Головуючий суду 1 інстанції - Бугера
Доповідач - Карташов О.Ю.
Провадження № 22ц/782/4393/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня «04» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Борисов Є.А., Оробцова Р.І.

при секретарі Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства «Перший український
міжнародний банк»

на ухвалу

Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 вересня 2013 року

по цивільній справі за скаргою

представника Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк»
Полтавської Т.І. на дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 вересня 2013 року
відмовлено у відкритті провадження за
скаргою представника Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк»
Полтавської Т.І. на дії державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції.

Не погодившись із зазначеною
ухвалою суду, ПАТ «Перший український
міжнародний банк» подав апеляційну
скаргу, в якій ставиться питання про
скасування ухвали суду, як
постановленої з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження
у справі суд першої інстанції з
посиланням на норми Постанови Пленуму
Вищого Адміністративного Суду України
від 13.12.2010 року № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» та на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК
України, дійшов висновку, що зазначена
скарга не підлягає розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства.

Проте, такі висновки суду не
ґрунтуються на вимогах закону та
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга
подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії чи бездіяльність держаного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ.

Також, відповідно до роз'яснень
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» розгляд судами скарг
у порядку, передбаченому розділом VII
ЦПК, є однією з форм судового контролю
за виконанням судових рішень,
виконання яких є складовою частиною
цивільного процесу, оскільки
провадження у справі завершується
виконанням ухвалених у такій справі
судових рішень. У зв'язку із цим скарги
сторони виконавчого провадження щодо
виконання судових рішень, ухвалених за
правилами ЦПК, підлягають розгляду
судом, який розглянув відповідну
справу у першій інстанції, тобто тим
судом, що видав виконавчий документ.
Оскільки прийняття органами Державної
виконавчої служби України, її
посадовими особами будь-яких рішень
(постанов тощо) в процесі здійснення
виконання судових рішень, ухвалених за
правилами цивільного судочинства, у
розумінні статті 383 ЦПК є діями цих
органів та осіб, то відповідні рішення
також підлягають оскарженню в порядку
цивільного судочинства.

Зі змісту скарги та матеріалів
справи вбачається, що на виконані у
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції
знаходяться два виконавчих листа
Ленінського районного суду м.
Луганська № 437/10280/13-ц від 02.09.2013 року,
виданих на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 16.08.2013 року. 04.09.2013 року
винесено дві постанови про відкриття
виконавчих проваджень № 39634962 та №
39635312. 12.09.2013 року державний виконавець
за даним виконавчим провадженням
розпочав заходи примусового виконання,
виніс постанови від 12.09.2013 року про
стягнення виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій (а.с. 25- 28),
також 23.09.2013 року виніс постанову про
накладення штрафу по виконавчому
провадженню.

Таким чином, заявником ПАТ
«Першим українським міжнародним
банком» оскаржуються дії державного
виконавця, які були вчинені під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України

Процесуальні відносини, пов'язані з
оскарженням рішень, дій чи
бездіяльності ДВС, одночасно регулюють
норми КАСУ (ст. 181), Цивільного
процесуального кодексу України (розділ
VII), Господарського процесуального
кодексу України (ст. 1212 ГПК), які не
суперечать один одному. Метою такого
законодавчого визначення юрисдикції
справ зазначеної категорії є
забезпечення найбільш ефективного
контролю за виконанням судових рішень
судом, який видав виконавчий документ.

З вищезазначеного вбачається, що
скарги на рішення, дії
(бездіяльність) виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, що стосуються виконання
судових рішень, подаються до суду, який
видав виконавчий документ, такий
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності зазначених осіб
встановлений розділом VII ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суддя
першої інстанції, постановляючи ухвалу
про відмову у відкритті провадження
згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, допустив
порушення норм процесуального права.

За наслідками розгляду скарги на
ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції (п.4 ч.2 ст. 307 ЦПК
України).

У відповідності зі ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду
першої інстанції і постановляє ухвалу
з цього питання, якщо воно було
вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права
або при правильному вирішенні було
помилково сформульовано суть
процесуальної дії чи підстави її
застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, ухвалу суду
скасувати і передати питання на новий
розгляд.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч.2 ст. 307, 312 , 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» ~
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного
суду м. Луганська від 26 вересня 2013 року ~
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: