Провадження №2/333/4098/13
Ухвала

Іменем України

23 грудня 2013 року
м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, третя особа - ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

20.12.2013 року до Комунарського районного
суду м.Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
третя особа - ОСОБА_4, в якій позивач
просить суд визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
передбачених ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява, ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі, зміст
позовних вимог, ціну позову щодо вимог
майнового характеру, виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування, перелік
документів, що додаються до заяви.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджує сплату судового збору.

Згідно ст.6 Закону України «Про судовий
збір» судовий збір перераховується у
безготівковій або готівковій формі
виключно через установи банків чи
відділення зв'язку. На підставі ст.9
Закону України «Про судовий збір»
судовий збір сплачується за місцем
розгляду справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» визначено
ставку судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру -
0,1 розміру мінімальної заробітної
плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік» станом на
01.01.2013 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1147 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
заяви немайнового характеру - 114,70
гривень.

Як вбачається з матеріалів справи в
порушення зазначених вимог
цивільно-процесуального законодавства
позивачем не надано ніяких документів
про сплату судового збору.

Таким чином, позивачу у разі звільнення
від сплати судового збору, необхідно
вказати підстави звільнення та надати
докази на підтвердження цього, а в
іншому випадку - сплатити судовий збір
згідно ст.4 Закону України «Про судовий
збір».

Крім того, однією з обов'язкових вимог
до позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України, є зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину. В
позовній заяві позивач зазначає, що: до
теперішнього часу спірна квартира
належить державному житловому фонду,
за весь час відсутності за місцем
реєстрації відповідачі не сплачують
комунальні платежі, взагалі не
цікавляться квартирою, на її прохання
добровільно знятися з реєстрації
відмовляються. При цьому ніяких
доказів на підтвердження зазначених
фактів до позовної заяви позивач не
додає, чим можуть бути підтверджені
зазначені обставини в позовній заяві
не зазначає, клопотання про
витребування доказів не заявляє.

Не визначення власника квартири із
зазначенням відповідних доказів
унеможливлює визначення суб'єктного
складу відповідних правовідносин.

Відповідно до ст.121 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява, подана без додержання
вимог, викладених у ст.ст.119-121
Цивільного процесуального кодексу
України, підлягає залишенню без руху з
наданням строку для усунення
недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, третя особа - ОСОБА_4 -
залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків позовної заяви - три дні з дня
отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо вона у
встановлений строк не усуне зазначені
недоліки, то позовна заява буде
вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С. Тучков