Справа № 438/203/13
Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/5270/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Мацея
М.М.

суддів:
Монастирецького Д.І., Тропак О.В.,

секретаря: Дідуся
О.Р.,

з участю:
позивача та його представника,
представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 на рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 24 травня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта", третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_4 про поновлення
на роботі, виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області від 24 травня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, неповне з'ясування
обставин справи, просять рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначають, що відповідач не мав права
на звільнення позивача з роботи
оператора котельні з мотивів наявності
висновку Бориславської ЦМЛ, засідання
ЛКК від 12.06.2012 року про професійну
непридатність виконуваній роботі
позивача, оскільки такий є нікчемним,
так як вирішення цього питання
відповідно до п. 3 Переліку загальних
медичних протипоказань до роботи із
шкідливими та небезпечними факторами
виробничого середовища і трудового
процесу відноситься до компетенції
комісії поліклініки м. Борислава
індивідуально. Вказує, що
психіатричних протипоказань для
виконання трудових обов'язків у нього
не виявлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 і його представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, пояснення представника
відповідача Монастирського І.В. на
заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_2 перебував
у трудових відносинах з відповідачем і
з 29 серпня 2006 року працював оператором
котельні третього розряду
Бориславської центральної бази
виробничого обслуговування ПАТ
"Укрнафта". Наказом № 83/к від 05 липня 2012
року позивача звільнено з роботи у
зв'язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі за станом здоров'я
на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову про
поновлення на роботі, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
без поважних причин пропущений
місячний строк звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі і
підстави для поновлення цього строку
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання незаконним
наказу №109 від 21 травня 2012 року про
відсторонення позивача від роботи суд
виходив з того, що у заяві про уточнення
позовних вимог, останній не просив
поновити строк звернення до суду з
вказаними вимогами 20 лютого 2013 року,
доказів поважності причин
тримісячного строку звернення до суду
не подав, відтак відсутні підстави
стягнення на його користь заробітної
плати за час проходження медичного
огляду та заробітної плати в розмірі 2/3
встановленої тарифної ставки за час
простою з вини роботодавця в період з 21
травня 2012 року по день звільнення.

Відмовляючи у позовних вимогах про
відшкодування моральної шкоди суд
виходив з того, що позивачем не
доведено неправомірності дій
відповідача у спричиненні моральної
шкоди.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки такі вмотивовані,
обгрунтовані, підтверджені наявними у
матеріалах справи доказами і
відповідають нормам права.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: зокрема, чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 працював у відповідача
оператором котельні третього розряду.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону
України "Про охорону праці", ст. 169 КЗпП
України, роботодавець зобов'язаний за
свій рахунок забезпечити позачерговий
медичний огляд працівників за своєю
ініціативою, якщо стан здоров'я
працівника не дозволяє йому виконувати
свої трудові обов'язки, за час
проходження медичного огляду за
працівником зберігається місце роботи
і середній заробіток. Перелік професій,
працівники яких підлягають медичному
оглядові, порядок і термін його
проведення встановлюється
Міністерством охорони здоров'я України
за погодженням із Державним комітетом
України по нагляду за охороною праці.

Матеріалами справи встановлено, що
розпорядженням відповідача від 11
травня 2012 року позивач направлений у
Бориславську міську центральну
лікарню для проходження додаткового
медичного огляду в термін до 8 години 18
травня 2012 року. Позивач з вказаним
розпорядженням ознайомлений, однак від
його підпису відмовився, направлення
на медичний огляд не отримав, письмове
пояснення про причини невиконання
розпорядження не надав, внаслідок чого,
наказом № 109 від 21 травня 2012 року був
відсторонений від виконання посадових
обов'язків без збереження заробітної
плати.

Зазначені обставини позивачем визнані
у судовому засіданні.

Відповідно з положеннями ст. 46 КЗпП
України відсторонення працівників від
роботи власником або уповноваженим ним
органом допускається у разі відмови
або ухилення від обов'язкових медичних
оглядів.

Згідно протоколу ЛКК Бориславської ЦМЛ
№86 від 12 червня 2012 року комісією
встановлено, що на підставі наказу МОЗ
України №246 від 21 травня 2007 року,
додаток 6 до пункту 3, ОСОБА_2 по стану
здоров'я працювати оператором котельні
не може.

19 червня 2012 року позивачу
запропоновано переведення на іншу
роботу. яку дозволяє виконувати стан
його здоров'я, проте він відмовився від
переведення, мотивуючи станом здоров'я
і неможливістю виконувати таку роботу.

Згідно протоколу №20 від 03 липня 2012 року
профкому підприємства дано згоду на
звільнення позивача з роботи на
підставі ст. 40 п.2 КЗпП України, таке
проведено наказом №83/к від 05 липня 2012
року, з ознайомленням про який та
отримання трудової книжки позивач
відмовився.

За наведених обставин судова колегія
вважає, що при звільненні ОСОБА_2 з
роботи відповідачем не було порушено
норми трудового законодавства та права
позивача, що також підтверджується
актом перевірки територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області від 16 липня 2012 року.

Згідно з роз'яснень п.21 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06 листопада 1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів" при
розгляді справ про звільнення за п.2 ст.
40 КЗпП України суд може визнати
правильним припинення трудового
договору в тому разі, якщо встановить,
що воно проведене на підставі
фактичних даних, які підтверджують, що
внаслідок стану здоров'я (стійкого
зниження працездатності) працівник не
може належно виконувати покладених на
нього трудових обов'язків чи їх
виконання протипоказано за станом
здоров'я або небезпечне для членів
трудового колективу чи громадян, яких
він обслуговує, і неможливо перевести
за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 4 зазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обгрунтувати
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити пропущений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП України
місячний строк поширюється на всі
випадки звільнення, незалежно від
підстав припинення трудового договору.
Якщо місячний строк пропущено без
поважних причин, у позові може бути
відмовлено з цих підстав. Обчислення
строку з дня вручення копії наказу про
звільнення або трудової книжки є лише
конкретизацією загального правила про
обчислення строку з дня, коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення його суб'єктивних трудових
прав. Формальна відмова працівника від
отримання копії наказу, за умов
виконання власником покладених на
нього обов'язків, не свідчить про те, що
строк звернення до суду має
відраховуватись з моменту фактичного
отримання відповідного наказу чи
трудової книжки.

З таких обставин, оцінивши всі зібрані
у справі докази та з врахуванням
вищезазначених норм закону, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що районний суд
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази, рішення відповідає вимогам
закону і зібраним по справі доказам.

Доводи апеляційної скарги судова
колегія вважає неспроможними, вони не
заслуговують на увагу, оскільки не
спростовують висновків суду і не
містять обставин і належних та
допустимих доказів відповідно до ст.ст.
57,58,59 ЦПК України для спростування
висновків суду, які можуть бути
підставою для скасування чи зміни
рішення суду.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 24 травня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Тропак О.В.