справа № 2-301/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року лютого 15 дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря -
Дельфонцевої Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровськ в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Відповідач позов не визнав повністю,
посилаючись на відповідність добудови
вимогам державних будівельних норм і
правил безпеки експлуатації.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, але від неї надійшла до суду
заява про розгляд справи в її
відсутність з підтриманням повністю
вимог на предмет відшкодування
відповідачем майнової шкоди, завданої
внаслідок залиття належної їй на праві
приватної власності квартири АДРЕСА_1,
а так само на предмет відновлення
становища, що існувало до самочинного
будівництва. Позов обґрунтований
проведенням реконструкції без
належного дозволу та без прийняття
об'єкта до експлуатації після
капітального будівництва, виконаного
відповідачем самочинно. З цих підстав
позивач просила стягнути на свою
користь відшкодування 9 882 гривень
збитків, моральної шкоди в сумі 5 000
гривень та знести прибудову до
квартири 18 в цьому ж будинку.

Від представника відповідача надійшла
заява про розгляд справи в їх
відсутність.

На підставі неявки осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється, і журнал судового
засідання не ведеться.

Суд, дослідивши зібрані письмові
докази, дійшов висновку про
необхідність часткового задоволення
вимог позивача, виходячи з
встановлених у судовому засіданні
наступних обставин.

20.12.2005 в АДРЕСА_1, внаслідок грубої
необережності ОСОБА_2, власника
квартири 18, з другого поверху сталося
залиття належної позивачу квартири 15
на першому поверсі, що закономірно
спричинило пошкодження напільного
покриття в залі квартири, стелі і стін,
що безспірно підтверджено актами
обстеження залитої квартири
представниками КЖРЕП № 5 від 20 та 22
грудня 2005 року (т. 1 а.с. 49-50).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу і технічного паспорту
(т. 1 а.с. 6, 5-61), позивач 01.07.2001 купила
трикімнатну квартиру 15 на першому
поверсі будинку під літ. «Б-2» у складі
домоволодіння на АДРЕСА_1.

Висновок Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 25.01.2008 за № 1326 (т. 1 а.с.
139-166) в сукупності з доданими до справи
фотознімками пошкоджень безспірно
доводить потребу у відновлювальному
ремонті позивачем залитої квартири
загальною реальною вартістю на суму 9 882
гривень. Суд критично оцінює технічний
висновок з пояснювальною запискою про
вартість відновлювального ремонту (т. 1
а.с. 32-48), надані позивачем, що містять
лише імовірні дані про можливі витрати,
через що згідно з ст. 212 ЦПК України з
цих мотивів відкидає зазначену в них
вартість як припущення.

Відповідач, ОСОБА_2, 24.11.2005 купив на
умовах договору з ОСОБА_3 частки у
праві спільної власності на квартиру
АДРЕСА_2, а решту частки у праві
спільної власності на квартиру
відповідач викупив у ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 на умовах укладеного з ними
14.10.2011 договору.

Дослідивши безпосередньо технічні
паспорти на квартиру 18, фотознімки
станом на час події залиття в їх
сукупності, суд дійшов внутрішнього
переконання про володіння
відповідачем приміщеннями квартири
позначеними як жилі кімнати №№ 8, 9,
коридор № 7, що розташовані над
квартирою 15 з боку дворового фасаду, до
якого облаштовані сходи для входу
зовні.

Суд в оцінці висновку судової
експертизи про причини залиття
виходить з тісного зв'язку
дослідницької частини з технічним
висновком, виконаним ДНДПВІ
«НДІпроектреконструкція» у 2006 році,
через що усунуті будь-які сумніви у
відсутності порушень цілісності
міжповерхового перекриття, тоді як
залиття частини квартири позивача
сталося з розташованого над цією
частиною приміщення, яким володіє
відповідач, хоч би за давністю події
визначення причин залиття неможливе.
Сукупно з цим суд відповідно до ст. 212
ЦПК України відхиляє акт, складений
КЖЕП № 5 від 25.12.2005, оскільки дані про
сухість підлоги, відсутність слідів
вологи в обстеженій через п'ять діб
квартирі, не можуть безсумнівно
спростувати інші опосередковані дані
про залиття з огляду на відсутність
вільного доступу до квартири
відповідача спеціалістів виконавця
послуг з утримання внутрішньо
будинкових систем на момент складання
актів про залиття квартири позивача,
через що відсутня чітка причина
залиття, і що категорично не виключає
усунення відповідачем наслідків
залиття для приховування доказів своєї
вини.

Як вбачається з припису та листа
Інспекції ДАБК від 20.01.2006 (т. 1 а.с. 51-52),
відповідач дійсно самочинно проводив у
листопаді та на початку грудня 2005 року
перебудову квартири 18 в будинку під
літ. «Б-2». Внаслідок реконструкції
відповідачем демонтовані міжкімнатні
перегородки, виконаний монтаж нового
міжповерхового перекриття та виконана
добудова з боку дворового фасаду під
літ. «б3-1», що розташована над
прибудовою квартири № 15, у такий
спосіб, що позивач, як власник
останньої, позбавлена можливості
обслуговувати і ремонтувати кровлю
добудови до своєї квартири, виконувати
профілактику затікання води зовні на
покрівлю прибудови першого поверху в
місці примикання до стіни квартири 15
будинку, що підтверджено сукупно
технічним висновком і висновком
експертизи у тісному зв'язку з приписом
Інспекції ДАБК.

ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 319, 360 ЦК
України зобов'язаний нести витрати з
утримання квартири і систем
благоустрою в належному справному
стані, і допущена ним бездіяльність
згідно з ст. 1166 ЦК України зобов'язує
його відшкодувати напряму спричинену
шкоду позивачу ОСОБА_7 за його вини,
оскільки іншого він за правилами ст. 614
цього Кодексу не довів.

Так само, з'ясовані обставини
переконують суд в можливості
потрапляння води по всьому примиканні
стіни зі слідами затікання у
приміщенні № 1 квартири позивача через
неналежний технічний стан прибудови до
квартири 18, для спорудження якої
позивач, як співвласник неподільного
майна житлового комплексу, згоди не
давала, що не спростовано відповідачем.
Звідси, будівництво прибудови
здійснено з порушенням прав
співвласника.

Таким чином, за внутрішнім
переконанням суду, належить згідно з
статтею 1192 ЦК України присудити на
користь позивача відшкодування
реальних збитків відповідно до п. 1 ч. 2
ст. 22 ЦК України в сумі 9 882 гривень, а
також відповідно до ст. 391 ЦК України
відповідач має знести прибудову під
літ. «б3-1» до квартири 18 спірного
домоволодіння для відновлення
становища, що існувало до порушення
прав позивача.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується особою яка її
завдала. У ході розгляду справи на
загальних засадах цивільно-правової
відповідальності доведена наявність
моральної шкоди, протиправне діяння
відповідача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача та вину
останнього в її заподіянні, тому суд
вирішує задовольнити вимогу
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням триваючого характеру
порушення прав позивача.

Судові витрати відносяться на рахунок
відповідача пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 214-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) 9 882 гривень
відшкодування збитків і 5 000 гривень
відшкодування моральної шкоди.

Знести прибудову під літ. «б3-1» до
квартири 18 в будинку під літ. «Б-2»
домоволодіння на АДРЕСА_1 силами ОСОБА_2
чи за його кошт.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2,
відшкодування судового збору в сумі 107
гривень 32 коп. та 30 гривень оплачених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Рішення підлягає оскарженню до Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем вручення його копії,
із плином яких набирає законної сили, а
така само з поважних причин пропуску
строку оскарження прокурором -
протягом одного року від дня його
проголошення.

Суддя