Справа № 203/7812/13-ц
УХВАЛА

13 грудня 2013 року суддя Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
Маймур Ф.Ф. ознайомившись із заявою про
забезпечення позову по цивільній
справі №203/7812/13ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи- Котовська ОСОБА_3,
нотаріус П’ятої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2013 року на
адресу суду надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_5,
нотаріус П’ятої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності.

13 грудня 2013 року від позивача надійшла
заява про забезпечення позову, в якій
позивач, посилаючись на можливість
утруднення виконання майбутнього
рішення суду, просив суд заборонити
П’ятій Дніпропетровській державній
нотаріальній конторі видавати
свідоцтво про право на спадщину на
житловий будинок розташований в м.
Дніпропетровськ по вул. Русанова, 76/2
після смерті ОСОБА_6 до винесення
рішення по справі.

Ознайомившись з матеріалами заяви про
забезпечення позову, а також з
матеріалами цивільної справи №203/7812/13ц
приходжу до наступного висновку з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується:
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено,
що забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Отже, викладена
норма процесуального закону
встановлює обов’язок для особи, яка
звертається до суду із заявою про
забезпечення позову, довести
необхідність вчинення судом таких
процесуальних дій саме з метою
забезпечення виконання можливого
рішення суду. Однак, зазначені вимоги
процесуального закону не були виконані
належним чином позивачем при поданні
ним відповідної заяви, а викладені в
ній підстави для її задоволення не
стосуються саме виконання рішення
суду, яке може бути ухваленим на
користь позивача, а отже не є
достатніми для задоволення цієї заяви.

На даний час провадження по цивільній
справі не відкрито, суду невідомо чи
звертався хтось крім позивача з заявою
про прийняття спадщини та видачу
свідоцтва про спадщину, таким чином,
враховуючи, що позивачем не доведено,
що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
випадку винесення його на користь
позивача, приходжу до висновку, що
заява позивача про забезпечення позову
є необґрунтованою, а тому не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволені заяви
про забезпечення позову по цивільній
справі №203/7812/13ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи- Котовська ОСОБА_3,
нотаріус П’ятої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності –
відмовити.

Ухвалу суду в частині забезпечення
позову може бути оскаржено у
Апеляційний суд Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня її проголошення, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом 5 днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя :

Маймур Ф.Ф.