, встановлена у судовому порядку. Це підтверджується Постановою № 3-507/12 від 20 липня 2012 року Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В свою чергу, згідно з частинами 3 та 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній* господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Доказів, що спростували б винуватість ОСОБА_2 до суду як самим порушником, так і іншими особами не було надано. Отже факт скоєння ДТП та наявність вини у діях ОСОБА_2 не потребує доведення.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно ст. 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Отже, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток з моменту виплати страхового відшкодування, оскільки вказаними нормами передбачено, що страховик має право зворотної вимоги тільки після виплати відшкодування.

Відповідно до договору(полісу) №АА/1814390 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ВАТ НАСК «Оранта» взяло на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третіх осіб під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу АЗЛК д/н НОМЕР_6 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до договору (полісу) №АА/1814390 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третій особі становить 25 500,00 (Двадцять пять тисяч пятсот грн.) гривень, франшиза дорівнює 510,00 (Пятсот десять грн., 00 коп.) гривень.

Таким чином, ВАТ НАСК «Оранта» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АА/1814390), а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до договору №05-16/000422 від 04 травня 2011 року, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ВАТ НАСК «Оранта» як особи, відповідальної за завдані збитки.

31 травня 2013 року ПАТ «СК «Гарант-Система» звернулася до відділу діловодства Господарського суду м. Києва з позовною заявою в якій просить стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» 24 990,00 (Двадцять чотири тисячі девятсот девяносто грн., 00 коп.) страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду м. Києва в справі № 910/10290/13 від 15 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ «СК «Гарант-Система» задоволені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 36.6 статті 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування.

Керуючись ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1194 ЦК України, позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № 05/795 від 12.08.2013 р. про виплату страхового відшкодування, в якій просить перерахувати страхове відшкодування в сумі: 20 367,75 (Двадцять тисяч триста шістдесят сім грн.,75 коп.) грн. - частка відшкодування, що підлягає сплаті винуватцем пригоди на протязі десяти робочих днів з моменту отримання регресної вимоги. До заяви було додано всі необхідні документи, для здійснення такої виплати.

Даний лист був отриманий відповідачем 20 серпня 2013 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач кошти не перерахував.

Таким чином, відповідача має сплатити кошти в розмірі 19 477,75 грн., 75 коп., згідно з наступного розрахунку:

18 967,75 (Вісімнадцять тисяч девятсот шістдесят сім грн., 75 коп.) - залишок вартості ремонтно-відновлюваних робіт та запасних частин, що підлягає відшкодуванню в порядку регресу.

510,00 грн. 00 коп. - сума франшизи відповідно до договору (полісу) №АА/1814390.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» 19477 грн. 75 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок здійснення страхового відшкодування за договором 05-16 /000422 добровільного страхування транспортного засобу.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 229 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави за звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України, ст. 22, 993, 1166, ст. 1187, ст. 1188, 1192, ЦК України, ст.ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.12, 22,36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» 19477 грн. 75 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок здійснення страхового відшкодування за договором 05-16 /000422 добровільного страхування транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Страхова компанія «Гарант-Система» 229 грн. 40 коп. судового.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК