Справа № 0308/7882/12 Головуючий у 1
інстанції: Крупінська С.С. Провадження
№ 22-ц/773/1863/13 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю пр-ка позивача -
Гончарової Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду від 30
серпня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 30 серпня 2013
року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 4/137/150908 від 15.09.2008 року в
розмірі 242241 грн. 27 коп. та 2422 грн. 42 коп.
сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ «БМ Банк» про визнання
недійсним кредитного договору
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати це рішення та ухвали
нове - про відмову в первісному позові
та задоволення зустрічного позову.

Вважає, що допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 порушив умови
кредитного договору № 4/137/150908 від 15.09.2008
року, що виразилося у несвоєчасному
поверненні отриманих у банку грошових
коштів. Розмір заборгованості станом
на 08.05.2012 року становить 242241 грн. 27 коп.,
які і підлягають стягненню.

Підстави для задоволення зустрічного
позову про визнання зазначеного
кредитного договору відсутні, оскільки
кредитний договір є укладеним з
моменту досягнення його сторонами у
письмовій формі згоди з усіх істотних
умов договору, а дії щодо зняття грошей
із рахунку стосуються його виконання, а
не укладення.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а
оскаржуване рішення залишенню без змін
з наступних підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів від суми позики
згідно з умовами договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
15.09.2008 року між позивачем та
відповідачем укладено кредитний
договір № 4/137/150908, згідно якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі 31000
швейцарських франків зі сплатою 10,49 %
річних строком до 12 вересня 2014 року. За
порушення зобов'язань по погашенню
кредиту передбачені штрафні санкції.
Сторонами узгоджено графік погашення
платежів (а.с.4-13).

Судом встановлено, що відповідач
порушив умови кредитного договору від
15.09.2008 року, що виразилося у
несвоєчасному поверненні отриманих в
банку грошових коштів. Розмір
заборгованості позичальника перед
банком станом на 08.05.2012 року становить
27947,50 швейцарських франків, що
еквівалентно 242241,27 грн. (а.с.24-28), який ні
відповідач, ні його представник в суді
першої інстанції не заперечував.

Виходячи з викладеного, кредитор мав
право вимагати виконання зобов'язання
від боржника, а суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов банку.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Із уточненої зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 вбачається, що він просить
визнати недійсним кредитний договір №
4/137/150908 від 15.09.2008 року з тих підстав, що
грошові кошти по цьому договору були
надані не йому. На підтвердження
зазначеного покликається на заяву на
видачу готівки, квитанцією про обмін
валюти та експертний висновок (а.с.139-141).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Обставина щодо отримання коштів за
спірним кредитним договором саме
відповідачем ОСОБА_2 встановлена
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 12.07.2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 23.08.2011 року та ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.05.2013 року при розгляді та
перегляді справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - ПАТ «БМ Банк», про
стягнення коштів за договором позики.

Згідно ч.2 ст.223 ЦПК України після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову оспорювати в іншому
процесі встановлені судом факти і
правовідносини.

Зазначеними вище судовими рішеннями
встановлено, що банк надав, а ОСОБА_2
отримав кредитні кошти в розмірі 31000
швейцарських франків на умовах,
передбачених договором, які були
конвертовані і видані йому у
національній валюті в розмірі 128030 грн.,
які останній позичив ОСОБА_3.

Враховуючи встановлені попередніми
судовими рішеннями факти і
правовідносини, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
безпідставність вимог ОСОБА_2 про
визнання спірного кредитного договору
недійсним з підстав його
безгрошовості.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити, а заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 30 серпня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді