Номер провадження № 22-ц/785/8855/13
Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2013 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М.,
Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Провідна" на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 18 вересня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" про стягнення
матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2013 року, ОСОБА_4, звернулась із
позовом про стягнення матеріальної і
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
(далі-ДТП).

Позов обгрунтовано тим, що 05.09.2012
року біля 08 годин 15 хвилин на проспекті
Леніна кут вулиці
Білгород-Дністровська, ОСОБА_3, керуючи
автомобілем ВАЗ 2104 НОМЕР_1, не
пропустивши позивачку, яка переходила
дорогу, на пішоходному переході
здійснив наїзд на неї, внаслідок
позивачка отримала тілесні ушкодження
у вигляді забитої рани голови, забиття
м'яких тканин правого ліктьового
суглоба, закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку і була
госпіталізована у лікарню.

З 05.09.2012 року по 14.09.2012 року позивачка
знаходилась у лікарні, а з 14.09.2012 року
по 08.11.2012 року проходила курс лікування
в умовах поліклініки.

Посилаючись на те, що за період
лікування вона витратила 8 245,85
гривень, крім того, їй завдані моральні
страждання у сумі 10 000 гривень,
позивачка просила позов задовольнити.

Ухвалою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.05.2013 року, до участі у справі у
якості співвідповідача залучено
приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна"
(далі-Страхова компанія. а.с.96).

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав
частково.

Представник Страхової компанії не
приймав участі у судовому засіданні
у суді першої інстанції, до суду надані
письмові заперечення на позов.

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської
області від 18.09.2013 року позов
задоволено частково: суд стягнув зі
Страхової компанії на користь
позивачки 8 215,85 гривень матеріальної
шкоди, 2 500 гривень моральної шкоди,
судові витрати і витрати на правову
допомогу, а з ОСОБА_3 на користь
позивачки стягнуто 2 500 гривень

2

моральної шкоди, витрати на правову
допомогу і судові витрати.

В апеляційній скарзі Страхова
компанія просить рішення суду у
частині стягнення зі

Страхової компанії матеріальної,
моральної шкоди і витрат на правову
допомогу скасувати, постановити у цій
частині нове рішення про відмову у
позові до Страхової

компанії,
посилаючись на порушення судом вимог
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а також на те, що
між позивачем і Страховою компанією
відсутній спір про право, позивачка і
відповідач ОСОБА_3 своєчасно не
сповістили про настання страховоного
випадку, строк виплати позивачці
страхового відшкодування не настав.

У засіданні колегії суддів
позивачка скаргу не визнала.

Відповідачі ОСОБА_3 і представник
Страхової компанії у засідання колегії
суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції
підлягає залишеню без змін на підставі
ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
постановив рішення із додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд, задовольняючи позов частково і
стягуючи зі Страхової компанії на
користь позивачки матеріальну та
моральну шкоду, а також витрати на
правову допомогу і судові витрати
виходив з того, що з вини ОСОБА_3, який
застрахував у Страховій компанії
цивільно-правову відповідальність
власника наземного транспортного
засобу, внаслідок ДТП позивачці
завдані тілесні ушкодження у зв'язку з
чим вона проходила лікування у
медичних закладах і зазнала
матеріальних витрат, а також моральної
шкоди.

Висновок суду у цій частині
відповідає обставинам справи і вимогам
закону - ст.ст. 979, 1166, 1167, 1187 ЦК України,
ст. 20 Закону України "Про страхування",
ст. ст. 12, 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01.07.2004 року №1961-ІУ (далі
-Закон від 01.07.2004 року).

Встановлено, що 04.09.2012 року між
ОСОБА_3 і Страховою компанією укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (а.с.94).

05.09.2012 року о 08 годині 15 хвилин на
проспекті Леніна (майдан Миру) кут вул.
Білгород-Дністровської у м. Ізмаїлі
Одеської області, ОСОБА_3, керуючи
автомобілем ВАЗ 2104 НОМЕР_1, на не
регульованому пішоходному переході не
дав дорогу пішоходу, який рухався по
пішоходному переходу і скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого
остання отримала тілесні ушкодженення
і була доставлена бригадою швидкої
допомоги до міської лікарні №1 із
діагнозом: забита рана тім'яної
області голови, забиття м'яких тканин
та садини в області правого ліктьового
суглобу, струс головного мозку, закрита
черепно-мозкова травма (а.с.4,6).

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 05.10.2012 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правовопуршення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністативні
правопорушення.

На лікування позивачка витратила 8
215,85 гривень (а.с.41-58,60-68).

Крім того, через отримані тілесні
ушкодження позивачка зазнала
моральних стражань.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про стягнення зі Страхової
компанії матеріальної шкоди а також
моральної шкоди у межах ліміту
відповідальності Страхової компанії
за моральну шкоду станом на момент ДТП.

Доводи Страхової компанії у скарзі
про те, що: позивачка, відповідно до ст.
1194 ЦК України не має право на страхове
відшкодування за рахунок Страхової
компанії, оскільки ОСОБА_3 своєчасно не
повідомив про страховий випадок;
позивачка не зверталась до Страхової
компанії із заявою про виплату
страхового відшкодування; строк
виплати страхового відшкодування не
настав - не заслуговують на увагу.

3

Відповідно до ст. 33 Закону від
01.07.2004 року, у разі неповідомлення
страхувальником страховику про
скоєння ДТП, шкода, заподіянна
страхувальнику та його

майну не підлягає відшкодуванню.

Статею 1194 ЦК України
передбачено відшкодування шкоди
особою, яка застрахувала свою
відповідальність у разі
недостатності страхової виплати
(страхового

відшкодування ) для повного
відшкодування завданої нею шкоди.

У даному випадку йдеться про
відшкодування шкоди здоров'ю, яка
була завдана

третій особі - пішоходу, якого збили.

За змістом ст. 979 ЦК України і ст. 16
Закону України "Про страхування", у
разі настання страхового випадку
страховик зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору страхування є підставою для
відмови у виплаті лише у тому разі, якщо
таке порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.

Несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

Ні суду першої, ні суду
апеляційної інстанції Страхова
компанія. всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК
України, не надала належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика про
настання страхового випадку позбавило
Страхову компанію можливості
дізнатися чи є ця подія страховим
випадком.

Суд дійшов правильного висновку,
що відшкодування шкоди особою,
відповідальність якої була
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування.

Оскільки ОСОБА_3 не подав заяву
із підтвердженням того, що він
згоден особисто відшкодувати
позивачці завдану з його вини шкоду,
суд першої інстанції обгрунтовано
поклав на Страхову компанію обов'язок
сплатити страхове відшкодування.

Правильним є висновок суду і про те,
що франшиза при відшкодуванні шкоди,
заподіяної здоров'ю особи, не
застосовується.

Сам по собі факт незвернення
позивачки до страховика із заявою
про виплату страхового відшкодування,
зважаючи на те, що позивачка звернулась
за захистом порушеного права
безпосередньо до суду, не є підставою
для відмови у позові.

Страхова компанія позов не
визнала і це вбачається із заперечень
на позовну заяву, що свідчить про
існування між сторонами спору щодо
права на страхове відшкодування
(а.с.110-112).

Відповідно до ст. ст. 85, 88 ЦПК
України, з відповідачів на користь
позивачки підлягають стягненню
витрати на проїзд до суду апеляційної
інстанції, з кожного по 150 гривень.

Приймаючи до уваги, що рішення суду
відповідає вимогам закону, колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу, а
рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" - відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 18 вересня 2013 року - залишити без
змін.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» і

4

ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на
проїзд до суду апеляційної інстанції, з
кожного по 150 гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду цивільних та кримінальних
справи протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області Л.Г.
Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я.
Колесніков