Справа №592/9894/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/2762/13 Суддя-доповідач -
Бойко Віталій. Борисович. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А., Кононенко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства « Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе »
на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 жовтня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе » про відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24.10.2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково, стягнуто з ПАТ «
Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе » ( далі - ПАТ
) на її користь 4500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись
на незаконність рішення, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому вказує, що порядок
відшкодування підприємством моральної
шкоди законодавчо не врегульований, що
виключає застосування до спірних
правовідносин ст. 237-1 КЗпП України.
Зазначає також, що позивач не надала
доказів спричинення їй моральної
шкоди, зі шкідливими умовами праці була
ознайомлення, тому усвідомлювала
можливі негативні насліди для свого
здоров'я. Вважає, що позивач пропустила
встановлений ст. 233 КЗпП України
тримісячний строк для звернення до
суду.

Заслухавши пояснення представника
ПАТ, який підтримав доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність й обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
позивач з 17.01.1978 року по 31.03.2011 року
перебувала у трудових відносинах з ПАТ
та працювала на різних посадах
( а.с. 3-5 ).

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання №34 від
19.07.2012 року позивачці встановлено
професійне захворювання : « Хронічна
двостороння сенсоневральна
приглухуватість з помірним ступенем
зниження слуху ( Ш ст.). Захворювання
професійне від тривалого впливу
виробничого шуму «. Дане захворювання
вперше було встановлено ППЛЕК 27.06.2012 р.
в клініці НДІ та ПЗ ХНМУ ( а.с. 9 ).

Медичним висновком профпатологічної
експертизи лікарсько-експертної
комісії про наявність (
відсутність ) професійного
захворювання від 27.06.2012 року ОСОБА_3
встановлено вперше професійне
захворювання з діагнозом : « Хронічна
двостороння сенсоневральна
приглухуватість з помірним ступенем
зниження слуху ( Ш ст. ) «.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№34 від 19.07.2012 року, причиною
професійного захворювання,
встановленого позивачки є проведення
робіт в умовах підвищення рівня
виробничого шуму, запиленості,
тяжкості праці. Професійне
захворювання виникло в зв'язку з
недосконалість технологій,
неефективним використанням засобів
індивідуального захисту.

Згідно з актом огляду МСЕК від 18.09.2012
року ОСОБА_3 встановлено 30% втрати
профпрацездатності, безтерміново ( а.с.
14 ).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог та стягуючи
моральну шкоду з ПАТ, суд обґрунтовано
виходив із встановлених у справі
фактичних обставин та вимог
матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно дійшов до
висновку про те, що у зв'язку із
отриманням за час роботи в ПАТ
професійного захворювання, позивач
втратила професійну працездатність на
30% з 18.09.2012 року, в результаті чого
зазнала душевних страждань, для
позивача дійсно настали негативні
наслідки, істотно змінилася нормальна
течія життя, тому обґрунтовано стягнув
кошти на відшкодування моральної
шкоди, що відповідає приписам ст.ст. 153,
237-1 КЗпП України, а також ст.ст. 23, 1167
ЦК України.

Колегія суддів, погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції вважає,
що розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначено судом з
урахуванням всіх обставин та вимог
закону, з дотриманням вимог розумності
та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
недоведеності позивачем факту
спричинення моральної шкоди є
необґрунтованими, оскільки у даному
випадку факт спричинення моральної
шкоди встановлений судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
професійні захворювання у позивача
виникли в зв'язку з неефективним
використанням нею засобів
індивідуального захисту та
недосконалістю технологій, що позивач
була ознайомлена із шкідливими умовами
праці та знала про можливі шкідливі
наслідки для свого здоров'я, висновків
суду не спростовують, оскільки не
спростовують факту наявності вини
роботодавця в неналежному
забезпеченні безпечних та нешкідливих
умов праці та не є підставою для
позбавлення позивача права на
отримання відшкодування.

Посилання у апеляційній скарзі на
недотримання позивачем строків
звернення до суду за захистом
порушеного права також не спростовують
висновків суду з цих питань. До вимог
про відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством, якщо порушуються
законні права працівника, дійсно
застосовуються строки звернення до
суду, передбачені ст. 233 КЗпП України,
однак до інших вимог про відшкодування
моральної шкоди, з набранням чинності
ЦК України 2004 року, зокрема, на вимогу
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, позовна давність не
поширюється ( п. 3) ч. 1 ст. 268 ЦК України ).
З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернулася до суду за захистом
її порушеного немайнового права -
порушення права на життя та на охорону
здоров'я у процесі його трудової
діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства « Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе » відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 24 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -