Справа № 756/7942/13-ц
Провадження №2/366/557/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

23 грудня 2013 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Гончарука О.П.

при секретарі Марченко Т.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та виплату повної суми заборгованості із заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому в остаточній редакції своїх позовних вимог просив суд скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» від 13.05.2013 року №АФ/К066 «Про звільненя ОСОБА_2; поновити його на роботі на посаді водія-експедитора; стягнути із ТОВ «Агрофірма Вільхівська» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.04.2013 року; стягнути із ТОВ «Агрофірма Вільхівська» суму заборгованості із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку. Також просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 7000 гривень та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 11 лютого 2013 року перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Агрофірма Вільхівська» і працює на посаді водія-експедитора, що підтверджується випискою із трудової книжки позивача. Наказом ТОВ «Агрофірма Вільхівська» від 29.04.2013 року №АФ-К066 «Про звільнення ОСОБА_2В.» передбачено звільнення з займаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

В порушення вимог ст. 47 КЗпП України з вищезазначеним наказом його ознайомлено не було та його копія не видавалась.

Позивач вважає Наказ №АФ-К066 від 29.04.2013 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий відповідачем з порушенням діючого законодавства України про працю, а саме ст.ст.40,47,116 КЗпП України.

Крім того, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України з позивачем не було проведено повний розрахунок при звільненні, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за невиплату заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 29200 грн.

Таким чином, вказаними незаконними діями відповідача йому була спричинена ще і моральна шкода у вигляді втрати нормальних життєвих зв'язків , оскільки вимушений був додавати зусилля для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду оцінює в 7 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримав повністю у відповідності до наведеного. Стверджує, що керівництво вирішило позбавитися від нього як неугодного робітника. Подібні дії відповідача також негативно відобразилися на його моральному стані.

В подальшому надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у відсутність позивача, проти задоволення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не зявлявся, неодноразово надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Проти задоволення позову заперечує.

Суд, дослідивши матеріли справи, всебічно та повно оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, на підставі наданих суду доказів встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрофірма Вільхівська» з 11 лютого 2013 року до 29 квітня 2013 року.

Наказом відповідача від 29.04.2013 року позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин

Звільняючи позивача із займаної посади відповідач у оспорюваному наказі про звільнення посилався на доповідну записку та акт про відсутність позивача на роботі 29.04.2013 року без поважних на те причин.

Про те, відповідачем не було прийнято до уваги, що позивач з 29.04.2013 року до 17.05.2013 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності АВО №921964 та АВЕ №488243.

Отже, у зв'язку з наведеним наказ ТОВ «Агрофірма Вільхівська» від 29.04.2013 року за №АФ-К066 слід визнати незаконним та його скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, вимоги позивача щодо поновлення його на роботі в якості водія-експедитора ТОВ «Агрофірма Вільхівська» є обґрунтованими та підлягаючим задоволенню.

Частиною 5 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуємої роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто що передують дню звільнення (незаконного переведення) працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи.

Як встановлено судом, незаконне звільнення позивача мало місце 29.04. 2013 року. У період з 11 лютого 2013 року по 29 квітня 2013 року його заробітна плата складала 6000 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку середня заробітна плата ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2013 року складає 200 гривень на день.

Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо проведеного позивачем розрахунку, суд вважає за можливе прийняти його до уваги та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47600 гривень з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та податків.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Також у відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судового рішення у частині присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більш ніж за один місяць.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6000 гривні.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цієї частині підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд погоджується із вищенаведеними доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди , але з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 7 000 гривень, що вказаний позивачем, є завищеним.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Отже, враховуючи усі обставини справи і наявні докази, а саме пояснення позивача, представлені письмові докази, суд вважає, що у даному випадку сума у розмірі 1000 гривень може бути відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Тож, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково в розмірі 1000 гривень.

Частино 1 статті 88 ЦПК України зокрема передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з подачею позову до суду у розмірі 114 гривень 70 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією від 10 грудня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 60, 88, 208, 212-214, 218, 224-227, 367 ЦПК України, ст.ст.32, 40, 235, 237-1 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» від 29 квітняя 2013 року за №АФ-К066.

Поновити ОСОБА_2 на роботі в якості водія-експедитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» із 29 квітня 2013 року.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47600 гривень 00 копійок з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та податків.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 29200 гривень 00 копійок з утриманням обов'язкових до сплати в бюджет платежів та податків.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вільхівська» на користь ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та судові витрати у розмірі 114 гривень 70 копійок.

В задоволенні решти позову відмовити.

В порядку статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6000 гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя :