АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3897/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2415/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року
м. Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді
Харчука В.М.

суддів: Кізюн О.Ю., Спірідонової Т.В.

при секретарі Чебан О.М.

з участю: апелянтів і
їх представника ОСОБА_1,

позивача
ОСОБА_2 і представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням №
22ц/792/2415 /13 за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
29 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Хмельницького бюро
технічної інвентаризації,
реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, визнання
недійсним договору дарування, визнання
права власності на частину житлового
будинку, усунення перешкод в
користуванні будинком, вселення,
визнання недійсним запису у реєстрі
прав власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги,

встановила:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання правовстановлюючих
документів недійсними, визнання права
власності на частину житлового
будинку, усунення перешкод в
користуванні та вселення. Ці вимоги
були уточнені позивачем в квітні 2013
року (а.с.3-4, 66-67)

В обґрунтування вимог позивач
вказував, що ОСОБА_4 є його рідною
сестрою, а ОСОБА_5 - матір'ю. З моменту
свого народження - 1975 року він був
прописаний і проживав разом із
батьками та сестрою в будинку
АДРЕСА_1 і після смерті свого батька
ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
разом із відповідачками успадкував
дане будинковолодіння, оскільки на час
відкриття спадщини був неповнолітнім.

Під час розгляду цивільної справи
у Хмельницькому міськрайонному суді
16.11.2012 року за позовом ОСОБА_4 про
визнання його таким, що втратив право
користування

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції
-Логінова С.М.
Справа №22ц/792/2415 /13

Доповідач -Кізюн О.Ю.
Категорія № 2,5

житловим приміщенням в будинку
АДРЕСА_1, йому стало відомо про те, що
означений будинок відповідачка ОСОБА_5
успадкувала згідно заповіту після
смерті баби ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а 03.02.2011 року ОСОБА_5
за договором дарування відчужила
означений спадковий будинок
відповідачці ОСОБА_4

Вважає, що ОСОБА_9 незаконно
набула право власності на весь спірний
будинок, оскільки спірний будинок
АДРЕСА_1

належав колгоспному двору. Тому з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати

частково недійсним запис в реєстрі
прав власності на нерухоме майно за №
30325979 щодо приватної власності ОСОБА_9
на будинок АДРЕСА_1 в частині
визначення її розміру.

Просив також визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане Хмельницькою
районною державною нотаріальною
конторою 04.08.2010 року за № 1-1723 в частині
визначення розміру частки ОСОБА_9 у
домоволодінні;

визнати частково недійсним договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від
03.02.2011 року, в частині 4/15 частки;

визнати за ним право власності на 4/15
частини житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1;

усунути перешкоди в користуванні та
вселити його в спірне
будинковолодіння.

Усною ухвалою суду від 16.05.2013 року
до участі в справі залучено в якості
співвідповідача БТІ м. Хмельницького
(а.с.75)

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 29 серпня 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, видане
Хмельницькою районною державною
нотаріальною конторою від 4 серпня 2010
року № 1-1723 та зареєстроване в
Хмельницькому бюро технічної
інвентаризації 01.11.2010 року на ім'я
ОСОБА_9, на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
3 лютого 2011 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 4/15 житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити перешкоди в користуванні
будинком за адресою АДРЕСА_1 та вселити
ОСОБА_2 в означений будинок.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір по 314,20 грн.
з кожної.

В своїй апеляційній скарзі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким в позові ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі. Апелянти
вважають, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки в порушення
вимог ст.11 ЦПК України суд при
вирішенні справи вийшов за межі
заявлених позовних вимог; не врахував
тієї обставини, що позивач втрати право
на частку в майні колгоспного двору,
оскільки у 2005 році купив житловий
будинок по АДРЕСА_1; в матеріалах справи
відсутні докази про те, що позивач
прийняв спадщину після смерті батька,
який помер 19.08.1992 року; спірне
будинковолодіння по АДРЕСА_1 не ввійшло
до спадкової маси, оскільки відповідно
до свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 29 грудня 1988 року
власником будинку по АДРЕСА_1 являється
ОСОБА_9; позивач досяг повноліття у 1993
році, і з цього часу для нього почався
перебіг позовної давності, однак він не
надав суду доказів того, що строк
позовної давності ним пропущено з
поважної причини, а тому відповідно до
ст.80 ЦК УРСР суд зобов'язаний був
відмовити у позові з підстав пропуску
позивачем позовної давності; при
вирішенні справи суд усупереч ч.3 ст.61
ЦПК України не врахував наявності
чинного рішення суду від 16.11.12 року,
яким встановлено, що ОСОБА_2 мав лише
право користування спірним житлом, яке
втратив.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав та мотивів.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.3 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
норм процесуального права, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до правил ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Ці вимоги процесуального закону
судом першої інстанції не були
дотримані.

Так, суд першої інстанції
правильно встановивши обставини
справи та дави належну оцінку зібраним
доказам, при вирішенні справи вийшов за
межі заявлених позивачем вимог, і
ухвалив рішення про визнання
недійсними в цілому свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 4
серпня 2010 року та договору дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою АДРЕСА_1 від 3
лютого 2011 року, в той час як позивач
просив визнати ці правовстановлюючі
документи частково недійсними. Тому в
цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення в цій
частині.

Згідно роз'яснень, даних в п.6
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 20 « Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане
до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися
за нормами, що регулювали власність
цього двору, а саме: а) право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору і збереглося після припинення
його існування, мають ті члени двору,
котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на частку в його майні; б) розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних; г) згідно зі ст.4
Постанови Верховної ради України « Про
введення в дію Закону « Про власність»
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Судом першої інстанції об'єктивно
встановлено, що житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є
майном колишнього колгоспного двору,
право власності на яке в рівних частках
належало ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те,
що житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 належав на праві
власності ОСОБА_9 спростовуються
свідоцтвом про право власності на
жилий будинок, який виданий 09.02.1989 року
виконавчим комітетом Хмельницької
районної ради народних депутатів,
згідно якого житловий будинок з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1
належить колгоспному двору, головою
якого являється ОСОБА_9

З урахуванням правил ст.123
Цивільного кодексу УРСР та правил
ст.ст.529,548,549 цього ж Кодексу суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач ОСОБА_2 має право
власності на 1/5 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, як член бувшого колгоспного
двору, та на 1/3 частину цього ж
житлового будинку з надвірними
будівлями в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_6

З матеріалів справи видно, що на час
смерті ОСОБА_6 позивач був
неповнолітнім, проживав в спірному
будинку з часу свого народження,
продовжував проживати в цьому будинку
і після смерті батька, що відповідно до
правил ст. 549 ЦК УРСР свідчить про
прийняття позивачем спадщини після
смерті батька шляхом фактичного вступу
в управління та володіння спадковим
майном.

При цьому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для застосування
до заявлених вимог позовної давності і
ці висновки суду доводами апеляційної
скарги не спростовано.

Встановлено також, що згідно
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 04.08.2010 року
після смерті ОСОБА_9 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 набула ОСОБА_5, яка
згідно договору дарування від 03.02.2011
року відчужила означений житловий
будинок з надвірними будівлями своїй
дочці ОСОБА_4

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Суд першої інстанції правомірно
визнав, що ОСОБА_2 має право власності
на 4/15 житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, тому слід визнати
частково недійсними:

свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 04.08.2010 року,
видане на ім'я ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_9, в частині визнання за ОСОБА_5
права власності на 4/15 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

договір дарування від 03.02.2011 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, щодо
відчуження ОСОБА_5 4/15 частини житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1

В решті рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим і підстав для
його скасування чи зміни колегія
суддів в межах доводів апеляційної
скарги не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
задоволити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 29 серпня 2013
року в частині визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 04 серпня 2010 року та в
частині визнання недійсним договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 від 03
лютого 2011 року скасувати.

Визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 04 серпня 2010 року, видане
на ім'я ОСОБА_5, в частині визнання за
ОСОБА_5 права власності на 4/15 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

Визнати частково недійсним
договір дарування щодо 4/15 частини
житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 03
лютого 2011 року.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:підпис

Судді:підписи

Копія відповідає оригіналу. Суддя:
(О.Кізюн)