Справа № 2 -9/13 р.
У Х В А Л А

27 серпня 2013 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування, договору довічного утримання, заповіту недійсними,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування, договору довічного утримання недійсними, визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона є донькою ОСОБА_7, яка померла 6 вересня 2009 року. Вона звернулась до нотконтори для оформлення своїх спадкових прав, проте їй стало відомо про існування договору дарування від 10 вересня 2008 року та договору довічного утримання від 13 листопада 2008 року, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Внаслідок укладення цих договорів нерухомість - житловий будинок з відповідними господарським та побутовими будівлями і спорудами № 72 по вул. Комсомольській у м. Миколаєві, була відчужена відповідачу. Крім того, 10 червня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_8 посвідчений заповіт ОСОБА_7, яким вона за свого життя заповіла все своє майно ОСОБА_6

Посилаючись на те, що вік матері та її стан здоровя викликають сумніви у розумінні нею своїх власних дій під час укладання зазначених договорів, вона перебувала на надомному обслуговуванні із отримання допомоги, а також посилаючись на чисельні захворювання ОСОБА_7, в тому числі на емоційно-лабільний розлад особистості, просила суд визнати договір дарування від 10 вересня 2008 року та договір довічного утримання від 13 листопада 2008 року, а також заповіт від 10 червня 2009 року недійсними

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2012 року у справі за клопотанням позивачки призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1, та було поставлено на вирішення наступне питання: чи усвідомлювала ОСОБА_7 за своїм психічним станом на момент укладання договору дарування 10 вересня 2008 року, на момент укладання 13 листопада 2008 року договору довічного утримання та 10 червня 2009 року заповіту, значення своїх дій та чи могла керувати ними?

Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 273 від 11 червня 2013 року надати відповідь на питання, поставлене судом на вирішення експертів, не можливо у звязку з відсутністю пояснень лікаря-психіатра госпіталю інвалідів війни та лікаря-терапевта міської поліклініки № 5, що оглядали ОСОБА_7.

В судовому засіданні 27 серпня 2013 року згідно поданого раніше клопотання позивачки було надано пояснення лікарем-психіатром госпіталю інвалідів війни.

За відомостями міської поліклініки № 5 лікар-терапевт, який оглядав ОСОБА_7, помер.

В судовому засіданні 27 серпня 2013 року позивачка заявила клопотання про призначення у справі додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи з урахуванням наданих лікарем-психіатром пояснень для визначення психічного стану ОСОБА_7 на момент укладання спірних договорів та заповіту.

Представники відповідача проти проведення додаткової експертизи заперечували, посилаючись на відсутність підстав проведення такої експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Враховуючи, що експертною установою, якій доручалося проведення експертизи, вже було досліджено матеріали цивільної справи і вся наявна медична документація відносно ОСОБА_7, суд вважає за необхідне з урахуванням наданих лікарем-психіатром пояснень призначити у справі додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний відповідний проміжок часу, на час проведення експертизи провадження у справі слід зупинити.

Керуючись ст. ст. 143, 144, 150, 168, 202, 203, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування, договору довічного утримання, заповіту недійсними додаткову судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 та здійснити її на підставі наданих Ленінським районним судом м. Миколаєва на експертизу матеріалів.

Попередити лікарів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК України та поставити на їх вирішення такі питання:

1. Чи усвідомлювала ОСОБА_7 за своїм психічним станом на момент укладання договору дарування 10 вересня 2008 року, на момент укладання 13 листопада 2008 року договору довічного утримання та 10 червня 2009 року заповіту, значення своїх дій та чи могла керувати ними?

Для проведення експертизи надати матеріали цивільної справи № 2/489/9/2013 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування, договору довічного утримання недійсними, визнання заповіту недійсним, медичні картки ОСОБА_7, відмовний матеріал.

Оплату за проведення експертизи покласти на позивачку ОСОБА_1.

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинити.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська