Справа № 1416/6584/12
Номер провадження 2/489/135/13
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2013 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним,

встановив:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просила визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та відповідачем недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що 06.12.2011 між нею та відповідачем було укладено договір дарування зазначеної квартири. Вказаний договір було засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Зазначений договір було укладено бо вона знаходилася в скрутному стані, хворіла, потребувала сторонньої допомоги, а відповідачка, яка є її рідною племінницею, обіцяла за подаровану їй квартиру доглядати її. Однак, після укладення договору дарування відповідач перестала до неї приходити, не цікавиться її здоровям, ніякої допомоги їй не надає.

На її вимогу розірвати зазначений договір у нотаріуса, відповідачка не погоджується та вимагає з неї гроші за розірвання договору, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнала, вказала, що позивач перестала пускати її до квартири та приймати від неї допомогу. Вказала, що вона не вчиняла жодних дій щодо квартири, а відмову позивача від допомоги може пояснити лише тим, що сторонні люди підговорили позивача, щоб забрати квартиру, а доглядати за позивачем доведеться їй як рідній племінниці.

Представник відповідача ОСОБА_4 вказав, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору дарування укладеному 06.12.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень свідка нотаріуса ОСОБА_5 перед посвідченням договору вона, побачивши, що правовстановлюючий документ на квартиру уже підшивався, зясувала, що раніше укладався договір дарування квартири та був розірваний, та розяснила позивачу, що вона може укласти заповіт або договір довічного утримання і передбачити в ньому обовязки ОСОБА_3 по догляду за нею, однак ОСОБА_1 наполягала на укладенні договору дарування.

Позивач скористалася своїм процесуальним правом і до початку розгляду справи по суті подала заяву про зміну підстав позову, просила визнати договір дарування квартири недійсним, як укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

За змістом ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним повинні існувати обидві умови, тобто і вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови правочину. Окрім цього, позивач повинна довести, що у неї не було можливості укласти правочин на більш вигідних умовах та, те що за інших обставин, вона б на таких умовах договір не уклала б.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень свідків позивач двічі укладала договір дарування квартири, усвідомлювала наслідки укладення саме договору дарування. Позивач пояснювала, що перший договір дарування квартири укладений з ОСОБА_6, яка теж є її племінницею, було розірвано за згодою обох сторін.

Позивачем не надано доказів того, що саме відповідач наполягала на укладенні саме договору дарування, та що позивач не мала можливості укласти договір довічного утримання.

Суд приходить до висновку про те, у позивача не мали місце такі тяжкі обставини, безпосередньою причиною яких стало укладення оспорюваного договору, життєві обставини позивача не виключали можливості не укладати такий договір взагалі або укласти інший договір, а також позивач мала можливість укласти договір довічного утримання, натомість свідомо уклала договір дарування квартири з родичкою (рідною племінницею), а тому в задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування квартири, як укладеного під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах належить відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв