Справа № 496/5317/13-ц
Провадження № 2/496/2173/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
05.12.2013 року місто Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Бобуйка А.Д.,
при секретарі - Гайдейчук К.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторської компанії «Вердикт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності,
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом і просить:
Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, якою на задоволенні позовних вимог наполягав та просив розгляд справи провести без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявилась, хоча була повідомлена належним чином про день слухання справи, повідомлення про причини неявки від неї не надходило, а тому, приймаючи до уваги заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 3.1.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього Договору, у разі порушення Позичальником умов цього Договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан Позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобовязання за цим Договором.
В якості забезпечення виконання зобовязань за зазначеним Кредитним договором, 14.02.2008 року з відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірною спорудою, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, сщ. ОСОБА_3, вул. Степова, будинок під № 12-А, що складається в цілому з одного камяного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літ. «А», житловою площею 47,60 кв.м, загальною площею 68,30 кв.м, та надвірної споруди, зазначеної на схематичному плані під літ. «Б» - гараж. Даний Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 374 (а.с. 23-26).
Пункт 5.2. Іпотечного договору передбачає один із таких способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська Компанія «Вердикт».
На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі.
Однак, відповідачка ОСОБА_1 свої зобовязання по Кредитному договору не виконує, у звязку з чим станом на 19.03.2013 року перед Банком утворилась заборгованість у розмірі 139 657,29 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 116 280,73 грн., яка складається з: 90 915,00 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 726 683,60 грн. заборгованість за кредитом; 48 742,29 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 389 597,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості (а.с. 31).
25.06.2013 р. Банк надіслав на адресу відповідачки ОСОБА_1 вимогу погасити заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій або передати предмет застави кредитору для можливості здійснити реалізацію у добровільному порядку (а.с. 45-46), яка залишена останньою без уваги.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.
В порушення вказаних вимог Позичальник не виконала умови Кредитного договору, гроші не повернула, тобто не належним чином виконала зобовязання.
Згідно із п. 4.1. Договору іпотеки, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».
Ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві від свого імені.
Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» більш детально розяснені дані положення, зокрема: резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Враховуючи викладене суд вважає вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження житловим будинком, а також в частині припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані в житловому будинку обґрунтованими і законними, а тому вони підлягають задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідачки з вимогою про виселення з належного їй житлового будинку.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.
Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письму вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
Недотримання вищезазначеної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення.
Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку, на який здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 536, 611, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторської компанії «Вердикт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити частково.
- 90 915,00 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 726 683,60 грн. заборгованість за кредитом;
- 48 742,29 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 389 597,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання відповідачкою його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_6