Пр. № 4-с/336/42/2013
У Х В А Л А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за скаргою міського
комунального підприємства «Основаніє»
на дії державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство
«Основаніє» звернулось до суду зі
скаргою на постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
винесену державним виконавцем
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Гавриленко О . М.

В скарзі посилається на те, що 28 травня
2012 року суддею Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя винесений
наказ про стягнення солідарно с ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь КП «ВРЕЖО № 10»,
правонаступником якого є МКП
«Основаніє», заборгованості за
житлово-комунальні послуги у сумі 8708
грн. 87 коп. Постановою державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби від 16.08.2013
року відмовлено у відкритті
провадження з мотивів невідповідності
судового наказу вимогам ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку з відсутністю інформації про
ідентифікаційні номери боржників.
Вважає оскаржувану постанову
незаконною, оскільки зміни в
законодавстві про виконавче
провадження щодо необхідності
зазначення у виконавчому документі
ідентифікаційного номеру боржника
набули законної сили 7 серпня 2012 року,
тоді як наказ був виданий до внесення
зазначених дій.

На підставі викладеного заявник
просить поновити строк подання скарги,
оскільки він отримав оскаржувану
постанову лише 11 листопада 2013 року і
вже 20 листопада 2013 року звернувся із
цією скаргою до суду, скасувати
постанову виконавця, зобов'язати
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Гавриленко О . М. прийняти
судовий наказ від 28.05.2012 року про
стягнення солідарно с ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь КП «ВРЕЖО № 10» заборгованості
за житлово-комунальні послуги до
виконання, відкрити виконавче
провадження.

В судовому засіданні представник
заявника підтримала вимоги заяви,
просить про ухвалення рішення на
користь стягувача.

Державний виконавець, чиї дії
оскаржуються, проти задоволення скарги
заперечує. Пояснила, що постанову про
відмову у відкритті провадження
винесено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження» в зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 Закону
«Про виконавче провадження», а саме:
відсутністю інформації про
ідентифікаційні номери боржників
всупереч вимог зазначеної статті.
Оскільки наказ був пред'явлений в
період дії зазначеного положення
закону в новій редакції, державний
виконавець повинен був вчинити ці дії
як з огляду на наведені правила закону,
так і через очевидну
безперспективність здійснення
виконавчого провадження, оскільки
співробітники структурних підрозділів
Міністерства доходів відмовляють у
наданні інформації по запитам
державних виконавців, підстав
припускати наявність у боржників
майна, на яке можна було б звернути
стягнення, немає, що заздалегідь
обрікає виконавчий документ на
неможливість виконання.

На підставі викладеного просить у
задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши надані
докази, суд знаходить скаргу такою, що
підлягає задоволенню, з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року
державний виконавець Шевченківського
ВДВС Гавриленко О.М. виніс постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом №
0827/5216/12, який виданий суддею
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 28.05.2012 року про стягнення
солідарно с ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
КП «ВРЕЖО № 10» заборгованості за
житлово-комунальні послуги у сумі 8708
грн. 87 коп. (а. с.7). Зазначена постанова
містить посилання на підстави для
відмови у відкритті провадження, що
передбачені п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, а згідно із ст. 1 Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів, зокрема,
судових наказів (ст. 17 Закону).

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, вживати передбачених
цим Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії, забезпеченням чого є
широкий спектр прав при здійсненні
виконавчого провадження, зокрема,
право на безоплатне отримання від
органів, установ, організацій,
посадових осіб пояснень, довідок та
іншої інформації, в тому числі
конфіденційної, з метою захисту
інтересів стягувача.

Як випливає із змісту ст. 25 Закону «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
він відповідає вимогам, передбаченим
цим Законом, і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
відділу державної виконавчої служби.

Як випливає із змісту наведених
положень закону, метою виконавчого
провадження є захист інтересів
стягувачів шляхом здійснення
сукупності передбачених законом
заходів, спрямованих на дієве та
ефективне виконання рішень суду та
інших органів і посадових осіб.

Вирішуючи заяву на користь особи, що її
подала, суд виходить з того, що
відкриття виконавчого провадження є
обов'язком державного виконавця,
судовий наказ, про відмову у відкритті
виконавчого провадження по якому
відмовлено, в сенсі Закону «Про
виконавче провадження» є документом,
що підлягає зверненню до виконання, а
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження, які
передбачені законом, відсутні.

Що стосується посилання на
невідповідність цього документа
вимогам, встановленим ст. 18 Закону
через відсутність відомостей про
ідентифікаційні номери, суд вважає, що
рішення про відмову у відкритті
виконавчого провадження з цих мотивів
наповнено формальним змістом, з
декількох причин.

По-перше, обов'язок державного
виконавця вжити всіх необхідних і
достатніх заходів для виконання
рішення, яке є обов'язковим для
виконання, а органи державної
виконавчої служби забезпечують його
виконання, є первинним, від нього
походить право державного виконавця в
інтересах стягувача витребувати
будь-які відомості від фізичних та
юридичних осіб.

В зв'язку з викладеним суд вважає, що
відсутність інформації про
ідентифікаційні номери, яку державний
виконавець може витребувати
самостійно, не є об'єктивною перешкодою
для здійснення виконавчого
провадження.

По-друге, зазначений висновок суду
підкріплює та обставина, що на час
винесення судового наказу Закон «Про
виконавче провадження» не містив
вимоги про зазначення у виконавчому
документі ідентифікаційного номеру
фізичної особи, тому посилання на
невідповідність виконавчого документа
вимогам закону є безпідставним.

В силу ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до Цивільного
процесуального Кодексу, порушено їх
права чи свободи, а згідно із ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновити його порушені права чи
свободи. .

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає, що державним виконавцем, чиї
дії оскаржуються, передчасно та
необґрунтовано прийнято рішення про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, не вчинені дії,
спрямовані на належне виконання
рішення суду, наслідком чого є
приречення рішення на лише формальне
існування, а також позбавлення особи
права на реалізацію судового захисту
повною мірою.

Вирішуючи вимоги про поновлення строку
для подання скарги, суд виходить з того,
що оскаржувана постанова отримана
стягувачем 11 листопада 2013 року, як
випливає із штампу вхідної
кореспонденції на супровідному листі
від Шевченківського ВДВС (а. с. 6), а вже 20
листопада 2013 року він подав цю скаргу,
тому знаходить за можливе поновити
пропущений ним строк звернення з цією
скаргою.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 6, 11, 18, 24, 26 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 383-387, 293,
294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу міського комунального
підприємства «Основаніє» на дії
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції задовольнити.

Поновити комунальному підприємству
«Основаніє» строк для подання скарги.

Скасувати постанову державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Гавриленко О.М. від 16.08.2013 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу судді Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2013
року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3
солідарно на користь комунального
підприємства «ВРЕЖО № 10»
заборгованості зі сплати
житлово-комунальних послуг.

Зобов'язати Шевченківський відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції відкрити виконавче
провадження з примусового виконання
наказу судді Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2013
року в справі № 0827/5216/12.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
п'яти днів після її винесення, а
особами, які беруть участь у справі, але
не були присутні в залі судового
засідання під час проголошення ухвали,
в той же строк з моменту отримання ними
копії ухвали.

Суддя
О.В. Щаслива