Провадження по справі 2/122/2692/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді – Гоцкалюка В.Д.,

при
секретарі – Дірієнко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі Залізничного
районного суду м. Сімферополя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Сімферопольської міської ради, ОСОБА_2,
третя особа Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційне об’єднання
Желєзнодорожного району м.
Сімферополя» про визнання права
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Сімферопольської міської ради, ОСОБА_2,
третя особа КП «ЖЕО Желєзнодорожного
району м. Сімферополя» про визнання
права користування квартирою № 1 по
вул. Зубцова, 2 в м. Сімферополі.

Свої вимоги мотивує тим, що квартира
АДРЕСА_1 складається з трьох житлових
кімнат площею 43,3 кв.м., має всі
комунальні зручності, знаходиться на
першому поверсі двоповерхового
будинку, що належить місцевим радам.
Основним наймачем спірної квартири
була бабуся - ОСОБА_3, яка померла 22
лютого 2011 року. Не дивлячись на те, що в
квартирі зареєстрована сестра
померлого - ОСОБА_2, в квартирі вона не
проживає з 2005 року. Через відсутність
сестри за місцем реєстрації, батько не
зміг переоформити особовий рахунок,
укласти договір найму і приватизувати
квартиру, зареєструвати його в
зазначеній квартирі, хоча і бажав це
зробити. У зв'язку тим, що останнім
часом батько часто хворів, до самої
смерті батька, вони проживали спільно,
вели спільне господарство, він ховав
його. Вони мали загальний бюджет, разом
набували продукти харчування, вели
спільне господарство, спільно
здобували майно та предмети домашнього
вжитку, так само як і батько він брав
участь в оплаті квартири. Вважає, що
оселившись в квартирі за згодою
основного квартиронаймача в якості
члена сім'ї (його сина), проживаючи в
квартирі тривалий час, доглядаючи за
нею, ставлячись до квартири як до місця
свого постійного проживання, він
придбав право користування спірним
житлом, хоча здійснити реєстрацію не
зміг.

Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримала та наполягала на їх
задоволенні. Додатково пояснила, що її
довіритель був позбавлений можливості
здійснити реєстрацію місця проживання
разом з батьком, оскільки за вказаною
адресою також зареєстрована
відповідачка у справі, яка фактично там
не проживає, а без її згоди вчинити
вказані дії є неможливим.

Сімферопольська міська рада в судове
засідання не з’явилась, про слухання
справи повідомлялась належним чином,
причин своєї неявки суду не повідомила.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з’явилась, про слухання справи
повідомлялась за місцем реєстрації.

Представник КП «ЖЕО Желєзнодорожного
району м. Сімферополя» в судовому
засіданні проти позову заперечував та
в його задоволені просив відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що
з’явились в судове засідання,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов’язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
є не приватизованою квартирою та
належить територіальній громаді в
особі Сімферопольської міської ради.

Основним наймачем спірної квартири
була ОСОБА_3, яка померла 22 лютого 2011
року.

Після смерті ОСОБА_3, в квартирі
залишились зареєстровані ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

10 вересня 2013 року, ОСОБА_5 помер,
повторне свідоцтво про смерть серії
І-АП № 279857 від 30 вересня 2013 року.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просить
визнати за ним право користування
квартирою № 1 по вул. Зубцова, 2 в м.
Сімферополі, оскільки фактично в
зазначеній квартирі проживали бабуся -
ОСОБА_3, батько - ОСОБА_5 та він ОСОБА_1
При цьому вказує на те, що у зв’язку з
відсутністю відповідачки ОСОБА_2 він не
зміг зареєструвати в належному законом
порядку своє місце проживання за
вказаною адресою. Після смерті бабусі
ОСОБА_3, в квартирі залишились
проживати лише ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пояснили, що дійсно
ОСОБА_1 проживав та проживає в
ІНФОРМАЦІЯ_1, спочатку з бабусею ОСОБА_3
та батьком ОСОБА_5, а після смерті
ОСОБА_3 вдвох з батьком ОСОБА_5

Згідно ст. 64 Житлового Кодексу України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму житлового приміщення. Членами
сім'ї наймача можуть бути визнані
особи, які постійно проживають з
наймачем і ведуть спільне
господарство.

ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачує
за житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 2 ст. 65 Житлового Кодексу
України, особи, які вселилися в житлове
приміщення в якості членів сім'ї
наймача, набувають рівне право
користування житловим приміщенням.

Конституцією України гарантується
вільний вибір місця проживання, за
винятком обмежень, встановлених
законодавством.

Пленум Верховного суду України в п. 15
Постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» роз'яснює, що
наявність або відсутність прописки
сама по собі не може бути підставою для
визнання права користування житловим
приміщенням за особою, або для відмови
йому в цьому.

У відповідності зі ст.47 Конституції
України кожен має право на житло.
Держава створює умови, за якими кожен
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

На підставі наведеного, беручи до уваги
те, що відповідачами у справі не надано
суду жодних заперечень, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги є цілком
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі ст. 64, 65 Житлового Кодексу
України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60,
209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 – задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
на користування квартирою № 1 по вул.
Зубцова, 2 в м. Сімферополі АР Крим.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через Залізничний
районний суд м. Сімферополя АР Крим
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: