Справа № 2-1316/1755/11 Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2013 р.Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі: головуючого - судді -Кукси Д. А.
при секретарі -Оленич О. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Пустомити цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 третя сторона
Пустомитівська Державна нотаріальна
кантора про визання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом в якому просить суд визнати
недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4, посвідчений 01.09.1989 року
державним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори
Дмитерко М.І.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримали та в їх
обґрунтування покликаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_5 та після його смерті позивач
являється спадкоємцем за законом майна
померлого, а від так правонаступником
всіх прав та обов'язків ОСОБА_5, які не
припинилися внаслідок його смерті.

Позивач вказує, що в процесі розгляду
цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання договору дарування
будинку недійсним та зустрічним
позовом ОСОБА_4 про передачу в приватну
власність земельної ділянки, йому
стало відомо, що 01.09.1989 року його батько
ОСОБА_5 заповів усе своє майно
відповідачу ОСОБА_4, згідно заповіту,
посвідченого державним нотаріусом
Пустомитівського нотаріального округу
Дмитерко М.І.

Позивач вказує, що оскаржуваний
заповіт є недійсним, оскільки
відповідач ОСОБА_4 скориставшись
важким хворобливим станом ОСОБА_5
шляхом обману спонукав його на
складання такого, взамін на який
ОСОБА_4 обіцяв надавати постійний
догляд та утримання заповідача, однак
відповідач його батька не доглядав та
допомоги на утримання не надавав,
водночас погрожував йому та наносив
тілесні ушкодження, внаслідок чого
ОСОБА_5 звертався за допомогою до
Солонківської сільської ради.

Таким чином, оскаржуваний заповіт
складений шляхом обману та за
відсутності вільного волевиявлення
заповідача, на підставі чого позивач
просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представники
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні
позов не визнали та заперечили. Свої
заперечення мотивують тим, що доводи
позивача є необгрунтовними та не
відповідають дійсності, оскільки
волевиявлення заповідача під час
складення заповіту було вільним та
відповідало його волі. На час укладення
заповіту були відсутні будь-які
обставини наявність яких створювали
підстави недійсності такого.

Проаналізувавши покази сторін та
матеріали справи, дослідивши докази у
справі у їх сукупності, суд прийшов до
переконання, що обставини на які
покликається позивач у позовній заяві,
як на підстави для задоволення
заявлених позовних вимог не знайшли
своє підтвердження у представлених
суду доказах.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України,
Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом. У цьому разі ця особа не може
одержати право на спадкування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 який за життя склав
заповіт посвідчений державним
нотаріусом Пустомитівської
нотаріальної контори Дмитерко М.І. від
01.09.1989 року, згідно яким все своє майно
заповів своєму зятеві, відповідачу по
справі ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
право чину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Досліджуючи зібрані у справі докази,
щодо стану здоров'я заповідача ОСОБА_5
на момент складення оскаржуваного
заповіту, враховуючи положення
інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України 03.03.2004 N 20/5, згідно п. 15,
якої нотаріус при посвідченні
правочину визначає обсяг цивільної
дієздатності фізичних осіб, які беруть
участь у ньому, судом не вбачається
підстав які б вказували про існування
обмежень цивільної дієздатності
заповідача та обставини, які б могли
вплинути на його волевиявлення,
зокрема розуміння та значення своїх
дій.

Доводи позивача про не усвідомлення
заповідачем ОСОБА_5 значення своїх дій
на час складення оскаржуваного
заповіту у зв'язку з тяжкою хворобою,
також спростовуються оглянутою та
дослідженою судом, довідкою
Солонківської середньої шкоди
Пустомитівського району Львівської
області № 42 від 02.07.2003 року, згідно якої
заповідач ОСОБА_5 до дня смерті був
працездатний та працював на посаді
сторожа.

Таким чином, судом не встановлено
жодних підстав передбачених ст. 215 та 225
ЦК України, які б вказували про
недійсність оскаржуваного заповіту в
момент його укладення.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 202 ЦК
України, суд критично оцінює доводи
позивача ОСОБА_3 про недійсність
оскаржуваного правочину з підстав
вчинення такого під впливом обману
відповідно до норм ст. 230 ЦК України,
який з показів позивача виразився у
невиконанні відповідачем ОСОБА_4
досягнутої згоди з заповідачем про
догляд та матеріальне утримання,
оскільки відповідно до п. 20 постанови
пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.2009 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" норми статті 230
ЦК не застосовуються щодо
односторонніх правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог та заперечень.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх
сукупності, та встановленні обставини
справи, суд приходить до переконання,
що складання оскаржуваного заповіту
проведено з дотриманням всіх істотних
умов та волевиявлення заповідача
відображало його внутрішню волю,
доводи позивачки про наявність підстав
недійсності заповіту не знайшли свого
жодного підтвердження, а тому є
безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність підстав недійсності
оскаржуваного заповіту, а від так
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 215,218,222
ЦПК України, ст.ст. 215, 230, 1257 ЦК України,
суд ,,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішення.

СуддяД. А. Кукса