Справа № 1521/5772/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2013 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Узбережжя-сервіс»про визнання недійсним та розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В :

30 серпня 2011 року, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, визнати недійсним договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 19.08.2005 р., укладений між нею та відповідачем, який на її думку, був вчинений під впливом обману, визнати вказаний договір розірваним з 2007 року та стягнути судові витрати по справі, посилаючись на те, що їй стало відомо про те, що такої юридичної особи, як ТОВ «»Узбережжя-сервіс»не існує, так як свідоцтво про державну реєстрацію, відповідач отримав 23.08.2005 р. і не на дату підписання договору, на думку позивачки, відповідач не був балансоутримувачем будинку № 5 по вул. Сьома, ж/м «Чорноморка», с. Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області, в якому, позивачці, на праві власності належить квартира № 59. Також, позивачка зазначила, що у 2010 році, рішенням Таїровської с/р № 2090-V від 02.07.2010 р. «Про призначення обєднання співвласників багатоквартирних будинків «Флора», належним балансоутримувачем житлових будинків, що входять до складу житлового комплексу, розташованого на території Таїровської с/р за адресою : с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Сьома, №№ 5,7 було призначено ОСМД «Флора», зазначивши при цьому, що неналежний балансоутримувач ТОВ «Узбережжя-сервіс»неналежно надав послуги, що неодноразово приводило до порушення санітарних норм, пославшись на акт СЕС Овідіопольського району від 30.09.2010 р.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак від представниці позивачки за нотаріально-посвідченою довіреністю, яка також про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, під розписку, надійшла до суду заява, в якій остання, просила суд, слухати справу її довірительки без її участі, надіславши копію рішення (а.с. 115).

Представниця відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши пояснення представниці відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приписами статті 61 ЦПК України передбачено обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.04.2010 р. по цивільній справі за позовом ТОВ «Узбережжя-сервіс»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги та зобовязанні укласти договір про надання послуг, встановлено що відповідач ТОВ «Узбережжя-сервіс»- є належною стороною при укладенні договорів про надання житлово-комунальних послуг, до яких відноситься оспорюваний позивачкою ОСОБА_1 договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 19.08.2005 р., про що також неодноразово було зазначено у рішеннях Овідіопольського райсуду Одеської області від 12.08.2011 р., від 17.10.2011 р. залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 07.02.2011 р. та від 16.03.2012 р. (а.с. 35-36,63-67).

Крім цього, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2011 р., залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 р., по адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 та інших, всього 4 особи до Державного реєстратора Овідіопольської РДА, Таїровської с/р, Виконкому Таїровської с/р, 3-тя особа ОСББ «Флора»- було визнано недійсною державну реєстрацію ОСББ «Флора»та припинено юридичну особу ОСББ «Флора»(а.с. 38-46).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач - ТОВ «Узбережжя-сервіс»- є належною стороною при укладенні оспорюваного договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій від 19.08.2005 р.,укладеного між ними та позивачкою, а тому у задоволенні позову в частині визнання недійсним вказаного договору слід відмовити повністю, як слід відмовити і в частині задоволення позову про визнання договору розірваним з 2007 р., як в безпідставних та необґрунтованих з огляду на зазначені численні рішення судів різних інстанцій та юрисдикцій.

Твердження позивачки про введення її в оману при укладенні оспорюваного договору є хибними та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Крім того, суд вважає безпідставними та надуманими твердження позивачки про неякісність послуг відповідача, який той надав в період дії оспорюваного договору, враховуючи відсутність з боку позивачки жодного документального доказу з посиланням на неіснуючий акт СЕС Овідіопольського району.

Не заслуговують на увагу твердження позивачки, що відповідач не був у встановленому ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»порядку визначений як балансоутримувач будинку № 5 по вул. Сьомій ж/м «Чорноморка»с. Мізікевича оскільки сам по собі вказаний факт при наявності виконання обовязків за договором після його укладання не може бути підставою для визнання договору недійсним за ознаками введення в оману.

Отже з урахуванням вищенаведеного, судом не приймається до уваги доводи позивачки про вчинення оспрюваного правочину під впливом обману, так як ст. 229 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Одночасно, стаття 230 ЦК України передбачає якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Тобто, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Субєктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману є умисел на введення в оману, що в даному випадку не доведено позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,57-61,208-209,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 229,230 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Узбережжя-сервіс»про визнання недійсним та розірвання договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Д.М. Гандзій