ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2013 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Буймової Л.П., при секретарі Корченко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні нею,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайоноого суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй належить 1/6 частина житлового будинку 14 по вул. Радянській у м. Фастові Київської області. Цей будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,2214 га та складається із шести квартир, власниками яких окрім неї є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На думку позивачки, між співвласниками будинку склався фактичний порядок користування земельною ділянкою. Враховуючи що позивачка має намір приватизувати частину земельної ділянки, якою постійно користується, позивачка просила визначити порядок користування частиною вказаної присадибної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських та підсобних приміщень і споруд, виділивши в її користування ту частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні її батьків. Однак, відповідачка ОСОБА_2 не визнає за позивачкою право власності на земельну ділянку. На приватизацію земельної ділянки згоди не надає також і інший відповідач ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали і просять суд визнати порядок користування частиною присадибної земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачки за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських та підсобних приміщень і споруд, виділивши в її користування ту частину ділянки, яка перебувала в користуванні її батьків, та стягнути з відповідачів судові витрати понесені нею в ході судового розгляду, а саме витрати пов"язані з проведенням експертизи та наданням юридичної допомоги.

ОСОБА_2 - відповідач по справі, проти позову заперечувала і суду пояснила, що відповідно до договору дарування їй належить 1/12 частини вищевказаного будинку. Відповідно до висновку експерта в її користуванні перебуває земельна ділянка яка є на 0,023 га менше від її ідеальної частки у власності на будинок, у позивачки перебуває земельна ділянка яка є на 0,0070 га більше від її ідеальної частки. Фастівським міськрайонним судом неодноразово приймалося рішення про усунення перешкод в користуванні власністю та земельною ділянкою, ями зобов'язано ОСОБА_8 не чинити перешкоди ОСОБА_2 належною їй частиною будинку та земельною ділянкою, що свідчить про відсутність усної домовленості між співласниками будинку про землекористування та відсутність встановленого порядку землекористування. Вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими що порушують її права.

ОСОБА_3 суду пояснив, що ніколи з позивачкою немав ніяких суперечок але в їх спільному користуванні знаходиться колодязь для забору води, який не відображено в висновку експерта і не відома його подальша доля. ОСОБА_9 повідомила, що траса, до даного,колодязю проходить під її самовільно збудованій прибудові, а тому вважає, що це призведе до суперечок по його користуванню. У висновку експерта не зазначено порядок користування ним. Також, заперечує проти сплати судових витрат.

Треті особи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судове засідання не з явились, направили до суду письмові заяви про невизнання позову та розгляд справи у їх відсутності.

Третя особа , ОСОБА_10, суду пояснила, що є співвласником будинку № 14 по вул.Радянській в м.Фастові, що стосується земельного спору, то їй відомо, що він триває довчий час і будь-які усні чи письмові домовленості з приводу спірного землекористування між сторонами по справі не укладались. Позов не визнала.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст відділу Держкомзему у м.Фастові суду пояснила, що спір між сторонами по стправі щодо суміжного землекористування триває понад пять років. Будь-яких усних або письмових домовленостей між сторонами не укладалась і в даний час розміри земельних ділянок не відповідають часткам сторін у праві власновті на будинок. Спеціаліст повідомила, що лише один співвласник приватизував свою частину земельної ділянки, яка не межує ні з земельною ділянкою позивачки, ніз земельними ділянками відповідачів, решта землі перебуває в загальному землекористуванні.

Вислухавши учасників судового процесу, та допитаного в судовому засіданні спеціаліста Управління держкомзему у м.Фастові, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив насупні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 22.01.2009 року та договору дарування частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11 Фастівського міського нотаріального округу Київської області від 23.01.2009 року, реєстрованого в реєстрі за № 153, позивачці належить 1/6 частини житлового будинку №14 по вул.Радянській м.Фастові Київської області. Інші - 1/4 частини вказаного будинку належить ОСОБА_12 (договір дарування посвідчений Фастівською держнотконторою від 06.08.2002 року та зареєстрований в реєстрі за №1324), 1/6 частини належить ОСОБА_3 (договір купівлі-продажу посвідченого Фастівською держнотконторою від 8.07.1976 року та зареєстрований за №4215), 1/12 частини будинку належить ОСОБА_13 (договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14 Фастівського міського нотаріального округу від 26.01.2005 року та зареєстрований за №168), 1/4 частини будинку належить ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу посвідченого Фастівською держнотконторою від 23.06.1986 року та зареєстрований за №4153), 1/12 належить ОСОБА_10 (договір дарування посвідчений Фастівською держнотконторою від 24.04.1998 року та зареєстрований за №2-1217).

Житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,0297 га (297 м кв.). Площа земельної ділянки, що розташована біля будинку №14 по вул.Радянській в м.Фастові Київської області тановить 0,1942 га.

Відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №094639 від 19.04.2007 року та серії ЯЕ №094638 від 19.04.2007 року ОСОБА_12 належить на праві власності земельні ділянки площею 0,0250 га та 0,0419 га. Інша частина земельної ділянки, яка знаходиться біля вищевказаного будинку перебуває у користуванні співласників будинку і на даний час ніким не приватизована.

Відповідно до положень сь.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що земельною ділянкою яка перебуває у її користуванні, ще з 1997 року користувалися її батьки. В 2009 році земельна ділянка перейшла у її користування, так як їй подаровано частину вищевказаного будинку.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (яка діяла на момент укладення договору дарування 2009 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ілянки, на якій вони розміщенні, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Позивачкою не надано доказів, що підтверджують розмір земельної ділянки яка була у користуванні її батьків на час укладення договору дарування від 23.01.2009 року.

З наданого суду рішення Фастівської міської ради народних депутатів № 143/10 від 12.08.1997 року "Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам м.Фастова" (без додатку) не вбачається кому передано земельні ділянки їх розмір, а тому не може бути прийнято судом як належний доказ.(а.с.11). Крім того, суд приймає до уваги, що зазначене рішення, в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_15, було скасоване рішенням Фастівської міської ради № 20/9-ХХІІ-УІ від 09.02.2012 року (а.с.40).

Під час розгляду справи в суді позивачка звернулася з заявою до Фастівської міської ради про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розміщена біля вищевказаного будинку, оскільки відповідно до п.в ст. 12 ЗК України, надання земельних ділянок у користування належить до компетенції міських рад. .

Рішенням Фастівської міської ради №20/19-ХХІІ-УІ від 09.02.2012 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, а саме ОСОБА_16 - обслуговування житлового будинку площею 0,0167 га, ведення особистого селянського господарства площею 0,0202 га, що відповідає її частці у праві власності на будинок(а.с.39). Вказане рішення набрало законної сили. В установленому законом порядку позивачка його не оскаржувала.

Виходячи з вищеназваних рішень міської ради суд дійшов висновку про те, що позивачкою не надано доказів, що підтверджують розмір земельної ділянки яка була у користуванні її батьків на час укладення договору дарування від 23.01.2009 року, а навпаки вказують на те, що позивачка не оспорюючі рішення міської ради від 09.02.2012 року формально погодилась із зазначеним в ньому розміром земельної ділянки.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 21/21-12 від 06 червня 2012 юку розміри земельних ділянок, якими фактично користуються сторони, не відповідають розмірам, їх часток в праві власності на будинок, а саме: ОСОБА_4 відповідно до її частки 1/4 має користуватися 0,0560 га, фактично за державними актами володіє 0,0669га, де 0,0030 га виходить за межі огорожі досліджуваної зємельної ділянки. ОСОБА_5, відповідно до його частки 1/4 має користуватися 0,0560 га, фактично користується площею 0,0427 га. ОСОБА_3 відповідно до його частки 1/6 має користуватися 0,0373га, фактично користується площею 0.0377 га. ОСОБА_10 відповідно до її частки 1/12 має користуватися 0,0187 га, фактично користується площею 0,0138 га. ОСОБА_1 відповідно до її частки 1/6 має користуватися 0,0372 га, фактично користується площею 0,0442 га. ОСОБА_2 відповідно до її частки 1/12 має користуватися 0,0187 га, фактично користується площею 0,0164 га.

Відповідно до ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як, вбачається з висновку судово будівельно-технічної експертизи № 21/21-12 від 06червня 2012 року позивачка фактично користується 0,0442 га, а відповідно до її частки 1/6 має користуватися 0,0372 га ( що встановлюється і рішенням міської ради). Відповідачка ОСОБА_2, фактично користуватися 0.0164 га, а відповідно до її частки має користуватися 0,0187 га, що порушує законні права співвласників та позбавляє можливості належно користуватися своєю частиною будинку, тому суд не може визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Перевіривши доводи позивачки про добровільне визначення власниками житлового будинку порядку користування й розпорядження земельною ділянкою, суд вважає, що дані доводи не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються як поясненнями учасників процесу та спеціаліста так і письмовими матеріалами справи. Зокрема, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 09 грудня 2009 року по цивільній справі № 2-476/09 за позовом ОСОБА_2 До ОСОБА_15 (мати позивачки) про усунення перешкод в користуванні власністю та земельною ділянкою загального користування встановлено, що: «відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Фастівської міської ради № 118 від 11.06.2008року розподіл ділянки між співвласниками будинку № 14 по вул.Радянській не проводився. Двір є землями загального користування і відділ містобудування та архітектури дозволів на встановлення парканів не надавав. Крім цього, в провадженні Фастівського міськрайоного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 В, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельної ділянкою, що підтверджує, що розподілу земельної ділянки між співвласниками не має» (а.с.16).

Також, в матеріалах справи на аркушах 20-21 міститься рішення Фастівського міськрайонного суду від 23 листопада 2010 року в цивільній справі 2-106/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа Фастівька міська рада про усунення перешкод в користуванні власністю та земельною ділянкою. В цьому рішенні зазначені наступні обставини: Як вбачається з пояснень представника відділу Держкомзему в м.Фастові розподіл ділянки між співвласниками будинку № 14 по вул.Радянській в м.Фастові не проводився. Двір є землею загального користування... (а.с. 20 - на звороті).

Названі рішення суду вступили в законну силу, а обставини встановлені ними стосуються тих самих осіб, які є сторонами під час даного провадження і прямо вказують на відсудність будь-яких домовленостей щодо спільного земелкористування. Враховуючи викладене суд застосовує до даних обставин положення ч.3 ст.61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

На думку суду, до спірних правовідносин не може бути застосовано правило ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і ст. 30 ЗК України (1990 року). Неможливість застосування цієї норми закону в даному спорі полягає у відсутності доведеності як позивачкою, так і будь-якими актами органів місцевого самоврядування або цивільно-правовими угодами умов та обсягу прав користування земельною ділянкою, які перейшли до позивачки від її батьків.

Посилання позивачки на підтвердження усних домовленостей між сторонами по справі в технічному паспорті на домоволодіння спростовується, як поясненнями учасників процесу так і показами спеціаліста і обєктивними обставнами, встановленими попередніми рішеннями суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає , що в задоволенні позову слід відмовити, у звязку із недоведеністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК Ураїни стороні, на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то і судові витрати не підлягають стягненню на користь позивачки.

Керуючись ст.ст.3,10,60,212,215,218 ЦПК України, на підставі ст.ст. .12,88,95,96,120 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_16 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні нею відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд потягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: