справа № 156/171/13-ц
Номер провадження: 2/156/247/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2013 року Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Шумського А. А.,

за участю : секретаря Фітя А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іваничі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним і права власності на нього,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним і права власності на нього. Мотивує свої позовні вимоги тим, що з 2006 року він займається підприємницькою діяльністю по реалізації сільськогосподарської техніки. Будучи знайомим із ОСОБА_3 запропонував йому оплатно надавати послуги у здійсненні підприємницької діяльності автомобілем «RENAULT MASTER». Згодом відповідач запропонував йому купити зазначений автомобіль за 10000 дол. США, оскільки мав неврегульовані боргові зобовязання перед іншими особами. Обговоривши всі питання по здійсненні договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_3 вирішив не знімати його з обліку в МРЕВ. Оскільки перевезення зазначеним автомобілем необхідно було здійснювати за межами України, то в приватного нотаріуса ОСОБА_3 надав доручення з правом керування та відчуження вказаного автомобіля позивачу та його братам ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були також помічниками при здійсненні підприємницької діяльності. Зазначає, що кошти за придбаний автомобіль відповідачу передав двома платежами, 5000 дол. США дав особисто, а ще 5000 дол. США від його імені віддав тесть ОСОБА_7. В даний час ОСОБА_3 має намір відчужити належний йому автомобіль«RENAULT MASTER» номер кузова № VF1HDCCК519879832, 1999 року випуску, білого кольору, з обємом двигуна 2800 куб.см., реєстраційний № НОМЕР_1. Про укладення усного договору купівлі продажу автомобіля між ним та ОСОБА_3 знають ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 На імя позивача ОСОБА_3 було надано доручення на право відчуження автомобіля та технічний паспорт на автомобіль. Більше двох років він керував автомобілем, здійснював його обслуговування і ОСОБА_3 не мав до нього ніяких претензій. На підставі наведеного просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля укладений між ОСОБА_3 та ним та визнати за ним право власності.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачу стало відомо про анулювання довіреності від 06 серпня 2010 року за № 3441 від імені ОСОБА_3 Спірний автомобіль позивач купив за 10000 дол. США, в присутності свідків передав ОСОБА_3 кошти за автомобіль, на підставі чого останній видав доручення на відчуження автомобіля. Крім того, позивач збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути із відповідача на його користь 2400 грн. витрат за надання правової допомоги, 2000 грн. моральної шкоди та 395,99 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав із тих підстав, що позивача по справі він знав давно, оскільки вони разом займались підприємницькою діяльністю. У його власності був автомобіль «RENAULT MASTER», яким він їздив за кордон по роботі. Оскільки у ОСОБА_1 виникла необхідність у перевезенні вантажу і в нього не було відповідного автомобіля, то він надав йому у користування свій автомобіль «RENAULT MASTER». По даний час автомобіль позивач йому не повернув, а навпаки звернувся із позовом про визнання права власності на нього. Договору купівлі-продажу автомобіля із позивачем він не укладав та грошей від нього не отримував. Просить в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2010 року ОСОБА_3 надав довіреність і уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розпоряджатися, здавати в оренду, переобладнувати, застраховувати транспортний засіб, автомобіль, марки «RENAULT» модель «MASTER» номер кузова № VF1HDCCК519879832, 1999 року випуску, тип транспортний засіб вантажний платформа, білого кольору, з обємом двигуна 2800 куб.см., реєстраційний № НОМЕР_1 (а.с.55). Із повідомлення приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу ОСОБА_10 слідує, що довіритель ОСОБА_3 особисто скасував вище вказану довіреність за заявою № 3823 від 10 вересня 2012 року (а.с.54).

Із копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця слідує, що позивач по справі, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 31). Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме, спірного автомобіля слідує, що зазначене свідоцтво ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 і воно знаходиться в нього(а.с.29).

Із пояснень наданих в судовому засіданні позивачем по справі слідує, що він фактично уклав договір купівлі-продажу автомобіля «RENAULT MASTER» із відповідачем по справі сплативши останньому договірну ціну, а саме, 10000 дол. США. Про необхідність укладення письмового договору купівлі-продажу він не знав, і вважав, що доручення видане ОСОБА_3 на його імя на керування та розпорядження транспортним засобом є достатнім. Відповідачем в судовому засіданні не було доведено, що кошти отримані від ОСОБА_1 в розмірі 10000 дол. США були отриманні не за продаж автомобіля. Допитані в судовому засіданні свідки ствердили,що кошти, які отримав відповідач від позивача були за продаж автомобіля.

Так, свідок ОСОБА_9 показав суду, що він особисто знає ОСОБА_3, оскільки спільно працювали. ОСОБА_3 передав свій автомобіль «RENAULT MASTER» для здійснення підприємницької діяльності позивачу, а потім видав доручення на керування автомобілем. Свідок був присутній при передачі позивачем відповідачу 5000 дол. США, це були кошти за придбання автомобіля, а саме, їх друга частина.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що його зять ОСОБА_1 купив спірний автомобіль у ОСОБА_3 Гроші за бус позивач давав двома частинами, він особисто передзвонив до нього і сказав, щоб він взяв вдома гроші в сумі 5000 дол. США і віддав ОСОБА_3 Коли приїхав ОСОБА_3 він за вказівкою зятя віддав вказані гроші і знав, що це за автомобіль, який придбав позивач у ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт придбання за 10000 дол. США автомобіля «RENAULT MASTER» ОСОБА_1 у ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що його колишній зять ОСОБА_3 був винен йому гроші, які той позичив для розширення бізнесу. Віддав борг лише тоді, коли продав автомобіль «RENAULT MASTER» отримавши за нього 5000 дол. США.

Із звіту про оцінку автомобіля слідує, що автомобіль марки «RENAULT MASTER» коштує 36434,0 грн. (а.с.34-41).

Частиною 2 ст. 218 ЦК України передбачено, якщо правочин для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин який вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом встановлено, що сторони по справі недодержали письмової форми правочину, а саме, договору купівлі-продажу автомобіля «RENAULT MASTER» та нотаріально його не посвідчили. При цьому нотаріально засвідчили удаваний правочин, а саме, договорі генерального доручення. Однак в судовому засіданні було належно встановлено, що позивач купив у відповідача спірний автомобіль «RENAULT MASTER» та передав двома платежами відповідачу 10000 дол. США за купівлю спірного автомобіля, а відповідач прийняв їх. Сторони уклали удаваний правочин генерального доручення з метою економії коштів необхідних для укладення дійсного правло чину, а також з метою отримання права користування спірним автомобілем позивачем по справі та його родичами, партнерами по бізнесу.

Як вбачається з тексту довіреності укладеної 6 серпня 2010 року ОСОБА_3 повіреної приватним нотаріусом м. Нововолинська ОСОБА_10 він уповноважує ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 представляти його інтереси при виконанні слідуючих повноважень: розпоряджатися, продати або обміняти за ціну і на умовах на їх розсуд у разі сплати державного мита спірний автомобіль, зняти його з обліку в органах ДАІ, переобладнувати, передавати в оренду, отримувати транзитні номерні знаки, укладати біржові угоди та ряд інших дій, які тягнуть за собою відчуження та втрату права власності позивачем на даний автомобіль. Строк дій зазначеного доручення 3 роки. На думку суду зміст зазначеного доручення свідчить про те, що після спливу дії доручення доля транспортного засобу позивача не цікавить. Зазначені обставини дають суду додаткові підстави вважати по укладання удаваного правочину, який насправді приховував договір купівлі-продажу.

Із слів позивача вбачається, і дане твердження є обєктивною реальністю, що за отримання довідки-рахунку в органах МРЕВ та проведення реєстрації транспортного засобу на нового власника вимагає фінансових витрат в розмірі не менше 4000 грн., а доручення яке називають генеральним, давало право йому та двом його працівникам безперешкодно використовувати спірний транспортний засіб як на території України так і за кордоном.

Крім того, суд вважає, що було належно встановлено, що відповідачем зроблені всі дії для того, щоб позивач мав право вільно безперешкодно користуватись та розпоряджатись спірним транспортним засобом, а тому позов необхідно задовольнити та визнати довіреність від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 посвідчену 06 серпня 2010 року договором купівлі-продажу автомобіля та визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «RENAULT MASTER».

Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача 2000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди, то вона до задоволення не підлягає, із тих підстав, що зазначені правовідносини не передбачають відповідальність за заподіяння моральної шкоди, та позивач не довів самого факту заподіяння моральної шкоди.

Разом з тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 395,99 грн. судового збору та 2400 грн. витрат за надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 11, 14, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 208, 218, 220, 235 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати правочин - довіреність від 06 серпня 2010 року посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_10 Нововолинського міського нотаріального округу зареєстровану в реєстрі за № 3441 як договір купівлі-продажу автомобіля «RENAULT MASTER» номер кузова № VF1HDCCК519879832, 1999 року випуску, тип транспортний засіб вантажний платформа, білого кольору, з обємом двигуна 2800 куб. см., реєстраційний № НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «RENAULT MASTER» номер кузова № VF1HDCCК519879832, 1999 року випуску, тип транспортний засіб вантажний платформа, білого кольору, з обємом двигуна 2800 куб. см., реєстраційний № НОМЕР_1.

У вимозі відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 395,99 судового збору та 2400 грн. витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 в дохід держави 114 грн. 70 коп. за вимогу немайнового характеру у задоволенні якої відмовлено.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. А. Шумський