Справа № 466/2-12/11
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/6944/13
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі: Брикайло М.В.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2,
ОСОБА_7 у інтересах ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 11 червня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», треті особи: Третя
Львівська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
управління громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУ МВС
України у Львівській області про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, скасування реєстрації
права власності, витребування майна,
позбавлення права користування
житловим приміщенням, визнання права
власності -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням задоволено
зазначений позов.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 14.07.2004
року, видане Третьою Львівською
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_2 Скасовано реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
витребувано це нерухоме майно від
добросовісного набувача ОСОБА_3,
позбавлено ОСОБА_8 та неповнолітню
дитину ОСОБА_9 права користування даною
квартирою шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку за даною адресою
та виселення без надання іншого житла.

Визнано право власності ОСОБА_5 на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом.

Рішення оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у
особі свого представника ОСОБА_7
Просять його скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у позові.
Зазначають про неправильне
встановлення судом фактичних обставин
справи, невідповідність висновків
встановленому, неправильне
застосування норм матеріального права.
Посилаються на те, що на час відчуження
ОСОБА_2 спірної квартири він був її
законним власником, мав право
розпорядитися нею. Суб'єктивного права,
як і підстав для витребування квартири
у добросовісного набувача ОСОБА_3,
ОСОБА_5 не мала, так як спадщину після
14.06.2006 року вона не прийняла, не була її
власником. Крім цього ОСОБА_3
посилається на ту обставину, що договір
купівлі - продажу квартири не визнаний
недійсним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і його представника
ОСОБА_4 на підтримання скарг, ОСОБА_5 і
її представника ОСОБА_6 на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційних
скарг, колегія суддів не знаходить
законних підстав для їх задоволення з
огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що 25.07.2002 року відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_11 Спадкоємцем за
заповітом є ОСОБА_5, яка прийняла
спадщину у шестимісячний строк шляхом
подання до нотаріальної контори заяви.

Судом також було встановлено, що на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 19.11.2003 року
право власності на спірну квартиру
було визнано за ОСОБА_2 11.10.2004 року
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив дану
квартиру. Ухвалою Верховного Суду
України від 14.06.2006 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 19.11.2003 року було скасовано.

Висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем
спірної квартири є вірним і відповідає
матеріалам справи та ґрунтується на
нормах матеріального права (ч. 1 ст. 388 ЦК
України), так як він не знав і не міг
знати про те, що ОСОБА_2 без відповідної
правової підстави відчужив йому майно.

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_2 є
законним відчужувачем квартири не
базується на вимогах чинного
законодавства. При цьому правового
значення не має та обставина, що на час
продажу квартири ОСОБА_2 був її
власником, адже в наступному підстава,
на якій він набув майно у власність
відпала.

Оскільки ОСОБА_5 прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_11, то на підставі
цього факту у неї виникли речові права
стосовно спадкового майна. Своєї згоди
на відчуження квартири ОСОБА_3 ОСОБА_2
вона не давала, тобто це майно вибуло з
володіння не з її волі іншим шляхом.

Таким чином, місцевий суд прийшов до
вірного висновку, що спадкоємець
ОСОБА_5 має право вимоги до
добросовісного набувача ОСОБА_3 про
витребування спірної квартири від
нього.

Цей висновок суду узгоджується із
вимогами п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України і
правової позиції Верховного Суду
України від 23.01.2013 року у справі
№6-164цс12.

Не відповідає чинному законодавству
твердження апелянтів про відсутність
підстав для виселення членів сім'ї
ОСОБА_3

Колегія суддів виходить із того, що ці
відповідачі вселилися у спірну
квартиру на підставі права власності
на це нерухоме майно. Оскільки ОСОБА_5
на законній підставі витребувала
квартиру у ОСОБА_3, і як особа, яка має
речові права на неї, заперечує
можливість їх проживання, то даних осіб
слід виселити з квартири на підставі
ст. 116 ЖК України як таких, що самоправно
її займають.

При цьому посилання апелянта на ст. 18
Закону України «Про охорону дитинства»
і на ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» є
безпідставним, так як ці норми не
врегульовують дані правовідносини.

Таким чином колегія суддів приходить
до переконання, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність його
висновків і тому рішення слід залишити
без змін, а апеляційні скарги
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_7 у
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 червня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: