Справа № 1316/3142/12
Провадження № 2/450/298/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2013 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі

головуючого - судді
Кіпчарського М.О.,

при секретарях Микитів Н.С.,
Стельмащук Н.О.,

за участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника
відповідача 1 ОСОБА_3,

представника
відповідача 2 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
виконкому Оброшинської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області ( Відповідач1) та ОСОБА_6 (
Відповідач 2), третя особа – ОСОБА_7,
про визнання недійсним та скасування
рішення, -

в с т а н о в и в :

01.08.2012р. представник позивача ОСОБА_1
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, позовні вимоги обґрунтовує
тим, що рішенням №71 виконкому
Оброшинської сільської ради
Пустомитівського району від 26.09.2000 р.,
земельну ділянку №27 в кварталі
забудови «Буковина» в с.Оброшино, було
перезакріплено за ОСОБА_8Б.( на даний
час ОСОБА_5Б.).

Також рішенням №70 виконкому
Оброшинської сільської ради від 26.09.2000
р., земельну ділянку №26 в кварталі
забудови «Буковина» в с.Оброшино, було
перезакріплено за ОСОБА_9

В подальшому ОСОБА_9 разом зі своєю
ділянкою, приватизувала і закріплену
за ОСОБА_5 земельну ділянку, оформивши
один державний акт на ті земельні
ділянки, а після її смерті спадкоємець
ОСОБА_6 продала ті ділянки ОСОБА_7

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом про
визнання недійсними Державного акту на
право власності на землю, виданого на
спірну земельну ділянку. Рішенням суду
від 23.07.2010р. , в задоволенні даного
позову їй відмовлено.

Зі змісту згаданого рішення суду
позивачу стало відомо про існування
рішення Оброшинської сільської ради
№84/2 від 23.11.2000р. про передачу ОСОБА_9 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,23 га в кварталі забудови
«Буковина».

Рішення №84/2 вважає таким, що винесено
незаконно , та просить його скасувати з
тих підстав, що існує рішення
виконкому Оброшинської сільської ради
№84 від 23.11.2000 року про передачу ОСОБА_9
у власність земельної ділянки
розміром 0,115 га в кварталі забудови
«Буковина», яке прийнято на підставі
заяви ОСОБА_9 про передачу їй 0,115 га.

Крім того, згідно повідомлення
архівного відділу Пустомитівської РДА
, в протоколі засідання виконкому
Оброшинської сільської ради від
23.11.2000р., рішення за №84/2 не значиться.

В судовому засіданні представник
позивач ОСОБА_1 повністю підтримав
позов з вище зазначених підстав та
просить його задовольнити. Вважає, що
ОСОБА_9 подала завідомо неправдиві
документи стосовно її права на
земельну ділянку, яка була закріплена
за позивачем, яка не відмовлялась від
наданої їй земельної ділянки та не
давала згоди на її вилучення чи
перезакріплення іншим особам, і така
земельна ділянка у неї не вилучалась.

Зазначив, що в даному випадку не
дотриманий порядок надання земельної
ділянки ОСОБА_9 Визнав, що ОСОБА_5 не
приступила до використання спірної
земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав
заявлений позов та пояснив, що про
порушення свого права позивачу стало
відомо тільки тоді, коли вона виявила
бажання приватизувати спірну
земельну ділянку, яку вона до того
обробляла.

Представник Відповідача 1 ОСОБА_3, в
судовому засіданні 03.04.2013р. заявлений
позов визнав. А будучи присутнім в
судовому засіданні 08.07.2013р. позов
заперечив як безпідставний та вважає ,
що ОСОБА_9 на законних підставах
оформила право власності на спірну
земельну ділянку. Пояснив, що на даний
час неможливо встановити місце
знаходження земельної ділянки, яка
була перезакріплена за ОСОБА_8

В наступні судові засідання
представник Відповідача 1 не явився, а
30.10.2013р.

Оброшинський сільський голова
направив на адресу суду заяву про
слухання справи у відсутність
представника сільської ради, в якій
зазначив, що позов визнає повністю.

Представник Відповідач 2 ОСОБА_4 позов
не визнав, вважає такий
безпідставним, в задоволенні якого
просить відмовити. Стверджує, що згідно
спірного рішення , ОСОБА_9 передано одну
земельну ділянку, на яку була
виготовлена одна технічна
документація, присвоєно один
кадастровий номер та видано один
Державний акт на земельну ділянку
площею 0,23 га, а не на земельні ділянки
№26 та №27 у кварталі забудови
«Буковина».

Вважає, що позивач не надав
достовірних доказів на підтвердження
порушення його права відповідачами
стосовно неправомірного вилучення
земельної ділянки, перезакріпленої за
ним рішенням виконкому.

Зазначив, що позивач раніше зверталася
в суд з позовом про визнання недійсним
Державного акту на спірну земельну
ділянку площею 0,23 га, а також інших
право чинів щодо даної земельної
ділянки. Суд відмовив в задоволенні
даного позову ОСОБА_10, рішення суду
набрало законної сили 15.07.2013р.

Третя особа ОСОБА_11, будучи
неодноразово оповіщена у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, в судове засідання
не явилася та не повідомили причини
неявки, що не являється перешкодою для
прийняття рішення по справі.

З»ясувавши дійсні обставини справи, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, давши їм оцінку в
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 )
встановлено, що всі громадяни є рівними
у своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення цих прав, права і свободи
людини, громадянина захищаються судом
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції
України, до основних засад судочинства
віднесено змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості.

Позивач та його представники не
скористалися даним правом, оскільки
не довели суду існування обставин, на
які вони посилаються як на підставу
своїх вимог та не надали доказів на їх
підтвердження.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування» від 21.05.1997р., визначені
повноваження виконавчих комітетів
сільських рад у сфері регулювання
земельних відносин. Зокрема, до їх
відання належить надання під забудову
та для інших потреб земель, що
перебувають у власності
територіальних громад; підготовка
висновків щодо надання або вилучення в
установленому законом порядку
земельних ділянок, що проводиться
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування; організація
і здійснення землеустрою, погодження
проектів землеустрою.

Статтею 6 Земельного кодексу України
від 18.12.1990 р.( в редакції від 12.07.2000р.),
надалі -ЗК, визначено, що громадяни
мають право на одержання безоплатно у
власність земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлових будинків і господарських
будівель в межах граничних розмірів,
визначених ст.67 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 67 ЗК, розмір ділянок
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд повинен бути у сільських
населених пунктах не більше 0,25 га.

Статтею 17 ЗК визначено, що передача
земельних ділянок у приватну
власність проводиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.

Як встановлено, 23.11.2000р. виконком
Оброшинської сільської ради прийняв
спірне рішення №84/2, за яким вирішив
передати ОСОБА_9 ОСОБА_12»янівні у
приватну власність безкоштовно
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в розмірі 0,2300
га в с.Оброшино Пустомитівського
району Львівської області, квартал
забудови «Буковина»( а.с.6).

23.01.2001р. Оброшинська сільська рада, на
підставі рішення №84/2 від 23.11.2000р.,
видала ОСОБА_9 ОСОБА_12»янівні
Державний акт серії ЛВ №28857 на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,23 га, яка знаходиться
на території с.Оброшино та призначена
для будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, з зазначенням опису меж
такої земельної ділянки (а.с_____).

Також в даному випадку суд приймає до
відома, що в березні 2009р. ОСОБА_5
звернулася в Пустомитівський районний
суд з позовом до ОСОБА_9 та виконкому
Оброшинської сільської ради про
визнання недійсним виданого ОСОБА_9
23.01.2001р. Державного акту на право
приватної власності на спірну земельну
ділянку площею 0,23 га.

Рішенням місцевого суду від 23.07.2010р.,
яке залишено в силі ухвалою
апеляційний суду Львівської області
від 15.07.2013р., в задоволенні позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Дане рішення перебуває в законній силі
, тому суд, згідно ст.61 ЦПК України
вважає , що обставини правомірності
видачі ОСОБА_9 Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,23 га, не потребують
доказуванню.

З врахуванням встановленого суд
вважає, що оскаржуване рішення №84/2
від 23.11.2000 р. про безкоштовну передачу
земельної ділянки ОСОБА_9 розміром 0,23
га, прийняте органом місцевого
самоврядування у відповідності до
вимог чинного законодавства, в межах
його компетенції та в межах граничних
розмір, і будь-яких порушень при
прийнятті даного рішення , судом не
встановлено.

Щодо тверджень представників позивача
про наявність рішень виконкому
Оброшинської сільської ради №70 від
26.09.2000 р. про перезакріплення за ОСОБА_9
земельної ділянки, а також рішення №84
від 23.11.2000 року про передачу ОСОБА_9
безкоштовно у власність земельної
ділянки розміром 0,115 га у кварталі
забудови «Буковина», то такі суд
оцінює критично та вважає, що їх
прийняття (наявність) не можуть бути
підставою для визнання недійсним та
скасування оскаржуваного рішення №84/2,
оскільки позивачем не доведено, а
судом не встановлено, що рішення №70 і
№84 , та рішення №84/2 приймались щодо
одної і тієї самої земельної ділянки.

Суд критично відноситься до показів
свідка ОСОБА_13 про те, що ним , як
Оброшинським сільським головою, у 2000
році підписувались як рішення №84 ,
так і рішення №84/2 від 23.11.2000р., але
обставин їх підписання, він не
пам»ятає, та розцінює такі як доказ
підписання даних рішень уповноваженою
на те посадовою особою.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконкому Оброшинської
сільської ради №71 від 26.09.2000р.
перезакріплено земельну ділянку №27
під будівництво житлового будинку в
с.Оброшино Пустомитівського району,
квартал забудови «Буковина», з гр.
ОСОБА_14 на гр.ОСОБА_8 ( на даний час
ОСОБА_5 – позивача по справі ( а.с.4).

В даному рішенні розмір площі
земельної ділянки не зазначений, даних
про встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості),
одержання документа, що посвідчує
користування позивачем цією
земельною ділянкою, суду не надано.

Також судом не здобуто даних про
фактичну передачу ОСОБА_15 згаданої нею
земельної ділянки, і що вона
приступила до її використання після
того та використовувала.

Судом враховано, що як стверджує
позивач, за нею у 2000 році була
перезакріплена спірна земельна
ділянка, але до 2009 року вона будь-яких
претензій до ОСОБА_15 не пред»являла,
незважаючи на те, що ОСОБА_15 набула
права власності на таку земельну
ділянку ще у січні 2001 року.

Статтями 3 і 7 ЗК визначено, що землею
розпоряджаються Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землі у
власність або у користування та
вилучають їх. Користування землею може
бути постійне або тимчасове.

Статтями 22 і 23 ЗК передбачено, що
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) й одержання документа, що
посвідчує це право - державного акту,
які видаються і реєструються
сільськими радами народних депутатів.

Порядок видачі державних акті на право
постійного користування земельною
ділянкою регулюється Інструкцією про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
04.05.1999р. №43.

Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 цієї
Інструкції, складання державного акту
на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
складання державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою , що була раніше надана
громадянам, або при переоформленні
право установлю-ючих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
перенесення в натурі ( на місцевості)
меж земельної ділянки та закріплення
їх межовими знаками і затвердженою
відповідною технічною документацією.

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що
роботи зі складання державного акту на
право власності на земельну ділянку
або на право постійного користування
земельною ділянкою виконуються в
такій послідовності: підготовчі
роботи; встановлення ( відновлення) в
натурі ( на місцевості) меж земельної
ділянки та меж обмежень; складання
кадастрового плану земельної ділянки;
заповнення бланка державного акту.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач зазначила, що рішенням
виконкому Оброшинської сільської ради
№71 від 26.09.2000р. за нею перезакріплено
земельну ділянку №27 у кварталі
забудови «Буковина» в с.Оброшино
Пустомитівського району, та стверджує,
що саме дана земельна ділянка разом з
іншою земельною ділянкою, за рішенням
рішення виконкому Оброшинської
сільської ради №84/2 від 23.11.2000 р., була
передана безкоштовно у власність
ОСОБА_9

Позивача не довела суду, а судом не
встановлено, що ОСОБА_5 набула прав на
згадану нею земельну ділянку, оскільки
відсутні дані про встановлення (
відновлення) в натурі межових знаків,
виготовлення технічної документації
та видачу їй державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою. З цих підстав суд вважає,
що при прийнятті виконкомом
Оброшинської сільської ради рішення
№84/2 від 23.11.2000 року, права ОСОБА_10
жодним чином не були порушені .

Згідно зі статтею 152 ЗК України,
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Усунення
будь-яких порушень права на землю може
вимагати власник земельної ділянки або
землекористувач.

Позивач не являється власником або
землекористувачем спірної земельної
ділянки, а тому її позовні вимоги по
даній справі не відповідають
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом.

Керуючись ст.33 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ст.ст.3,7,
6,17,22,23,67 ЗК України від 18.12.1990 р., ст.152 ЗК
України, ст.ст.3,4,8,10,11,57, 60, 61,209, 212- 216, 218,
223, 292,294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
рішення №84/2 від 23.11.2000 р. виконкому
Оброшинської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про передачу ОСОБА_9
ОСОБА_12»янівні у приватну власність
земельної ділянки площею 0,23 га для
обслуговування житлового будинку,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Повне рішення складено

та підписано 24.12.2013р.

СуддяОСОБА_12