ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9637/13-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2013 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
Кириченко Н.О.,

при секретарі
Осколок А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/3 частину квартири,
суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.06.2013 року звернувся в
Дарницький районний суд м. Києва з
позовом до відповідачів про визнання
права власності на 1/3 частину квартири,
посилаючись на наступні обставини.

У 2000-2001 році він та його батьки,
відповідачі по справі, проживали у
АДРЕСА_3. Влітку 2001 року вони переїхали
до м. Києва за місцем проходження
військової служби батька. На той час
йому було 13 років. У 2004 році їхня сім"я
заселилася до квартири АДРЕСА_1, де
вони зареєстровані і по сьогодні.
Квартира була побудована за
інвестиційним контрактом укладеним
між АТХК "Київміськбуд" та ОСОБА_3.

12.11.2008 року шлюб між батьками було
розірвано та на підставі рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26.11.2009 року за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано
право власності кожного на 1/2 частину
вказаної квартири.

У квітні 2013 року позивач дізнався
про те, що квартира, в якій вони
проживали у АДРЕСА_2 була
приватизована на ім"я ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
позивача - ОСОБА_2, тобто йому належало
право власності на 1/3 частинку
квартири.

У зв"язку з продажем на підставі
дозволу виконавчого комітету
Новозаводської районної ради м.
Чернігова від 2304.2001 року належної йому
на праві власності 1/3 частини квартири
АДРЕСА_2, ОСОБА_3 зобов"язаний був у 2003
році забезпечити його, як
неповнолітнього, на праві власності у
квартирі АДРЕСА_1 не менше ніж 23,9 кв.м.
загальної площі квартири, із них 14,23
кв.м. житлової площі. Зазначене повинно
було здійснитися шляхом визнання за
позивачем права власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1. Оскільки відповідач
ОСОБА_3 цього не зробив, чим порушив
майнові права позивача - на той час
неповнолітнього, тому він і звернувся
до суду за захистом свого порушеного
права.

Позивач та його представник у
суді позовні вимоги уточнили та
просили визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 право власності кожного на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 з 21.08.2003 року.

Відповідач ОСОБА_4 та її
представник в судовому засіданні
позовні вимоги визнала та не
заперечувала щодо їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове
засідання не прибув, про час та місце
розляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, тому суд з врахуванням думки
учасників процесу, ухвалив розлядати
справу у його відсутність.

Суд, вилухавши пояснення сторін
та їх представників, дослідивши
матеріали справи, дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Доказування не може грунтуватися
на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, являється
сином відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.
с. 7).

Як вбачається з відповіді
Управління квартирного обліку та
приватизації житлового фонду від 25.04.2013
року, згідно розпорядження органу
приватизації від 20.02.2001 року № 168 на ім"я
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була
приватизована квартира АДРЕСА_2 (а. с. 8).

03.05.2001 року квартира АДРЕСА_2 була
продана. Квартира була продана за 27 000
грн. Дозвіл на продаж цієї квартири,
частина в якій належить
неповнолітньому ОСОБА_2, було надано на
підстві рішення виконавчого комітерту
Новозаводської районної ради м.
Чернігова (а. с. 9, 10).

20.08.2001 року ОСОБА_3 уклав з АТХК
"Київміськбуд" в особі АКБ "Аркада"
інвестиційний контракт № 26923 про
інвестування у житлове будівництво,
квартири АДРЕСА_1. Загальна дійсна
вартість квартири складаєє 103 879,20 грн.
(а. с. 11 - 13, 14, 15, 16).

На підставі Наказу Головного
управління житлового забезпечення від
06.08.2003 року за № 1344-С/КІ ОСОБА_3 було
видано свідоцтвро про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Позивачем та його представником у
судовому засіданні не надано жодних
доказів того, що ОСОБА_3, продаючи
квартиру в м. Чернігові, частина якої
належала неповнолітньому, був
зобов"язаний придбати для нього інше
житло, також не надано доказів того, що
кошти, які були виручені за продаж
квартири у м. Чернігові за належну
позивачеві 1/3 частку в сумі 9000 грн. були
інвестовані в квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, слід зазначити що
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 26.11.2009 року встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 являється спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3
право власності на 1/2 частину квартири
кожного. Дане рішення набрало законної
сили (а. с. 19).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що на час розгляду
Дарницьким районним судом м. Києва
цивільної справи про поділ майна
подружжя, позивач ОСОБА_2 був уже
повнолітнім, питання про визнання за
ним права власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 його матір"ю - ОСОБА_4
не ставилося, навпаки вона вважала
спірну квартиру спільним сумісним
майном подружжя, тому суд вважає, що
підстав для задоволення позовних вимог
немає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59-61, 88, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 328
ЦК України, ст. ст. 59,60 Кодексу про шлюб
та сім"ю України, Закону України "Про
власність", суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/3 частину квартири -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: