Справа № Справа № 135/1925/13-ц
Провадження у справі № 2/135/401/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2013 року
Ладижинський міський суд Вінницької
області

у складі:

головуючого судді Патраманського
І.О.,при секретарі за
участю: позивача
відповідача представник
відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з цим
позовом і повідомила, що 24 липня 2005 року
було зареєстровано шлюб між нею та
відповідачем. Від шлюбу з ОСОБА_6 у них є
неповнолітній син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач матеріальної
допомоги не надає хоча має можливість
її надавати.

Просила суд стягувати з ОСОБА_6
аліменти на її користь, на утримання
дитини - ОСОБА_7, у розмірі ? частини всіх
видів заробітку, щомісячно, до
досягнення повноліття дитини.

У судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав та
подав до суду докази, які підтверджують
те, що він завжди добровільно надавав і
надає матеріальну допомогу на
утримання дитини. Ця добровільна
матеріальна допомога полягає у
регулярному переведенні грошових
коштів позивачці, придбанні одягу та
іграшок для дитини, утриманні дитини в
період її перебування у нього.

Дослідивши докази і давши їм належну
правову оцінку, суд вважає, що позов не
обґрунтований і не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на
вимогах ст. ст. 180-184СК України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного
кодексу України способи виконання
батьками обов'язку утримувати дитину
визначається за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі перебувають у шлюбі
від якого мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з
позивачкою. Відповідач добровільно
надавав та на даний час надає
матеріальну допомогу на утримання
сина, регулярно перераховує грошові
кошти, купує одяг та іграшки для дитини.

Дані факти стверджуються сукупністю
доказів.

З свідоцтва про народження видно, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З квитанції про грошовий переказ № 7808
від 06.09.2013 видно, що позивачці було
переказано аліменти в сумі 900 грн.

З заяви ОСОБА_6 від 27.09.2013 року -
головному бухгалтеру ЛТЕС видно, що
відповідач просить утримувати з його
заробітної плати на користь ОСОБА_3 1000
грн., на утримання дитини.

З довідки виданої ДТЕК Ладижинської
ТЕС, ОСОБА_6 видно, що з вересня 2013 р.
утримуються аліменти із заробітної
плати в сумі 1000 грн. на користь ОСОБА_3.

З товарних чеків та накладних видно, що
відповідач регулярно купував для сина
речі повсякденного вжитку та товари
необхідні для його розвитку, а також
ліки даний факт сторонами також не
оспорюється.

Ці докази суд приймає до уваги, так як
вони зібрані з дотриманням закону, не
суперечать один одному та ніким не
оскаржуються.

Закон передбачає встановлення
різноманітних варіантів надання
матеріальної допомоги на утримання
дитини. Так, законом передбачене:
добровільне надання батьком дитини
матеріальної допомоги, домовленість
між батьками дитини «той із них, хто
проживає окремо від дитини, може брати
участь у її утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі», ст.189 СК України
передбачає укладення договору між
батьками про сплату аліментів, а також
за рішенням суду.

Таким чином, з аналізу приведених
доказів видно, що між сторонами
визначився порядок сплати
матеріальної допомоги. Відповідач
добровільно надавав матеріальну
допомогу на утримання дитини, а
позивачка приймала від відповідача цю
допомогу на дитину. Це свідчить про
існування між ними домовленості.

Суд не приймає до уваги тверджень
позивачки про те, що вона хоче
стягувати з відповідача аліменти за
рішенням суду на майбутнє, тому що
невпевнена, що відповідач буде
утримувати сина і надалі, так як це є
припущенням, а рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку, що між сторонами на
протязі тривалого часу існувала
домовленість про надання ОСОБА_6
матеріальної допомогу на утримання
сина, він регулярно перераховував
грошові кошти, купував одяг та іграшки
для дитини, що було достатнім для
задоволення її потреб.

На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213- 215 ЦПК
України, керуючись ст. ст. 180-184 СК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_7, в
розмірі ? частини всіх видів заробітку
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів після його оголошення до
апеляційного суду Вінницької області
через Ладижинський міський суд
Вінницької області.

Суддя