Справа №784/2602/13 03.07.2013 03.07.2013 03.07.2013
Провадження №22-ц/784/2236/13
Головуючий у суді 1 інстанції Селіщева
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука
О.М.,

суддів: Кутової Т.З., Кушнірової Т.Б.

при секретарі судового засідання
Белеверя В.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Корабельного
районного суду м.
Миколаєва від 20 лютого 2012 року за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення
авансу, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 жовтня 2011 року ОСОБА_6 пред'явила до
ОСОБА_4 позов про стягнення
матеріальних збитків та відшкодування
моральної шкоди, який обґрунтовувала
наступним.

Домовившись з ОСОБА_4 про продаж
належного йому на праві приватної
власності житлового будинку АДРЕСА_1,
вона 06 жовтня 2008 року передала
відповідачу 35 000 грн. в якості авансу за
купівлю вказаного житлового будинку,
на підтвердження чого відповідач в цей
же день написав розписку у присутності
своєї дружини - ОСОБА_7

01 листопада 2008 року відповідач прийняв
на себе зобов'язання, що у разі якщо
протягом місяця між ними угода
купівлі-продажу не здійсниться,
повернути їй вказану суму авансу.

Від укладання з нею договору
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку відповідач тривалий час
ухилявся, а в квітні 2011 року їй стало
відомо, що вказаний будинок
відповідачем було продано іншій особі.

На її вимогу повернути суму авансу
відповідач не реагує та уникає
зустрічей. Сума авансу до теперішнього
часу не повернута.

Крім того, в наслідок негативної
поведінки відповідача їй завдано
моральну шкоду, що виразилися в
душевних стражданнях, приниженні її
гідності та втрати нормальних життєвих
зв'язків, які оцінює в 1 500 грн.

Посилаючись на вказане та на ст. 625 ЦК
України, просила суд стягнути з ОСОБА_4
на її користь матеріальні збитки з
яких: 35 000 грн. авансу; 6 289 грн. 50 коп.
індекс інфляції; 2 974 грн. 52 коп. 3% річних
від простроченої суми та 1 500 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Під час судового розгляду справи
представник позивача змінив позовні
вимоги просив стягнути з відповідача
лише суму авансу за будинок в розмірі 35
000 грн., від частини інших позовних
вимог щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 6 289 грн. 50 коп. індексу
інфляції; 2 974 грн. 52 коп. 3% річних від
простроченої суми та 1 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди
відмовився.

Ухвалою Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 20 лютого 2012 року
провадження по вказаній справі за
позовом ОСОБА_6 в частині стягнення з
відповідача 6 289 грн. 50 коп. індексу
інфляції; 2 974 грн. 52 коп. 3% річних від
простроченої суми та 1 500 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди -
закрито.

Заочним рішенням Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 20
лютого 2012 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 35 000
грн. авансу. Вирішено питання про
судові витрати.

01 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду першої інстанції із заявою про
перегляд заочного рішення суду.
Посилаючись на те, що про час та місце
судового засідання належним чином його
не було повідомлено, про рішення суду
дізнався лише 24 січня 2013 року після
ознайомлення з постановою про
відкриття виконавчого провадження,
просив суд скасувати вказане заочне
рішення.

Ухвалою Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 25 березня 2013 року заяву
ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

ОСОБА_4 подав на заочне рішення суду
першої інстанції апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Скаргу
обґрунтовує тим, що судом неповно
встановлені обставини, які мають
значення для справи, неповно
дослідженні докази, що призвело до
невідповідностей висновків суду
обставинам справи та неправильного
визначення правовідносин сторін,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та з'ясувавши
обставини справи і перевірку їх
доказами, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач та відповідач
домовилися укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку, але
його не оформили, то передані в рахунок
виконання договору позивачем гроші
визнаються авансом і повертаються в
тому розмірі, в якому вони надавалися.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Частиною 2 статті 570 ЦК України
встановлюється презумпція авансу, якщо
в правочині не визначено, що така сума є
завдатком. На відміну від задатку аванс
- це лише спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функції попередньої оплати. Якщо
продавець чи підрядник отримали як
аванс певну грошову суму, а договір не
було виконано незалежно від того, з
чиєї вини це трапилося і які обставини
цьому перешкоджали, аванс у будь-якому
випадку підлягає поверненню. У разі
коли сторони лише домовилися укласти
договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі повертаються в тому ж
розмірі, в якому вони надавалися.

Відповідно до положень ст.ст. 209-210, 640, 657
ЦК України, угода купівлі-продажу
житлового будинку вважається
укладеною, якщо сторони досягли згоди з
усіх істотних умов, посвідчили її
нотаріально та здійснили її державну
реєстрацію.

До угод, які не укладені, не можуть
застосовуватися наслідки, передбачені
законом у разі визнання їх недійсними.

Все сплачене, передане чи набуте за
такими угодами підлягає поверненню як
безпідставно набуте за правилами ст.ст.
1212-1214 ЦК України.

При цьому, вирішуючи спори названої
категорії, суди повинні дотримуватися
норм, виписаних у статтях 59, 60, 213 ЦПК
України, постанові Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009
року № "Про судове рішення у цивільній
справі".

Згідно них, рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального
законодавства, вирішив справу згідно
із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює
докази з урахуванням вимог статей 58 і 59
ЦПК України про їх належність та
допустимість. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
вважатися встановленими в цивільній
справі, якщо такі засоби доказування
відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК
України, обов'язок доказування певних
обставин лежить на стороні, яка
посилається на них як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для
відмови у його задоволенні.

Оскаржуване рішення місцевого суду
ухвалено у повній відповідності з
виписаним.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом першої інстанції, що
06 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
була досягнута домовленість про
купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1, який відповідно до Свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 11 липня 2008 року належав на праві
спільної часткової власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_7. З цією метою, позивачка
передала відповідачу 35 000 грн. Факт
передання грошей оформили розпискою
(а.с. 7, 8, 17).

01 листопада 2008 року відповідач прийняв
на себе зобов'язання, у разі якщо
протягом місяця угода купівлі-продажу
не здійсниться, повернути отриману ним
суму в розмірі 35 000 грн. позивачу (а.с. 7,
17).

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу від 14 червня 2011 року НОМЕР_1, після
реєстрації розірвання шлюбу позивач
змінили прізвище з «ОСОБА_6» на
«ОСОБА_6» (а.с. 18).

Договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 між позивачем та
відповідачем укладено не було,
натомість такий договір було укладено
у листопаді 2009 року між відповідачем та
іншою особою (а.с. 50).

Передана позивачем по розписці сума
авансу в розмірі 35 000 грн. відповідачем
до теперішнього часу не повернута.

Іншого з наданих сторонами доказів не
вбачається.

Оскільки сторони не уклали договору
купівлі - продажу, то передані ОСОБА_6
ОСОБА_4 гроші не можуть залишатися у
останнього в якості авансового платежу
за неукладеним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно дійшов до висновку про стягнення
на користь позивача з відповідача 35 000
грн. сплаченого авансу.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції посилання апелянта на те, що
сплачена позивачем сума на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання за своєю
природою є завдатком.

Про те, що вказана сума у розмірі 35 000
грн. передана позивачкою є завдатком в
розписці (а.с. 7, 17) не зазначено.

Крім того, ознакою завдатку є те, що він
одночасно виступає і способом платежу,
і способом забезпечення виконання
зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК про залишення завдатку
особі, яка його одержала, або стягнення
з неї подвійної суми завдатку
застосовується в таких випадках, коли
між сторонами укладено договір, проте
він не виконується з вини якоїсь зі
сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу
будинку, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, то сплачені
в рахунок виконання договору
позивачем 35 000 грн. є авансом і повинні
бути повернуті в тому розмірі, в якому
вони передавалися.

Інші доводи апеляційної скарги також
не дають підстав для висновку, що суд
першої інстанції допустив порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення судом першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, а тому правових підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 20 лютого 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді