Справа № 2/217/438/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2013 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Соболєвої І.П.,

при секретарі: Грищенко В.М.,

за участю позивача: ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в заочному порядку в залі
суду міста Авдіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка також діє
в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення
права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання відповідача та її малолітніх
дітей такими, що втратили право
користування житловою площею у будинку
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що будинок АДРЕСА_1 належить йому на
підставі договору дарування від 21
листопада 2002 року, право власності на
який було зареєстровано 11 березня 2009
року. Відповідач є його колишньою
невісткою та не проживає з дітьми у
даному будинку з квітня 2013 року, ні
речей, ні речей дітей там немає. Позивач
не може сплачувати за неї та дітей
комунальні послуги та скористатись
своїм право власності. Просить визнати
відповідача та неповнолітніх дітей
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у будинку
АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні також
наполягав на задоволенні його позовних
вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнала частково, не заперечувала
проти визнання неї такою, що втратила
право користування спірним жилим
приміщенням, а в частині визнання дітей
такими, що втратили право користування
зазначеним житловим приміщенням
просила суд відмовити, оскільки не має
іншого житла, де вона могла би
зареєструвати дітей. Зазначила, що вона
перебуває на квартирному обліку, однак
питання з житлом до теперішнього часу
не вирішився.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала у повному
обсязі та просила його задовольнити,
при цьому посилалась на те, що
відповідач не була членом сім'ї
позивача на момент реєстрації в
спірному будинку, крім того
відсутність у неї іншого житла не надає
їй права чинити перешкоди у здійсненні
власником свого права власності на
будинок.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представника позивача,
проаналізувавши в сукупності зібрані
по справі докази, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню по наступних
підставах.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку передбаченим
законом.

На підставі ст.391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно договору дарування від 21
листопада 2002 року, ОСОБА_1 є власником
будинку АДРЕСА_1, право власності на
будинок зареєстровано 11 березня 2009
року.

Згідно акту про не проживання від 4
квітня 2013 року, відповідач ОСОБА_3 та
неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1 за даною адресою не проживає з
квітня 2013 року.

Тобто судом встановлено, що ОСОБА_3 та
неповнолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані у
спірному будинку за згодою позивача,
але без поважних причин там з квітня 2013
року там не проживали, та вибула на
постійне проживання в інше жиле
приміщення.

При таких обставинах, суд вважає
доведеними доводи позивача про те, що
відповідач та неповнолітні діти:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4
втратили право користування житловим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 60, 212-215, 223-225 ЦПК
України, ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.
9 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка
також діє в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
позбавлення права користування жилим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, народження
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, народження
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, народження
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, народження
ІНФОРМАЦІЯ_4, такими що втратили право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: