Справа № 439/75/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6387/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Каблака П.І.,

суддів: Крайник Н.П., Курій Н.М.,

з участю секретаря Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 5 серпня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: Бродівський районний
сектор Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області про виселення з
квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

у липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила виселити ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, скасувати його реєстрацію за
вказаною адресою і зобов'язати
Бродівський РВ ГУМВС України у
Львівській області зняти відповідача з
реєстрації за вказаною адресою. Свої
вимоги мотивувала тим, що вона є єдиним
власником вказаної, а відповідач в
добровільному порядку її звільняти
відмовляється, незважаючи на її
неодноразові звернення з цього
питання.

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 5 серпня 2013 року
позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 із зняттям з
реєстрації. Зобовязано Бродівський
сектор ГУ ДМС України у Львівській
області зняти з реєстрації ОСОБА_2 у цій
квартирі. Судом вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_2. В апеляційній скарзі просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи. Зазначає, що
судом не враховано того, що він, як
колишній власник ? частині цієї
квартири та член сімї позивачки, не
втратив права користування нею. Вказує
на те, що судом не вірно застосовано при
вирішенні спору норми ЦК України, а не
застосовані відповідні номери ЖК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта та його представника,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що така підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення (ч.ч. 1 і 3 ст. 303 ЦПК
України).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, районний суд виходив з того, що
після припинення права власності
відповідача на ? частини квартири,
припинилося його право на проживання у
ній. При цьому, суд керувався
положеннями ст.ст. 319, 383, 386, 391 ЦК
України.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що сторонами у
справі за час перебування у шлюбі, було
придбано квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 74,5 кв.м.

На підставі договору дарування від 20
квітня 2007 року ОСОБА_2 подарував, а
ОСОБА_3 прийняла у дар ? частини цієї
квартири.

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 21 лютого 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 27 червня 2013 року, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування ? частин квартири від 20
квітня 2007 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Підстави для виселення без надання
громадянам іншого жилого приміщення
наведено в ст. 116 ЖК України.

На вказані положення закону суд уваги
не звернув, в оскаржуваному рішенні не
навів жодної правової підстави для
виселення відповідача.

При цьому, застосувавши при вирішенні
спору норми ЦК України, а саме - ст.ст. 383
та 391, не врахував, що такі можуть бути
застосовані лише щодо колишніх членів
сім»ї попереднього власника будинку, а
не щодо самого власника, незважаючи на
втрату ним такого статусу.

За нормами, як ЦК України, так і ЖК
України припинення права власності не
має свої правовим наслідком припинення
права користування таким майном, в
даному випадку житлом.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
314 ч. 2, 316 і 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 5 серпня 2013 року
скасувати з ухваленням нового про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа: Бродівський
районний сектор Головного управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області про виселення з
квартири

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Каблак П.І.

Судді:
Крайник Н.П.

Курій Н.М.