Справа № 303/4943/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів: Власова С.О., Фазикош Г.В.

при секретарі Чучка Н.В.

за участі представника апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 30 липня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Івановецької сільської ради Мукачівського району, Державного підприємства «Закарпатгеодезцентр», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Міськрайонне управління Держкомзему по м. Мукачево та Мукачівського району Закарпатської області, Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2013 року позовну заяву ОСОБА_2, повернуто позивачу.

На ухвалу суду позивач подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2013 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення справи по суті.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не дослідив всі обставини справи в їх сукупності, а тому ухвала не обґрунтована та підлягає до скасування.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, інші сторони не зявились, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимог ст.121 ЦПК України, а саме у позовній заяві не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

За змістом зазначеної норми саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною чи залишення її без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Залишаючи позовну заяву без руху та визнаючи її неподаною, суд вважав, що вона не відповідає вимогам ст.ст.119-121 ЦПК України, оскільки позивач не надав жодних доказів, що підтверджують обставини на які посилається позивач, наявність підстав для звільнення від доказування.

Проте така вимога є неправильною, оскільки подання доказів можливе у порядку, визначеному ст.131 ЦПК України. У позовній же заяві відповідно до п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України мають бути зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Незазначення доказів та неподання таких доказів це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, незазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові. Але коли позивач зазначив такі докази у позовній заяві, підстав для залишення заяви без руху немає.

За змістом ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобовязані подати докази до або під час попереднього судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, вважає, що позовна заява відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК, позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови в задоволенні позову, а не для визнання позовної заяви неподаною.

За таких обставин, висновок суду щодо визнання неподаною та повернення позивачу позову є необґрунтованим, тому ухвала Мукачівського міськрайонного суду від 30 липня 2013 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви з підстав, передбачених п.2 ст.342 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307, 311, 314 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 30 липня 2013 року по даній справі, скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: