РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2013 Франківський районний суд
м. Львова

в складі: головуючого-судді
Ванівського Ю.М.,

при секретарі
Радченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Львові
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору та
визнання права власності та позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним в
частині договорів, визнання права
власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору про спільну
діяльність. Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що між ним та
відповідачем ОСОБА_2 05.01.2010 року було
укладено договір про співпрацю. Згідно
умов вказаного договору вони досягли
домовленості про спільне придбання
майна та подальшого його спільного
використання з метою отримання
доходів. Згідно умов вказаного
договору кожний взяв на себе певні
зобов'язання які повинен був
виконувати. Однак відповідач не
виконував взяті на себе зобов'язання, а
також не приступав до їх виконання, а
тому позивач вважає, що відповідач
уклав вказаний договір без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином. А тому,
вважає вказаний правочин фіктивним, та
просив визнати такий недійсним. В ході
розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги. В уточнених позовних
вимогах позивач просив визнати за ним
право власності на приміщення
мотельного комплексу які були ним
побудовані. Вказані вимоги
обгрунтовував тим, що ним в межах
зобов'язань передбачених договором про
співпрацю було придбано дві суміжні
земельні ділянки земельної ділянки в м.
Дубляни, одна ділянка знаходиться на
АДРЕСА_1. На вказаних земельних
ділянках ним було побудовано мотельний
комплекс. Оскільки, згідно умов
оспорюваного договору про співпрацю
передбачено набуття ним та
відповідачем права власності в рівних
частинах на майно яке було придбане в
межах виконання зобов'язань по
договору, і оскільки відповідач не ніс
жодних витрат на придбання вказаного
майна, а тому просить визнати за ним
право власності на таке, та зобов'язати
відповідача не чинити перешкод в
користуванні майном.

Третя особа, що заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про визнання недійсним в частині
договорів купівлі-продажу та визнання
права власності. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що він та ОСОБА_1
домовились про купівлю земельних
ділянок в м. Дубляни. Згідно цієї
домовленості вони погодились купити
дві земельні ділянки АДРЕСА_1, що в м.
Дубляни, Жовківського району
Львівської області. З метою придбання
вказаних земельних ділянок ним було
передано ОСОБА_1 грошові кошти
необхідні для укладення відповідних
договорів та оплати всіх необхідних
витрат. Після передання ним грошових
коштів ОСОБА_1 було укладено відповідні
договори купівлі-продажу які були
посвідчені нотаріально. Також, ним було
передано грошові кошти необхідні для
завершення будівельних робіт в
мотельному комплексі. При цьому ОСОБА_1
жодних коштів на придбання майна, а тим
більше на завершення будівельних робіт
не надавав. Оскільки, повна вартість
придбання спірних земельних ділянок та
вартість ремонтних робіт була повністю
ним оплачена, а отже фактично він
виступав власником спірного майна,
просить визнати за ним право власності
на спірні земельні ділянки та
приміщення мотельного комплексу.
Просить в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, та задоволити його позов як
третьої особи.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав та дав пояснення аналогічні
позовній заяві. Щодо позову третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_3
зазначив, що дійсно між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про
придбання спірних земельних ділянок, а
також щодо здійснення будівництва,
грошові кошти які були витрачені на
придбання спірних земельних ділянок та
здійснення будівництва були надані
ОСОБА_3. Також, згідно домовленостей які
існували між ними він в подальшому мав
переоформити на ОСОБА_3 право
власності. Щодо договору укладеного
між ним та ОСОБА_2 то він вважав, що
останній надасть йому кошти, які він в
свою чергу поверне ОСОБА_3, однак як
зазначалось ОСОБА_2 коштів не надав. На
даний час ОСОБА_1 не володіє
відповідною сумою коштів для того, щоб
повернути ОСОБА_3, а тому, не заперечує
проти визнання за останнім права
власності на спірні земельні ділянки
та приміщення мотельного комплексу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином про час
і місце розгляду справи був
повідомлений.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та дав пояснення аналогічні
позовній заяві. Просив в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити та задоволити
позов ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_1, представника ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
представлені суду документи та
постановляючи рішення, суд встановив
наступне:

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 05.01.2010 року було укладено
договір про співпрацю, згідно якого
вони домовились про здійснення
спільної діяльності та взяли на себе
відповідні зобов'язання які визначені
договором.

01.02.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено додаток № 1 до договору про
співпрацю від 05.01.2010 року, згідно якого
вони домовились про придбання
земельних ділянок АДРЕСА_1
Жовківського району Львівської
області, та подальшого будівництва
мотельного комплексу, та подальшого
оформлення спільної часткової
власності пропорційно до внесків
кожного. Також, з п. 4 вказаного додатку
вбачається, що оплата вартості
земельних ділянок та витрат по
оформленню договорів купівлі-продажу
бере на себе ОСОБА_1

З Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 899783
виданого управлінням Держкомзему у
Жовківському районі Львівської
області вбачається, що ОСОБА_1 вказаний
як власник земельної ділянки площею
0,0615 га, що розташована в АДРЕСА_1
Жовківського району Львівської
області кадастровий № :01:016:0043,
цільове призначення - землі житлової та
громадської забудови. Вказаний акт
видано на підставі договору
купівлі-продажу від 30.03.2011 року.

З Державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 899773
виданого управлінням Держкомзему у
Жовківському районі Львівської
області вбачається, що ОСОБА_1 вказаний
як власник земельної ділянки площею 0,062
га, що розташована в АДРЕСА_1
кадастровий № :01:016:0063, цільове
призначення - землі житлової та
громадської забудови. Вказаний акт
видано на підставі договору
купівлі-продажу від 20.05.2011 року.

Стаття 234 ЦК України визначає, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» Верховний суд вказав на те,
що судам необхідно враховувати, що саме
по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків.

Доказів того, що ОСОБА_2 вносив якісь
кошти в спільну діяльність суду не
надані, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині визнання недійсним договору
про спільну діяльність підлягають до
задоволення.

Ч. 1 статті 61 ЦПК України визначає, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як визнали представники ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, та вказані обставини
встановлені судом, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про
придбання спірних земельних ділянок
АДРЕСА_1 Жовківського району
Львівської області, а також щодо
здійснення на них будівництва, а також
і те, що грошові кошти на придбання
земельних ділянок та здійснення
будівництва повністю були надані
ОСОБА_3. Також, судом встановлено, що
згідно домовленостей ОСОБА_1 в
подальшому зобов'язався переоформити
на ОСОБА_3 право власності на спірне
майно.

З рішення виконавчого комітету
Дублінської міської ради Жовківського
району Львівської області № 62 від
27.06.2013 року вбачається, що будівлі
готельно-ресторанного комплексу у
АДРЕСА_1 присвоєно поштову адресу:
АДРЕСА_1

З технічного паспорта на будівлю
мотелю літ. А-1 АДРЕСА_1 складеного ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО» 18.10.2013 року вбачається,
що загальна площа такого становить 1400,9
м.кв.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів наведено в ст.16 ЦК України.

Зі змісту статті 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із таких способів відповідно до
приписів вказаної статті є визнання
права. Цією нормою також встановлено,
що суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

У ст. 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

А отже, з врахуванням наведеного суд
вважає за можливе задовільнити позовні
вимоги ОСОБА_3 щодо визнання за ним
права власності на спірне майно.

Керуючись ст. 41 Конституції
України, ст.ст. 3, 15, 16, 234, 391, 392 ЦК України,
ст.ст.10,11,60,169,208,209,212-215,218,224-226 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати недійсним договір про
співпрацю укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 05 січня 2010 року.

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 0,0615 га, що
розташована в АДРЕСА_1 Жовківського
району Львівської області кадастровий
№ :01:016:0043, цільове призначення -
землі житлової та громадської
забудови.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 0,062 га, що
розташована в АДРЕСА_1 кадастровий №
:01:016:0063, цільове призначення -
землі житлової та громадської
забудови.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
будівлю мотелю літ. А-1, що в АДРЕСА_1
Жовківського району Львівської
області загальною площею 1400,9 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення
Франківського районного суду м. Львова
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович