Справа №493/2501/13-ц
Провадження № 2/493/993/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2013 року

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на автомобільний гараж,

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві стверджує, що в м. Балта Одеської області по вул. Добролюбова, 50 розташований автомобільний гараж, який раніше належав ОСОБА_2 згідно договору дарування від 19.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр № 2307, яка 18.08.2013 року продала його їй за 16 тис. грн., про що вони між собою уклали договір купівлі-продажу, підписали його, гроші вона уплатила, про що відповідачка власноручно написала їй розписку і пообіцяла оформити угоду належним чином, чого не зробила, двічі до нотаріуса не зявилася. Вона є добросовісним набувачем, зі своєї сторони угоду купівлі-продажу виконала в повному обсязі, а відповідачка від свого зобовязання ухиляється, що вимушує її звернутися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач не зявилася, однак направила суду клопотання про розгляд справи без неї, а також в заяві просила задовольнити позов і дала свою згоду на розгляд справи без відповідачів, якщо ті не зявляться в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не зявилася і направила суду клопотання про розгляд справи без неї, при цьому підтвердила факт продажу гаражу позивачу, однак також повідомила, що наміру оформити угоду належним чином не має у звязку з відсутністю коштів і за станом здоровя.

Представник третьої особи теж в судове засідання не зявився і направив суду клопотання про розгляд справи без нього, при цьому не заперечують проти визнання за позивачем права власності на вищевказаний гараж.

Розглянувши подані сторонами докази, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у повному обсязі у звязку з наступним.

Вищевказаний автомобільний гараж № 50 розташований на земельній ділянці розміром 26 кв. м по вул. Добролюбова в м. Балта Одеської області, належав на праві приватної власності відповідачу, що підтверджується договором дарування від 19.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області, реєстр № 2307.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вищевказаного автомобільного гаражу від 18.08.2013 року, згідно якого відповідач продала, а позивач купила цей гараж за 16 тис. і по акту прийому-передачі від 18.08.2013 року передала, а позивач прийняла гараж, документи і ключі.

Відповідно до розписки, написаної 18.08.2013 року ОСОБА_2, вона отримала від ОСОБА_1 вищевказану суму грошей і взяла зобовязання оформити угоду належним чином.

Згідно рекомендацій викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї не має, оскільки послуги нотаріуса коштують багато грошей, тому втрачена можливість посвідчення вищевказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 18.08.2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, при цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Що ж стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти(крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, зазначені норми законів, приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований гараж, повинен перебувати у власності відчужувача цього гаражу і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений гараж. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований гараж, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на автомобільний гараж.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220,334, 377, 640,657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст.10,11,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобільного гаражу, позначеного на схематичному плані під літ. А, загальною площею 20,8 кв. м , а також погребу літ. А-1 і оглядової ями літ а, розташованого на земельній ділянці розміром 26 кв. м в м. Балта Одеської області по вул. Добролюбова № 50, укладений 18 серпня 2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобільний гараж, позначений на схематичному плані під літ. А, загальною площею 20,8 кв. м , а також на погреб літ. А-1 і оглядову яму літ а, розташованого на земельній ділянці розміром 26 кв. м в м. Балта Одеської області по вул. Добролюбова № 50.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд в 10-денний строк з дня отримання сторонами рішення суду.

С У Д Д Я