Справа № 645/222/14ц
Провадження № 2/645/738/14
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2013 року суддя Фрунзенського
районного суду м. Харкова Алтухова О.Ю.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, Харківського
міського голови Кернеса Геннадія
Адольфовича про зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Фрунзенського районного суду м.
Харкова з позовом до Харківської
міської ради та Харківського міського
голови Кернеса Г.А., в якому просить суд
визнати не відведення відповідачами
позивачеві першочергово, як учасникові
бойових дій, земельної ділянки для
індивідуального житлового
будівництва, порушенням права
позивача, гарантованого п. 14 ч. 1 ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», та просив зобов'язати
Харківську міську раду та Харківського
міського голову виконати
вищезазначені вимоги Закону та
відвести позивачеві, першочергово, як
учаснику бойових дій, земельну ділянку
для індивідуального житлового
будівництва.

Окрім того, у позовній заяві
ОСОБА_1 зазначив, що двічі звертався до
суду з аналогічними позовами, проте
ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 15 березня
2013 року позовна заява повернута
позивачу із роз'ясненням, що справа за
предметною підсудністю підлягає
розгляду місцевим загальним судом як
адміністративним судом, а ухвалою
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 29 квітня 2013 року
провадження у справі закрито, з тих
підстав, що таку справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

У зв'язку із викладеним ОСОБА_1
зазначив, що суд для встановлення
підсудності позову має звернутися до
Верховного Суду України для вирішення
питання стосовно внесення до
Конституційного Суду України подання
для визначення, яке з вищезазначених
рішень суду має законну силу.

Суд, перевіривши позовну заяву та
додані до неї документи, приходить до
наступного.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є: захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За змістом ст. 3 КАС України справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їх посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Зі змісту положень КАС України,
«суб'єктом владних повноважень» - є
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їх посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі при виконання делегованих
повноважень.

Тобто, до компетенції адміністративних
судів належать публічно-правові спори
фізичних і юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їх посадовою чи
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів ( осіб )
відповідно до прийнятих або вчинених
при здійсненні ними владних
управлінських функцій.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» при вирішенні питань, пов'язаних
із компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в пунктах 2 і 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 березня
2010 року № 2), а також Рішення
Конституційного Суду України від 01
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пункти „а", „б", „в", „г" статті
12 Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже, суд має з'ясувати, є спір
приватно-правовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

З позовної заяви вбачається, що
предметом позову є вимоги, що виникають
із земельних відносин щодо не
вирішення відповідачами питань, які
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права позивача на
першочергове відведення земельної
ділянки для індивідуального житлового
будівництва.

Згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
Кодексу України). Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними статтями 16, 21, 393
ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування.

Таким чином, спори, що виникають із
земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
зокрема, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо вирішення питань,
які відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань.

Одже, відновлення порушених прав
позивача ОСОБА_1, не відноситься до
публічно-правових спорів і такий позов
має розглядатися за правилами
передбаченими ЦПК України, оскільки
підстави позову, який є предметом
розгляду, не випливають з
правовідносин, що мають
публічно-правовий характер.

У зв'язку із викладеним підстави для
встановлення підсудності позову
відсутні.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування. Позови до юридичних
осіб пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

З позовної заяви вбачається, що
місцем знаходження відповідачів
Харківської міської ради та
Харківського міського голови є: м.
Харків, пл. Конституції, 7, що є
територією Київського району м.
Харкова, на яку не поширюється
юрисдикція Фрунзенського районного
суду м. Харкова.

Доказів про наявність підстав
вважати, що підсудність даної позовної
заяви може бути виключеною або за
вибором позивача, суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 115 ЦПК
України, якщо суддя, вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі,
встановить, що справа не підсудна цьому
суду, заява повертається позивачеві
для подання до належного суду, про що
виноситься ухвала.

При таких обставинах, враховуючи що
справа за зазначеним позовом не
підсудна Фрунзенському районному суду
м. Харкова, відповідно до вимог ст. 115, п.
4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява
підлягає поверненню позивачеві для
подання до належного суду, а саме:
Київського районного суду м. Харкова.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 109, 115, 209, 210, п.4 ч. 3 ст.121 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Харківської міської ради, Харківського
міського голови Кернеса Геннадія
Адольфовича про зобов'язання вчинити
певні дії - повернути позивачу для
подання до належного суду.

Копію ухвали суду разом із
позовною заявою та додатками до позову
надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена
до апеляційного суду Харківської
області протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали особою, яка її
оскаржує.

Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо вона не
скасована, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: