дата документу :
Справа №2/359/47/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2013 року Бориспільській міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який під час розгляду справи був уточнений, та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку № 2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ОСОБА_6 27 червня 2007 року був зареєстрований шлюб, під час якого 21 жовтня 2008 року відповідач подарував ОСОБА_6 спірний житловий будинок. Після цього, позивач та її чоловік, ОСОБА_6, в період часу починаючи з 10 листопада 2008 року по 20 лютого 2009 року, здійснили капітальний ремонт житлового будинку, вартість якого становить 175833 грн. 48 коп., на підставі контракту від 10 листопада 2008 року, що підтверджується ОСОБА_5 здачі-приймання робіт та квитанціями до прибуткових касових ордерів. З тих доказів, що були надані суду, позивач приходить до висновку, що житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат позивача по справі та ОСОБА_6, оскільки його вартість до проведення капітального ремонту становила 136540 грн., а після - 311140 грн. Однак, 11 травня 2009 року ОСОБА_6 трагічно помер. Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом, і здійснюють право на спадкування в рівних частках. Однак, відповідач не визначає всіх тих обставин повязаних з проведенням поліпшень в житловому будинку та їх істотного збільшення у вартості. Тому, позивач вважає, що її право, передбачене ч.1 ст.62 СК України, щодо набуття права спільної власності на житловий будинок №2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова, з підстав його істотного збільшення у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та її покійного чоловіка, ОСОБА_6, не визнається та оспорюєтсья відповідачем, а тому підлягає судовому захисту на підставі предявленого позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали у повному обсязі заявлений позов з врахуванням уточнень, які були подані суду, та просили суд вимоги позивача задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова, з підстав його істотного збільшення у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача та її покійного чоловіка, ОСОБА_6

В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували в повному обсязі з тих підстав, що ремонті роботи в житловому будинку №2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова проводилися до дарування житлового будинку відповідачем ОСОБА_6, а саме 21 жовтня 2008 року, та за рахунок коштів, які належали особисто ОСОБА_6 та його силами, а також з допомоги його рідних та знайомих. Відповідач також заперечував проведення ремонтних робіт в тому обсязі, в якому зазначає позивач в своєму позові, оскільки до дарування житлового будинку ОСОБА_6 саме він за свій рахунок здійснив ремонтні роботи і лише у вигляді перекривання даху, заливання цеглою підлоги та покриття її ламінатом, оброблення стін гіпсокартоном, а також проведення опалення та водопроводу. Відповідач категорично заперечує як сам факт виконання робіт в житловому будинку в тому обємі, що зазначає позивач так і виконання таких робіт саме позивачем і за рахунок його з ОСОБА_6 спільних коштів, а тому просив у позові ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 є обґрунтований та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб.

21 жовтня 2008 року відповідачем був укладений договір дарування житлового будинку № 2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова, на користь ОСОБА_6, який є її сином.

11 травня 2009 року ОСОБА_6 помер.

Оскільки з час свого проживання ОСОБА_6 не складав заповіту - позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом, до яких перейшли всі права та обовязки спадкодавця.

Проте, після того, як був укладений договір дарування житлового будинку та за час спільного життя позивача та ОСОБА_6, останні здійснили капітальний ремонт спірного житлового будинку.

10 листопада 2008 року між позивачем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 був укладений контракт № 2, на умовах договору підряду, на підставі якого останній зобовязується виконати роботи по ремонту на обєкті, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Лермонтова, 2.

У відповідності до п. п. 1.2., 1.3. вказаного вище правочину, вартість робіт з матеріалами складає 175833 грн. 48 коп., детальний перелік яких зазначений в кошторисі № 1 та № 2, які є невідємною частиною цього договору.

Виконання ФОП ОСОБА_8 ремонтних робіт за договором підряду за рахунок своїх матеріалів, перелік яких передбачений кошторисами, які є додатком № 1 та додатком № 2 до контракту № 2 та вартість яких складала 175833 грн. 48 коп., підтверджується ОСОБА_5 здачі-приймання робіт за № 20/02/09-1

ОСОБА_2 здійснювала оплату за виконання ФОП ОСОБА_8 робіт з ремонту житлового будинку, сплативши на його користь грошову суму коштів у розмірі 175833 грн. 48 коп. шляхом внесення їх в касу підприємства: грошову суму коштів у розмірі 50000 грн. - 15 листопада 2008 року, грошову суму коштів у розмірі 65000 грн. - 25 грудня 2008 року, грошову суму коштів у розмірі 60833 грн. 48 коп. - 15 лютого 2009 року, про що свідчать три квитанції до прибуткового касового ордеру, виданих ФОП ОСОБА_8

З доказів, що містяться в матеріалах справи суд приходить до висновку, що контракт № 2 від 10 листопада 2008 року, є дійсним та правомірним на момент розгляду справи, оскільки не визнаний недійсним в установленому законом порядку, а тому до нього як і до будь-якого іншого правочину застосовується презумпція правомірності правочину, що передбачено ст. 204 ЦК України (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним).

Про наявність в позивача грошових коштів у розмірі необхідно для проведення ремонтних робіт свідчить наданий позивачем договір про ощадний банківський вклад із щорічною сплатою відсотків, укладеного із ЗАТ «ОТП БАНК»5 жовтня 2007 року, на підставі якого позивач вніс грошову суму коштів у розмірі 40800 доларів США, про що свідчить квитанція №55 від 5 жовтня 2007 року, та заявки на видачу готівки з депозитного рахунку ЗАТ «ОТП БАНК»на вказану вище грошову суму коштів у розмірі 40800 доларів США.

21 вересня 2009 року, спеціалістом ОСОБА_9, яка має вищу будівельно-технічну освіту та кваліфікацію судового експерта, був наданий висновок експертного дослідження з будівельно-технічних питань за №0912, у відповідності до якого експерт підтвердив виконання робіт з капітального ремонту житлового будинку, які були проведені підрядником на підставі контракту №2, та вказав, що орієнтовна вартість ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку станом на момент проведення дослідження становить 187895 грн. з урахуванням вартості матеріалів.

На виконання вимоги, що зазначені в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, судом першої інстанції 11 червня 2012 року, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу та доручено її проведення експерту ОСОБА_10, пропозицію з приводу призначення якому, було висловлено спільно позивачем та відповідачем на підставі ч.2 та ч.4 ст.143 ЦПК України.

22 серпня 2012 року експертом ОСОБА_10 був наданий висновок про вартість нерухомого майна, у відповідності до якого:

1. Ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: Україна, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Лермонтова, буд.2, станом на 28 липня 2012 року, без врахування невідємних поліпшень, склала 136540 грн.

2. Ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: Україна, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Лермонтова, буд.2, станом на 28 липня 2012 року, з врахування невідємних поліпшень, склала 311140 грн.

3. Вартість невідємних поліпшень проведених в житловому будинку, що розташований за адресою: Україна, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Лермонтова, буд. 2, станом на 28 липня 2012 року, склала 174600 грн.

4. Вартість житлового будинку, що розташований за адресою: Україна, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Дударків, вул. Лермонтова, буд.2, станом на 28 липня 2012 року збільшилась на 174600 грн.

Допитаний в судовому засіданні в якості експерта, ОСОБА_10, підтвердив свої висновки та дослідження, які були ним проведені та викладені у висновку про вартість нерухомого майна, в тому числі підтвердив наявність здійснення всіх тих невідємних поліпшень, які були виконані на підставі контракту від 10 листопада 2008 року, а також уточнив, що невідємні поліпшення житлового будинку були проведені саме в період часу починаючи з 21 жовтня 2008 року по 21 лютого 2009 року, а також одночасно уточнив, що у висновку експерта від 22 серпня 2012 року, в розділі 8 «Узгодження результатів. Висновок», була допущена описка щодо періоду проведення поліпшень, які в дійсності були проведені в період з 21 жовтня 2008 року по 21 лютого 2009 року. Експертом в судовому засіданні також було підтверджено, що поліпшень в інший період часу, які були б проведені в житловому будинку, ним виявлено не було. Вартість земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком, визначалась експертом виключно з метою застосування різних підходів до оцінки житлового будинку та проведених поліпшень, з метою найбільш обєктивного визначення їх ринкової вартості і включення її вартості до вартості житлового будинку, експертом не здійснювалось.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач та ОСОБА_6 за рахунок спільних коштів здійснили ремонті роботи в житловому будинку №2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова, на грошову суму коштів у розмірі 175833 грн. 48 коп., після того, як відповідачем по справі було укладено 21 жовтня 2008 року договір дарування житлового будинку на користь ОСОБА_6

У відповідності до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В той час, ст.59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт проведення ремонтних робіт в житловому будинку, час, склад та вид таких робіт, їх вартість та вартість матеріалів, підтверджені такими письмовими належними та допустимими доказами як контрактом № 2 від 10 листопада 2008 року, з відповідними додатками до нього та ОСОБА_5 здачі-приймання робіт за №20/02/09-1, і не можуть бути спростовані показами свідків, які в межах цього предмету спору, не є допустимими засобами доказування і спростовувати виконання робіт на підставі письмового договору на якого розповсюджується презумпція правомірності.

Отже, з вищевикладених підстав, покази ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які були допитані під час розгляду справи в якості свідків з приводу виконання ремонтних робіт в спірному житловому будинку, не можуть бути допустимими засобами доказування, а тому суд не бере їх до уваги, оскільки такі докази є не допустимим і не можуть спростовувати факт укладання контракту №2 та його умов, з підстав передбачених ч.1 ст.218 ЦК України.

Крім того, суд оцінюючи в сукупності покази свідків вбачає в них суперечності та не відповідності фактичним обставинам справи та письмовим доказам у справі, при цьому в показах свідків між собою суд вбачає протиріччя як щодо обсягу робіт, які виконувались в житловому будинку, так і часу протягом якого здійснювались такі роботи, виконавця таких робіт та джерела їх фінансування.

Доречи навіть не зважаючи на недопустимість показів свідків як доказ, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили, що роботи були проведені в період часу починаючи з 2007 року по 2009 рік, тобто за час коли позивач та ОСОБА_6 перебували в шлюбі та якому відповідачем був подарований житловий будинок, і при цьому підтвердили виконання робіт бригадою незнайомих їм людей.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, відповідач під час розгляду справи не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, не надавши належних та допустимих доказів в рахунок спростування заявлених позивачем вимог, зокрема в тій частині, що роботи в житловому будинку були проведені до укладання 21 жовтня 2008 року договору дарування, не в тому обємі в якому зазначає позивач та обґрунтовує письмовими доказами, проведення робіт здійснювалося лише ОСОБА_6 та виключно за рахунок його особистих коштів.

У відповідності до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, вартість житлового будинку до проведення капітального ремонту становила 136540 грн., а після його проведення позивачем складає 311140 грн., і вартість невідємних поліпшень в житловому будинку складає 174600 грн., суд приходить до висновку, що житловий будинок №2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області, по вул. Лермонтова істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат позивача по справі та ОСОБА_6, а тому даний житловий будинок, з підстав передбачених ч.1 ст.62 СК України, є обєктом права спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_6

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»від 4 жовтня 1991 року, будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Також, у відповідності до абз.3 п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року за № 11, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

З квитанції від 19 лютого 2010 року (т.1 а.с.1,2) вбачається, що при предявленні позову до суду ПАТ ОСОБА_2 сплатила державне мито у розмірі 978 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Позов баюри М.М. задоволений. З огляду на це, з ОСОБА_4 на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату державного мита та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 978 гривень та 120 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.62, ч.1 ст.70 СК України, ст.204, ч.1 ст.218 ЦК України, ст.ст.60, 79, 88, п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 2, який знаходиться в с. Дударків Бориспільського району Київської області по вул. Лермонтова

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2, 978 (девятсот сімдесят вісім) грн. державного мита та 120 грн. витрат ІТЗ.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.С. Чирка