Справа № 0424/2404/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі

головуючого Хомченко С.І.

при секретарі Назаренко А.В.

з участю сторін, розглянувши у відкритому у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину будинку, -

Встановив:

В серпні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину будинку посилаючись на те, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 23 серпня 1980 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3. В період шлюбу 13 липня 1982 року позивач та ОСОБА_5 придбали за договором купівлі-продажу недобудований будинок АДРЕСА_1. 11 листопада 1998 року вказаний будинок було здано в експлуатацію. Право власності на будинок зареєстровано на ОСОБА_5 У вересні 1994 році шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано за рішенням суду. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1. З заявою про прийняття спадщини після померлого звернулися : його мати - ОСОБА_2, син - ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4 через свого законного представника - ОСОБА_6. Позивач просить визнати за нею права власності на ? частину будинку.

В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов в повному обсязі та пояснила, що з приводу поділу набутого під часу шлюбу майна між ними спору не виникало. ОСОБА_5 визнав її право на половину будинку та не перешкоджав їй у користуванні їхньою спільною власністю. Крім того, їхній син ОСОБА_3 залишився проживати з батьком, вона вільно з ним спілкувалася та мала вільний доступ до будинку. Після розірвання шлюбу вона періодично проживала в будинку, а з осені 2012 року проживає там постійно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає, що її невістка ОСОБА_1 не заслуговує на будинок, оскільки після розірвання шлюбу з її сином неодноразово намагалася влаштувати своє особисте життя. Дійсно, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за час шлюбу придбали фундамент та побудували будинок, народили дітей, після чого розірвали шлюб. Позивач періодично проживала у цьому будинку, після смерті ОСОБА_5 вона також проживає у будинку.

Відповідач ОСОБА_3, син позивачки, в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила застосувати строк позовної давності тривалістю у три роки. При цьому суду пояснила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, в 1997 році у них народилася донька, вони разом проживали у цьому будинку. Зараз в будинку мешкає позивачка. Позов не визнає, оскільки в разі його задоволення її донька отримує у спадок меншу частину будинку.

Суд дослідив документи, які були надані до суду і приходить до наступного.

Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 23 серпня 1980 року.

Згідно довідки МБТІ (а.с. 8) та матеріалів інвентаризаційної справи, дослідженої судом у судовому засіданні, 13 липня 1982 року ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу недобудований будинок АДРЕСА_1.

11 листопада 1998 року вказаний будинок було здано в експлуатацію (акт прийому будинку в експлуатацію № 359 від 11.11.1988 р.).

Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння від 11.04.1991 року, право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_5 (Довідка МБТІ ).

14 вересня 1994 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1.

Відповідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування, розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Судом встановлено, що спірний будинок набутий подружжям за час шлюбу, а тому є його спільною сумісною власністю.

Доводи представника відповідача ОСОБА_6 щодо пропуску позивачем позовної давності є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_5 не перешкоджав позивачу у користуванні їхньою спільною власністю після розірвання шлюбу. Позивач після розірвання шлюбу періодично проживала в будинку, з осені 2012 року постійно проживає, веде домашнє господарство в будинку АДРЕСА_1 та даний факт не оспорюється сторонами в судовому засіданні.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Тому суд вважає, що позивачу та відповідачу за законом належить по ? частині спільного набутого майна, оскільки домовленості про визначення часток майна між ними не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Поділити будинок АДРЕСА_1 порівну між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнавши за кожним з них власності на ? частину будинку АДРЕСА_1

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порідку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко