Головуючий суду 1 інстанції - Антоненко
Доповідач - Соловей Р.С.
Провадження № 22ц/782/5062/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області

в складі: головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.,

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 25 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Луганської міської ради про визнання
права власності на гараж,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, якою просив
визнати за ним право власності на
металевий гараж АДРЕСА_1. Позивач
вважає, що відсутність встановленого
за ним права власності на металевий
гараж перешкоджає йому користуватися
та розпоряджатися його майном.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати це
рішення, як незаконне та
необґрунтоване, ухвалене при неповному
з'ясуванні всіх обставин справи, з
висновками суду, що не відповідають
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Новим рішенням просив визнати за ним
право власності на об'єкт нерухомого
майна - гараж, розташований за адресою:
АДРЕСА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає оскаржуване
рішення суду таким, що відповідає
вказаним вимогам.

Судом у справі встановлено, що позивач
ОСОБА_3 на підставі заповіту від 21.04.1992
р. ОСОБА_4, посвідченого старшим
державним нотаріусом Четвертої
Луганської нотаріальної контори
Могільною Т.Н. (а. с. 14), після смерті
ОСОБА_4, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1
(свідоцтво про смерть на а. с. 10),
успадкував все майно, що належало їй на
день смерті.

Металевий гараж, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, було встановлено у
дворі будинку з дозволу виконавчого
комітету Ленінської райради депутатів
трудящих на підставі рішення №233/7 від
20.08.1975 р. ОСОБА_6 (а. с. 12), з яким ОСОБА_4
перебувала у зареєстрованому шлюбі
(свідоцтво про одруження на а. с. 11) та
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про
смерть на а. с. 9).

Крім того, встановлено, що Ленінська
районна у місті Луганську рада своїм
рішенням №229/13 від 16.08.2005 р. передала
ОСОБА_3 у тимчасове користування на
умовах оренди строком на 5 років
земельну ділянку площею 0,0028 га у дворі
жилого будинку АДРЕСА_1, на якій
споруджено гараж НОМЕР_1 відповідно до
плану тимчасового користування (а. с. 15).
Надалі між Ленінською районною у місті
Луганську радою і ОСОБА_3 12.12.2005 р. та
01.12.2010 р. укладались договори оренди
вказаної земельної ділянки на строк
п'ять років (а. с. 16 - 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції,
посилаючись на ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України,
виходив з того, що між сторонами у
справі відсутній спір про право.
Вважає, що позивач, посилаючись на
приписи ст. 291 ЦК України та
стверджуючи, що відсутність
встановленого права власності на
металевий гараж чинить йому перешкоди
в користуванні та розпорядженні
вказаним майном, всупереч вимогам ст.
ст. 59, 60 ЦПК України, не підтвердив
жодним доказом наявність будь-яких
перешкод, а також не обґрунтував, чим
саме відповідач Луганська міська рада
перешкоджає йому у здійсненні права
власності та розпорядженні гаражем.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду у оскаржуваному
рішенні, оскільки вони відповідають
нормам матеріального та
процесуального права.

Як стверджує апелянт у апеляційній
скарзі, спірний металевий гараж він
успадкував після смерті ОСОБА_4 на
підставі заповіту.

Натомість це не підтверджено доказами,
оскільки заповіт не містить переліку
майна, а правовстановлюючого
документа, який підтверджував би право
власності ОСОБА_4 на спірний гараж,
позивачем не надано. За наявності
такого правовстановлюючого документа
позивач може отримати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальній
конторі.

Не підтверджено доказами ы твердження
апелянта, що право власності на спірний
гараж у ОСОБА_4 виникло після смерті
ОСОБА_6, оскільки правовстановлюючий
документ про його право власності на
цей гараж також відсутній.

У апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що відсутність
встановленого права власності на
металевий гараж чинить йому перешкоди
у користуванні та розпорядженні ним,
проте не зазначає, які саме перешкоди у
нього виникли.

Як обґрунтовано зазначив у своїх
запереченнях в судовому засіданні
представник відповідача, право
власності на металевий гараж без
фундаменту не потребує державної
реєстрації.

Слід зазначити, що виходячи з
визначення, металевий гараж є спорудою
для зберігання транспортних засобів,
яка виконується з полегшених
металоконструкцій і встановлюється
тимчасово. Металеві гаражі не є
нерухомістю, не мають капітального
фундаменту і є тимчасовими спорудами.
Згідно ж із ст. 181 ЦК України до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Положеннями ст. 391 ЦК України, на які
посилається позивач, передбачено право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Зі змісту вказаної статті, вбачається,
що власник має право вимагати захисту
свого права від особи, яка перешкоджає
його користуванню та розпорядженню
своїм майном. Тобто, підставою для
звернення з позовом на підставі
вказаної статті слугують посилання на
належне особі (позивачеві) право
користування і розпорядження майном, а
також факти, що підтверджують дії іншої
особи (відповідача) у створенні
позивачеві перешкод щодо здійснення
ним цих правомочностей. При цьому для
задоволення вимог власника майна має
бути встановлений факт об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні
власником своїх прав, тобто, право
власності має бути захищеним у разі
доведеності самого факту порушення.

Однак, як обґрунтовано зазначено в
оскаржуваному рішенні, позивач не
зазначає, яким чином відповідач
Луганська міська рада, до якої він
звернув свої позовні вимоги, порушує
його право користуватись та
розпоряджатись металевим гаражем.

З матеріалів справи вбачається, що
обставини щодо прав позивача на
металевий гараж та укладення
відповідних договорів оренди з
Ленінською районною у місті Луганську
радою для здійснення ним користування
металевим гаражем, відповідачем не
оспорюються та не заперечуються.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд у оскаржуваному рішенні
дійшов правильних висновків щодо
відсутності спору між сторонами
стосовно права позивача на металевий
гараж та обґрунтовано відмовив
позивачеві у задоволенні позовних
вимог. Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції в оскаржуваному
рішенні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
норм матеріального та процесуального
законодавства при розгляді справи та
прийнятті рішення не встановлено,
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 25 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: