Справа № 661/2904/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року

Новокаховський міський суд
Херсонської області у складі:

головуючого судді - Чирського Г.М.,

при секретарі - Білоус Л.П.,

за участю: позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Нова Каховка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного Товариства «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, грошової компенсації за
невикористані щорічні відпустки,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, матеріальної допомоги на
поховання, відшкодування моральної
шкоди, зобов»язання сплатити страхові
внески, -

в с т а н о
в и в :

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що з 03.04.2009 року її чоловік ОСОБА_2 був
прийнятий на посаду юрисконсульта до
ВАТ «Бериславське АТП-16537», згідно
наказу №28 від 03.04.2009 року, з середньою
заробітною платою 4000,00 грн. на місяць.
27.10.2012 року на підставі наказу №107-к
ОСОБА_2 був виключений зі штату
працівників у зв'язку зі смертю. За
вказаний період ВАТ «Бериславське
АТП-16537» нараховувало, але не
виплачувало заробітну плату
чоловікові. При зверненні 01.11.2012 року до
відповідача за повним розрахунком по
заробітній платі ОСОБА_2, позивачу було
відмовлено та видано лише трудову
книжку. Просила стягнути з ВАТ
«Бериславське АТП-16537», з урахуванням
уточнень, суму не виплаченої
заробітної плати її чоловіка ОСОБА_2 за
час роботи у відповідача з 03.04.2009 р. по
27.10.2012 р. у сумі 48000 грн., компенсацію за
щорічні дні невикористаної відпустки
за період з 03.04.2009 р. по 27.10.2012 р. у сумі
12266 грн. 54 коп., суму середнього
заробітку за час затримки розрахунку у
розмірі 28000 грн., допомогу на поховання
в розмірі 2200 грн., моральну шкоду в
розмірі 10000 грн., а також зобов»язати
відповідача сплатити страхові внески
за чоловіка ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України за період роботи у відповідача.

У судовому засіданні позивачка з
урахуванням уточнень позовні вимоги
підтримала у вказаному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнала частково,
пояснивши, що дійсно перед позивачем у
відповідача існує заборгованість по
відрахуванням до Пенсійного фонду
України, але заборгованість утворилася
через відсутність коштів на рахунках
підприємства, що стало наслідком
незалежних від них об'єктивних причин,
тому як на сьогодні товариство
перебуває у важкому фінансовому
становищі. Стосовно вимог щодо
невиплаченої заробітної плати та вимог
позивача щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку, у
задоволенні їх просить відмовити,
оскільки відповідно до наданих
документів, заборгованості по
заробітній платі перед ОСОБА_2 не існує,
останній згідно документації працював
на підприємстві з 01 липня 2011 р., а не з
часу, зазначеного позивачем. Після
смерті ОСОБА_2 позивачу повідомлено про
необхідність надання номеру
розрахунку для перерахування
нарахованих їй коштів, а саме, суми
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки ОСОБА_2 у розмірі 2746
грн. 46 коп., допомоги на поховання у
розмірі 2200 грн., але позивач не
відповідає на зазначені повідомлення.

Третя особа - Управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні, в своїй
заяві просили справу розглядати без їх
представника, відповідно до чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали та оцінивши
отримані докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 03.04.2009
року на підставі Наказу №28 від 03.04.2009
року працював на посаді юрисконсульта
у ВАТ «Бериславське АТП-16537», що
підтверджується копією трудової
книжки ОСОБА_2, наданої позивачем,
завіреною належним чином копією наказу
№ 28 від 03.04.2009 р. по підприємству
відповідача.

Як пояснила позивач, трудову книжку
ОСОБА_2 вона отримала після його смерті
у ВАТ «Бериславське АТП-16537», яку
передала до Управління Пенсійного
фонду України у м. Херсоні, а завірену
копію наказу про призначення на посаду
юрисконсульта знайшла у паперах
чоловіка після його смерті.

Вказані пояснення позивача
узгоджуються з записами трудової
книжки ОСОБА_2, представленої УПФ у м.
Херсоні, відповідно до яких 03.04.2009 р.
ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
юрисконсульта ВАТ «Бериславське
АТП-16537» на підставі наказу № 28 від
03.04.2009 р.

Крім того, з представлених позивачем
доказів, а саме, - постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 24.07.2009р. у
справі № 2-а-10654/09/2170, постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.10.2009 р. у
справі № 2-а-12088/09/2170, постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 10.11.2009 р. у
справі № 2-а-13282/09/2170, постанови
Херсонського окружного
адміністративного суду від 31.03.2010 р. у
справі № 2-а-12402/09/2170, ухвали
Херсонського окружного
адміністративного суду від 20.05.2010 р. у
справі № 2-а-5633/09/2170, взятих з ЄДРСР
вбачається про представлення
інтересів ВАТ «Бериславське АТП-16537»
ОСОБА_2 у суді в якості представника
підприємства.

За таких обставин, виходячи з вимог ст.
48 КЗпП України, що трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника, до якої
заносяться відомості, в тому числі, про
роботу на підприємстві, в установі,
організації, суд приймає в якості
належних докази, представлені
позивачем, зазначені вище, відповідно
до яких ОСОБА_2 працював у відповідача
на посаді юрисконсульта саме з 03.09.2009 р.,
а доводи відповідача та представлені
його представником докази, зокрема,
результати перевірки прокуратури м.
Нова Каховка Херсонської області,
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Херсонській області,
накази, платіжні відомості та інші
бухгалтерські документи, які свідчать
про прийняття на посаду юрисконсульта
ОСОБА_2 у підприємстві лише з 01.07.2011 р.,
суд до уваги не бере, оскільки вони є
необґрунтованими.

Наказом №107-к від 27.10.2012 року з ОСОБА_2
було припинено трудові відносини, у
зв'язку зі смертю останнього.

З галузевої угоди між Міністерством
транспорту та зв'язку України,
Федерацією роботодавців транспорту
України і спільним представницьким
органом профспілки працівників
автомобільного транспорту та
шляхового господарства України і
Всеукраїнської незалежної профспілки
працівників транспорту на 2009-2010 роки
вбачається, що Положення цієї угоди та
змін до неї є обов'язковими для всіх
підприємств при укладенні та виконанні
колективних договорів. Угодою
встановлюються мінімальні гарантії,
компенсації та пільги, умови
передбачені колективними договорами,
не можуть бути нижчі рівнів,
встановлених Угодою і законодавством.
Вказаною угодою введено в дію
коефіцієнти співвідношень тарифних
ставок та посадових окладів
працівників автомобільного транспорту
до мінімальної заробітної плати.
Відповідно до додатку № 1 коефіцієнт
співвідношення для юрисконсульта без
категорії становить 1,585. Тарифна ставка
робітника 1 розряду встановлена на
рівні 120 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ст.94 КзпП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про
оплату праці» встановлено, що
заробітна плата виплачується
працівникові не рідше 2 разів на місяць,
через проміжок часу, що не перевищує 16
календарних днів.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
оплату праці" та ст. 96 КЗпП України,
основою організації оплати праці є
тарифна система, яка включає: тарифні
сітки, тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики (довідники). Тарифна
система оплати праці використовується
для розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від
їх кваліфікації та за розрядами
тарифної сітки. Вона є основою
формування та диференціації розмірів
заробітної плати. Тарифна сітка (схема
посадових окладів) формується на
основі: тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати;

З п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.99 "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці", слідує, що оскільки
відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні ставки, схеми посадових
окладів, умови запровадження й розміри
надбавок, доплат, премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно в
колективному договорі, а у випадку,
коли його не укладено, - власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням із профспілковим органом,
що представляє інтереси більшості
працівників, або, за його відсутності, -
з іншим органом, уповноваженим на
представництво трудовим колективом, з
урахуванням загальних положень
законодавства про оплату праці, суд у
разі вирішення спорів з цих питань має
з'ясовувати, чи були і як саме вони
врегульовані у зазначеному порядку та
чи було при цьому додержано норм і
гарантій, передбачених законодавством,
генеральною й галузевою (регіональною)
угодами. При їх недодержанні
застосовуються відповідно норми і
гарантії, передбачені законодавством,
генеральною, галузевою (регіональною)
угодами.

Відповідно до 14, 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхові внески
сплачуються страхувальниками шляхом
перерахування безготівкових сум з їх
банківських рахунків.
Страхувальниками відповідно до цього
Закону є роботодавці. Перерахування
страхових внесків здійснюється
страхувальниками одночасно з
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу), у тому
числі в безготівковій чи натуральні
формі або з виручки від реалізації
товарів (послуг). При цьому фактичним
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу)
вважається одержання відповідних сум
готівкою, зарахування на банківський
рахунок одержувача, перерахування за
дорученням одержувача на будь-які цілі,
одержання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних
цінностей в рахунок зазначених виплат
(доходу), фактичне здійснення із цих
виплат (доходу) відрахувань,
передбачених законодавством або за
виконавчими документами, чи будь-яких
інших відрахувань.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 був прийнятий на роботу
відповідачем на посаду юрисконсульта
без зазначення розміру посадового
окладу. Відомостей про нарахування
ОСОБА_2 заробітної плати за період з
03.04.2009 р. по 01.07.2011 р., форми і системи
оплати праці, тарифні ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
й розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат,
відповідачем не представлено, що
порушує права ОСОБА_2 на гідну
винагороду за працю.

Виходячи з того, що в 2009 році було
укладено Галузеву угоду між
Міністерством транспорту та зв'язку
України, Федерацією роботодавців
транспорту України і спільним
представницьким органом профспілки
працівників автомобільного транспорту
та шляхового господарства України і
Всеукраїнської незалежної профспілки
працівників транспорту, положення якої
є обов'язковими для всіх підприємств
при укладенні та виконанні колективних
договорів, якою встановлено
співвідношення посадових окладів до
мінімальної заробітної плати, яка
відповідно до п. 2.1. діяла на час спірних
правовідносин, тому при обчисленні
заробітної плати ОСОБА_2 за зазначений
період часу суд виходить саме з вимог
цієї Угоди.

Тарифна ставка робітника першого
розряду відповідно до ст.6 Закону
України "Про оплату праці"
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати; в угоді
визначено, що тарифна ставка робітника
першого розряду становить 120 %
мінімальної заробітної плати, яка в
квітні-червні 2009 року становила 630 грн.,
липні-вересні 2009 року - 630 грн., у жовтні
2009 року - 650 грн., листопаді-грудні 2009
року - 744 грн., з 01.01.2010 року -869 грн., з
01.04.2010 року - 884 грн., з 01.07.2010 року - 888 грн.,
з 01.10.2010 року - 907 грн., з 01.12.2010 року - 922
грн., з 01.01.2011 року - 941 грн., з 01.04.2011 року -
960 грн.

Таким чином, виходячи з тарифної ставки
робітника першого розряду та
коефіцієнту юрисконсульта 1,585,
встановлені Галузевою угодою, позивачу
необхідно було нараховувати заробітну
плату у наступних розмірах:

- за 27 днів квітня 2009 року - 625 грн. Х
1,2=750Х1,585=1188,75Х27 днів : 30 днів = 1069,88 грн.;

- за травень2009 року -
625Х1,2=750Х1,585=1188,75 грн.;

- за вересень 2009 р. - 625Х1,2=750Х1,585=1188,75
грн.;

- за жовтень 2009 р. - 650Х1,2=780Х1,585=1236,30
грн.;

- за листопад 2009 р. -
744Х1,2=892,8Х1,585=1415,09 грн.;

- за грудень 2009 р. - 744Х1,2=892,8Х1,585=1415,09
грн.;

- за січень 2010 р. - 869Х1,2=1042,8Х1,585=1652,84
грн.;

- за лютий 2010 р. - 869Х1,2=1042,8Х1,585=1652,84
грн.;

- за березень 2010 р.-
869Х1,2=1042,8Х1,585=1652,84 грн.;

- за квітень 2010 р.- 884Х1,2=1060,8Х1,585=1681,37
грн.;

- за травень 2010 р. .-
884Х1,2=1060,8Х1,585=1681,37 грн.;

- за червень 2010 р. .-
884Х1,2=1060,8Х1,585=1681,37 грн.;

- за липень 2010 р. - 888Х1,2=1065,6Х1,585=1688,98
грн.;

- за серпень 2010 р. - 888Х1,2=1065,6Х1,585=1688,98
грн.;

- за вересень 2010 р. -
888Х1,2=1065,6Х1,585=1688,98 грн.;

- за жовтень 2010 р. - 907Х1,2=1088,4Х1,585=1725,11
грн.;

- за листопад 2010 р. -
907Х1,2=1088,4Х1,585=1725,11 грн.;

- за грудень 2010 р. - 922Х1,2=1106,4Х1,585=1753,64
грн.;

- за січень 2011 р. - 941Х1,2=1129,2Х1,585=1789,78
грн.;

- за лютий 2011 р. - 941Х1,2=1129,2Х1,585=1789,78
грн.;

- за березень 2011 р. -
941Х1,2=1129,2Х1,585=1789,78 грн.;

- за квітень 2011 р. - 960Х1,2=1152Х1,585=1825,92
грн.;

- за травень 2010 р. - 960Х1,2=1152Х1,585=1825,92
грн.;

- за червень 2010 р. - 960Х1,2=1152Х1,585=1825,92
грн.;

Тобто, заробітна плата ОСОБА_2 за період
з 03.04.2009 р. по 01.07.2011 р. повинна була бути
нарахована та виплачена у розмірі 42229
грн. 17 коп.

Тому, виходячи з вимог ст. 1227 ЦК України,
що суми заробітної плати, які належали
спадкодавцеві, але не були ним одержані
за життя, передаються членам його
сім»ї, позовні вимоги позивача суд
знаходить обґрунтованими в цій
частині, які підлягають задоволенню.

Крім того, підлягають частковому
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача грошової
компенсації за невикористані щорічні
відпустки, яка повинна виплачуватися
спадкоємцям відповідно до ст. 83 КЗпП
України, виходячи із наступного.

Згідно інформації відповідача та
матеріалів перевірки Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Херсонській області компенсація за всі
дні невикористаної ОСОБА_2 відпустки
нарахована у розмірі 2746 грн. 46 коп.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про
відпустки", у разі звільнення
працівника йому виплачується
грошова компенсація за всі не
використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Порядок нарахування та
обчислення грошової компенсації
встановлений Постановою КМ України №
100 від 08.02.1995р. «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати».

З представлених представником
відповідача платіжних відомостей та
інших документів, які підтверджують
отримання ОСОБА_2 заробітної плати та
супутніх платежів під час роботи у ВАТ
Бериславське АТП-16537» вбачається, що
протягом періоду з 01.07.2011 р. до 27.10.2012 р.,
визнаного відповідачем, ОСОБА_2 жодного
разу не нараховувалась та ним не
отримувалась компенсація за всі дні
невикористаної відпустки.

Згідно відомостей, наданих до УПФ
у Бериславському районі відповідачем,
а також зазначених вище розрахунків,
зроблених судом, заробітна плата
ОСОБА_2 за весь час роботи у відповідача
з 03.04.2009 р. по 27.10.2012 р. нарахована та
повинна бути нарахованою у загальній
сумі 89474 грн. 80 коп.

Отже, 89474 грн. 80 коп. (загальна сума
отриманого доходу) : 1265 (кількість
робочих календарних днів за вказаний
період) Х 84 (кількість днів
невикористаної відпустки) = 5941 грн. 41
коп. (загальна сума грошової
компенсації за невикористану
відпустку за весь період роботи
ОСОБА_2.).

Але, враховуючи, що відповідачем
визнана та нарахована позивачеві сума
грошової компенсації у розмірі 2746 грн.
46 коп., грошова компенсація повинна
бути донарахована та додатково
виплачена позивачеві у розмірі 3194 грн.
95 коп. (5941,41-2746,46=3194,95 грн.).

Доводи позивача щодо
недоотримання її чоловіком заробітної
плати за період з 01.07.2011 р. до моменту
смерті у жовтні 2012 р. суд до уваги не
приймає, оскільки належними доказами
це не підтверджено, а про нарахування
та отримання у належному обсязі
заробітної плати ОСОБА_2 свідчать
платіжні відомості, розрахункові
касові ордери та інші документи,
представлені відповідачем, в яких
наявні підписи ОСОБА_2 про отримання
ним нарахованих сум заробітної плати у
зазначений період, повноту та
правильність розрахунку яких
підтвердила перевірка, проведена
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Херсонській області.

З матеріалів справи слідує, що ВАТ
"Бериславське АТП-16537" не сплачувало
страхові внески за ОСОБА_2 до
Пенсійного Фонду України за період
його роботи у Відкритому акціонерному
Товаристві «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» з
03.04.2009 р. по 01.07.2011 р., з 01.12.2011 р. по 27.10.2012
р., що підтверджується індивідуальними
відомостями про застраховану особу
ОСОБА_2 (форма ОК-5), представленими УПФ
України в Бериславському районі, чим
порушило право працівника на отримання
в подальшому пенсії, призвело до
зменшення його страхового стажу, а на
даний час порушує права позивача та її
дитини в частині зменшення розміру
пенсії у зв»язку із втратою
годувальника згідно ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".
Відповідно до ст. 20 цього Закону ВАТ
"Бериславське АТП-16537" повинно
сплачувати страхові внески за своїх
працівників, тому у суду є підстави для
зобов'язання відповідача нарахувати та
сплатити страхові внески за ОСОБА_2 до
Пенсійного Фонду України за період
його роботи у Відкритому акціонерному
Товаристві «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» з
03.04.2009 р. по 01.07.2011 р., з 01.12.2011 р. по 27.10.2012
р.

Що стосується інших вимог,
статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином, оскільки, виходячи із
зазначених вище норм, право на виплату
середнього заробітку, а також
моральної шкоди мають звільнені
працівники, а також працівники в разі
порушення їх трудових прав, які
призвели до моральних страждань,
чинним трудовим та цивільним
законодавством України не передбачені
права спадкоємця на одержання вказаних
сум, тому, позовні вимоги у цій частині
суд вважає необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги позивача про стягнення на її
користь з відповідача допомоги на
поховання, оскільки ОСОБА_2 на момент
смерті являвся працівником ВАТ
«Бериславське АТП-16537», тому
відповідно до вимог ст. ст.. 45, 46 Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування у
зв»язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», допомога на
поховання застрахованого працівника
повинна сплачуватися та
встановлюватися Фондом соціального
страхування, а не роботодавцем.

Тому, у разі наявності спору із
вказаного приводу позивач повинна
звертатися до суду з відповідним
адміністративним позовом до Фонду,
оскільки, відповідачу не встановлено
обов»язків згідно законодавства по
виплаті допомоги на поховання
працівника родині, а є його правом.

З цих підстав, позов підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 3441 грн., виходячи із розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
Товариства «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» на
користь ОСОБА_1 як спадкоємиці суму
невиплаченої заробітної плати за час
роботи її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 42229
грн. 17 коп., грошову компенсацію за
невикористані щорічні відпустки у
розмірі 3194 грн. 95 коп., а разом на
загальну суму 45424 грн. 12 коп.

Зобов»язати Відкрите акціонерне
Товариство «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537»
нарахувати та сплатити страхові внески
за ОСОБА_2 до Пенсійного Фонду України
за період його роботи у Відкритому
акціонерному Товаристві «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» з
03.04.2009 р. по 01.07.2011 р., з 01.12.2011 р. по 27.10.2012
р.

Стягнути з Відкритого
акціонерного Товариства «Бериславське
Автотранспортне підприємство 16537» на
користь держави судовий збір в розмірі
3441 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Новокаховський міський суд
Херсонської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а особами,
які не були присутніми у судовому
засіданні - у той же строк з моменту
отримання копії рішення. Рішення
набуває чинності після закінчення
строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено
10.12.2013 р.

Суддя Г. М. Чирський