Справа № 1316/4327/12
Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6065/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Проворної Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 13 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, що
знаходиться за цією адресою, на
підставі ст. 391 ЦК України та ст.60, 63, 65 СК
України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27
травня 1995 року позивач уклала шлюб з
відповідачем. Від цього шлюбу у них
народився син. За час перебування у
шлюбі у лютому 1996 року відповідач
приватизував земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1 під забудову,
правовстановлюючі документи на яку
оформив на своє ім'я. Починаючи з 1996
року позивач та відповідач спільними
зусиллями почали будувати будинок на
вказаній земельній ділянці. З
листопада 2007 року відповідач
систематично чинить перешкоди у
користуванні житловим будинком та
земельною ділянкою, що виявляється
зокрема у тому, що відповідач змінив
замки і відмовляється надати позивачці
дублікати ключів, не впускає її навіть
на територію земельної ділянки.
Позивач зазначає, що у вказаному
будинку знаходяться її особисті речі
та побутова техніка. Позивач вважає, що
будинок належить їй та ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності і на нього
поширюється режим спільного майна
подружжя, тому вона має право
користуватися вказаним житловим
будинком та земельною ділянкою на
рівні з відповідачем.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 13 березня
2013 року у задоволенні позову про
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 відмовлено за
безпідставністю.

Додатковим рішенням Пустомитівського
районного суду від 23 липня 2013 року у
задоволенні позову про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 відмовлено (а.с. 137).

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи та
порушення норм процесуального права у
суді першої інстанції, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким повністю задоволити
позовні вимоги.

Зокрема, вказує на те, що державним
актом технічної комісії від 18.12.2004р. №421
підтверджено, що будинок готовий до
введення в експлуатацію, а довідкою
сільради - що будинок придатний для
проживання. На будинок виданий
технічний паспорт, відповідач є
абонентом ВАТ «Львівгаз» і на нього
відкрито рахунок по адресі спірного
будинку та здійснюється нарахування.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
відповідач вважає рішення суду
законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню: рішення суду підлягає
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про задоволення позову, виходячи з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що спірний будинок не
завершений будівництвом, не зданий в
експлуатацію та не зареєстрований у
встановленому законом порядку, тому
право власності на нього не виникло і
ОСОБА_2 не має правових підстав
вимагати як співвласник усунення
перешкод у користуванні цим будинком
та земельною ділянкою, на якій він
розташований.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок неправильного застосування
норм матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_5 з 27 травня 1995р. по 01 березня
2012р. перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвали рішенням суду.

У період перебування в зареєстрованому
шлюбі на підставі нотаріально
посвідченого договору від 14 лютого 1996р.
ОСОБА_5 купив належний ОСОБА_6
незакінчений будівництвом житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1
готовністю 16%, розрахований на два
поверхи, житловою площею 56,2 кв. м. та
загальною площею 103,1 кв. м. (а.с. 61).

Розпорядженням голови Пустомитівської
районної державної адміністрації №715
від 24 грудня 2004р. затверджено акт
Державної технічної комісії №421 від 18
грудня 2004р. про готовність до
експлуатації закінченого будівництвом
індивідуального житлового будинку
(нове будівництво) за адресою АДРЕСА_1
зовнішніми розмірами 10,75 х 13,08, який
складається з двох житлових кімнат,
кухні, вітальні, кладових, санвузлів,
загальною площею 207, 20 кв. м., житловою
площею 51,50 кв. м., розташований на
земельній ділянці площею 1000 кв. м.; на
земельній ділянці знаходиться
господарська будівля зовнішніми
розмірами - 4,10 х 7,6 м. (літня кухня). В
акті державної технічної комісії
зафіксовано, що будинок має
індивідуальне опалення,
електропостачання, колодязь для
водопостачання, каналізацію у вигляді
вигрібної ями, благоустрій та
озеленення земельної ділянки виконано
(а.с. 73-74).

Колегією суддів встановлено, що
будинок газифікований, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями квитанцій ВАТ
«Львівгаз» про нарахування абоненту
ОСОБА_5 з грудня 2005р. плати за газ та
встановлення у будинку лічильника
12.10.2005р. (а.с. 113-115).

Львівським обласним державним
комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
10.03.2004р. виготовлено технічний паспорт
на індивідуальний житловий будинок
АДРЕСА_1, у якому міститься
характеристика будинку, допоміжних
будівель та споруд та їх оцінка,
експлікація приміщень по плану
індивідуального житлового будинку та,
зокрема, вказано наявність огорожі
навколо земельної ділянки, хвіртки та
воріт, замощення (а.с. 116-118).

Згідно довідки виконкому Скнилівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №5 від
09.01.2013р. спірний будинок придатний для
проживання, але не зданий в
експлуатацію (а.с. 75).

Колегією суддів встановлено, що
спірний будинок набувався та будувався
сторонами під час перебування сторін в
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і
сім'ю УРСР, чинного на час придбання
незавершеного будівництвом житлового
будинку, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпоряджання цим майном.

Аналогічні норми містяться і в
Сімейному кодексі України, який
регулює правовідносини сторін в період
будівництва будинку та прийняття
розпорядження про готовність його до
експлуатації.

Так, відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, згідно із ч.1 ст.61 СК
України, може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Незавершений будівництвом спірний
житловий будинок не належить до майна,
виключеного з обороту, тому може бути
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Така правова позиція висловлена у
постанові Верховного Суду України від
20 червня 2012р., який за наслідками
перегляду судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, погодився з
рішенням Ірпінського міського суду від
12 липня 2011р., залишеним без змін ухвалю
Апеляційного суду Київської області
від 27 жовтня 2011р. та залишеним без змін
ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 січня 2012р. щодо
правомірності задоволення позовних
вимог про визнання незакінченого
будівництвом житлового будинку
ступінню готовності 60 % спільною
сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке
рішення Верховного Суду України є
обов'язковим для всіх судів України у
подібних правовідносинах.

З врахуванням зазначеного, а також
відсутності доказів участі у
будівництві спірного будинку інших
осіб з метою створення спільної
власності разом з подружжям у
передбаченому законом порядку, колегія
суддів вважає, що у позивача ОСОБА_2
відповідно до положень ст.ст. 60, 63 СК
України є правові підстави вважати
себе співвласником зазначеного
будинку та мати рівні права з
відповідачем на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності і як співвласник
майна відповідно до вимог ст. 391 ЦПК
України має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні права
користування належним їм майном.

Відповідач ОСОБА_5 визнав в судовому
засіданні, що змінив замки у вхідних
дверях будинку та вхідній хвіртці на
земельну ділянку, чим створив
позивачці перешкоди, через перебування
з нею у неприязних відносинах.

Колегією суддів встановлено, що
придбаний 14.02.1996р. у період шлюбу сторін
недобудований житловий будинок
знаходився на земельній ділянці площею
0,1000 га., яка була надана попередньому
власнику ОСОБА_6 у приватну власність
на підставі рішення Скнилівської
сільської ради від 31 жовтня 1994р. №14 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, що підтверджується виданим
ОСОБА_6 державним актом на право
приватної власності на землю серії IV-ЛВ
№070069 та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
власності на землю за №140 від 12 жовтня
1995р.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 30 Земельного
кодексу України 1990р., який був введений
в дію з 15 березня 1991р. і був чинний
станом на 14 лютого 1996р. - день укладення
договору купівлі-продажу
незавершеного будівництвом будинку,
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі та споруди.

У договорі купівлі-продажу
незавершеного будівництвом житлового
будинку від 14 лютого 1996р., укладеного
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інших, ніж вказано
у ч.1 ст. 30 Земельного кодексу України (в
редакції 1990р.) умов переходу права
власності на земельну ділянку до
нового власника не передбачено.

З врахуванням наведеного, а також
збереження незмінним цільового
призначення земельної ділянки до
покупця ОСОБА_5 перейшло право
власності на земельну ділянку, на якій
розташований спірний будинок.

У письмовій заяві від 23 серпня 2012р. про
перегляд заочного рішення ОСОБА_5
вказує, що він є власником земельної
ділянки по АДРЕСА_1 проте не може
одержати відповідні документи у
відділі Держземагенства у зв'язку з
накладенням арешту на майно судом у
даній справі (а.с. 54).

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що у позивача ОСОБА_2 є
правові підстави вимагати усунення
перешкод в користуванні спірною
земельною ділянкою як співвласниці
майна, набутого у шлюбі та
розташованого на цій земельній
ділянці, незалежно від перереєстрації
ділянки на нового власника
незавершеного будівництва, набутого за
договором купівлі-продажу.

Оскільки суд зазначених вимог закону,
які діяли на час перебування сторін у
шлюбі, не врахував та неправильно
застосував положення ст. 331 ЦК України
до правовідносин, що виникли між
сторонами, колегія суддів вважає, що
рішення суду залишатись в силі не може
та підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 13 березня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком та земельною ділянкою -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди
ОСОБА_2 в користуванні незавершеним
будівництвом - житловим будинком за
адресою АДРЕСА_1 та земельною ділянкою
за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий: _______________ Мусіна
Т.Г.

Судді: _______________
Бермес І.В.

_______________ Савуляк Р.В.