Справа № 2/593/632/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2013 р. Бережанський районний
суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Крамаря В.М.

при секретарі
Осадці М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бережанах цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до установи
Тернопільської обласної ради
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат про поновлення на
роботі та оплату втраченого заробітку
за час вимушеного прогулу, -

ВТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до
Бережанського психоневрологічного
будинку - інтернату про поновлення на
роботі та оплату втраченого заробітку
за час вимушеного прогулу.

В позовній заяві позивач вказала, що
працювала на посаді чергової медичної
сестри у Бережанському
психоневрологічному будинку -
інтернаті з 01 квітня 1969 року, про що
свідчить запис №1 у її трудовій книжці.

Наказом № 85-К від 30 вересня 2013 року її
звільнено з роботи за скороченням
штату згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України.

Вважає своє звільнення з роботи
незаконним, оскільки вважає, що
скорочення штату чергових медичних
сестер у відповідача не було; вона
працює на роботі набагато більше, ніж
ті особи, що залишились на роботі і має
найбільший безперервний стаж роботи,
також не має в сім'ї інших працівників з
самостійним заробітком, а тому має
переважне право на залишення на роботі;
при звільненні не було отримано
попередньої згоди профспілкового
комітету на її звільнення; її не було
попереджено про наступне звільнення не
пізніше ніж за 2 місяці.

Під час судового розгляду справи
позивач та її представник ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали з мотивів,
вказаних у позовній заяві.

Представник установи Тернопільської
обласної ради Бережанський
психоневрологічний будинок - інтернат
Град О.В. позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні. Пояснила,
що звільнення позивача було проведено
відповідно до вимог трудового
законодавства, а тому підстав для її
поновлення на роботі не має.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є
безпосереднім керівником позивача і
вважає, що її правильно було звільнено,
оскільки ОСОБА_1 не вміє поміряти
температуру, артеріальний тиск і в
цілому не справляється з своїми
обов'язками.

Дослідивши та оцінивши докази, суд
встановив такі факти.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши докази, приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення з таких мотивів.

Згідно наказу № 64 від 01 квітня 1969 року
позивач була прийнята на роботу в
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат на посаду чергової
медичної сестри.

Наказом № 75 від 28 серпня 2013 року по
установі Тернопільської обласної ради
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат «про внесення змін
до штатного розпису та створення
комісії з визначення осіб, які мають
право на залишення на роботі» з 01
жовтня 2013 року було виключено із
штатного розпису відповідача 0,5 ставки
чергової медичної сестри б/к.

Відповідно до змін №1 до штатного
розкладу по установі Тернопільської
обласної ради Бережанський
психоневрологічний будинок - інтернат,
виданого на підставі наказу № 75 від 28
серпня 2013 «Про внесення змін до
штатного розпису», у відповідача було
передбачено 4 штатних одиниці сестри
медичної чергової б/к, в порівнянні з
штатним розкладом на 01 січня 2013 року по
установі Тернопільської обласної ради
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат внаслідок змін було
скорочено 0,5 штатної одиниці сестри
медичної чергової б/к.

Про наступне звільнення з роботи
позивач була попереджена згідно
поданого нею повідомлення № 18 - 26.08.2013
року, згідно поданого представником
відповідача повідомленням № 03 - 28.08.2013
року. Згідно вказаних повідомлень
позивача було попереджено про те, що її
буде звільнено на підставі п1 ст. 40 КЗпП
України з 26 вересня 2013 року.

Звільнення позивача з роботи було
проведено за згодою профкому, що
підтверджується протоколом № 9
засідання профспілкового комітету від
05 вересня 2013 року.

Наказом № 85-к від 30 вересня 2013 року
позивач звільнена з роботи чергової
медичної сестри б/к за скороченням
чисельності штату працівників на
підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про
працю України.

Як вбачається з довідки, виданої
відповідачем, та особових карток
чергових медичних сестер, наданих
представником відповідача на посаді
чергової медичної сестри б/к працювали
шість осіб, кваліфікація яких, виходячи
з рівня освіти та категорії однакова,
серед вказаних осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6
мають на утриманні двох утриманців, а
тому мають переважне право на
залишення на роботі; з ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лише позивач не має
інших працівників з самостійним
заробітком, вказане також
підтверджується довідкою Біщівської
сільської ради № 849 від 14.11.2013 року, а
тому позивач має переважне право на
залишення на роботі перед ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, окрім цього позивач
має найбільший безперервний трудовий
стаж роботи у даній установі.

Згідно з ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

Абз.2 п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» суд не в праві визнати
звільнення правильним, виходячи з
обставин, з якими власник або
уповноважений ним орган не пов'язували
звільнення. Якщо обставинам, які стали
підставою звільнення, в наказі
(розпорядженні) дана неправильна
юридична кваліфікація, суд може
змінити формулювання причин
звільнення і привести його у
відповідність з чинним законодавством
про працю.

Відповідно до абз.1 п.19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
6 листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Зважаючи на викладене суд приходить до
висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з
роботи на підставі п.1ст.40 КЗпП України
відповідачем було порушено її
переважне право на залишення на роботі,
а тому її слід поновити на роботі та
стягнути на її користь заробітну плату
позивача за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, суд керується Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 з відповідними змінами та ст. 44
КЗпП України.

Відповідно до довідки № 341 установи
Тернопільської обласної ради
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат від 21.10.2013 року
середньомісячна заробітна плата
позивачки становить 1003,44 грн.

Відповідно до абз.2 п.32 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
6 листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (одержана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога, середній заробіток
на період працевлаштування, допомога
по безробіттю), який працівник мав в цей
час.

Позивачу при звільненні було виплачено
вихідну допомогу в розмірі одної
середньої заробітної плати. Виходячи з
вказаного заробітна плата позивача за
час вимушеного прогулу за вирахуванням
вихідної допомоги буде становити 2006
гривень 88 копійок (1003,44 грн. х 3 міс -
вихідна допомога 1003,44 грн. = 2006,88 грн.)

Окрім цього при звільненні позивача
відповідачем було порушено ч.1 ст. 492
КЗпП України, оскільки її не було
попереджено про наступне звільнення не
пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави, а тому з відповідача
підлягають стягненню на користь
спеціального фонду Державного бюджету
України 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 копійок судового збору.

Керуючись п.1 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 492 Кодексу
законів про працю України, п.п. 18, 19, 32
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», ст.ст. 10, 57, 60, 88, 212, 215, 367 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_1 поновити на посаді чергової
медичної сестри б/к установи
Тернопільської обласної ради
Бережанський психоневрологічний
будинок - інтернат.

Стягнути з установи Тернопільської
обласної ради Бережанський
психоневрологічний будинок - інтернат
в користь ОСОБА_1 2006 (дві тисячі шість)
гривень 88 копійок заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Стягнути з установи Тернопільської
обласної ради Бережанський
психоневрологічний будинок - інтернат
в доход спеціального фонду Державного
бюджету України 229,40 грн. (двісті
двадцять дев'ять гривень сорок копійок)
судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за один
місяць підлягають негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Тернопільської
області через Бережанський районний
суд шляхом подачі протягом десяти днів
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків на його апеляційне
оскарження.

Суддя: