Справа № 128/71/13- ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2013 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Васильєвої Т.Ю.

при секретарі: Шевчук О.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника Відділу ДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк, Публічного акціонерного товариства Надра Банк, Публічного акціонерного товариства Укрінбанк, з участю третьої особи без самостійних вимог Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19.11.2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ, модель 21112, номерний знак АВ 9350 АС, що підтверджується відповідною розпискою та виданою на позивача нотаріально посвідченою довіреністю строком на три роки на право керування та розпорядження даним автомобілем. Позивачем в свою чергу було передано ОСОБА_5 кошти в сумі 25 000 грн. та отримано технічний паспорт та ключі від автомобіля, в подальшому позивач ОСОБА_4 використовувала даний автомобіль для власних цілей на протязі 2008-2012 років. Однак на початку 2012 року позивач дізналась, що вищевказаний автомобіль перебуває у розшуку та знаходиться під арештом, накладеним постановою відділу ДВС Вінницького РУЮ від 05.01.2011 року по зведеному виконавчому провадженню, де стягувачами виступають відповідачі ПАТ Кредитпромбанк, ПАТ Надра Банк та ПАТ Укрінбанк, що створює позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження вказаним автомобілем. Тому, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить визнати за нею право власності на придбаний нею автомобіль на підставі укладеного між нею і відповідачем ОСОБА_5 договору купівлі-продажу автомобіля та звільнити даний автомобіль з-під арешту, накладеного постановою третьої особи по справі про розшук майна від 05.01.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Представники відповідачів ПАТ Кредитпромбанк та ПАТ Надра Банк в судове засідання не з`явились, подавши до суду заяви, в яких просять розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнають, при чому представник відповідача ПАТ Кредитпромбанк підтримує у повному обсязі надані суду заперечення від 20.02.2013 року (а.с. 49-51).

Представник відповідача ПАТ Укрінбанк в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджують матеріали справи.

Представник третьої особи Відділу ДВС Вінницького РУЮ ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в позові відмовити з наступних підстав.

Так, згідно матеріалів справи, автомобіль марки «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, належить відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АВС № 103611 (а.с. 11).

19.11.2008 року відповідачем ОСОБА_5 було надано довіреність, якою уповноважено позивача ОСОБА_4, а також ОСОБА_6, користуватись з правом тимчасового використання за межами України, за умови отримання відповідного свідоцтва в органах ДАІ, а також розпоряджатись(продати, обміняти, здавати в оренду) даним автомобілем марки«ВАЗ»(а.с. 9).

В розписці ОСОБА_5 від 19.11.2008 року вказується, що вона отримала від ОСОБА_4 кошти в сумі 25 000 грн. в оплату за автомобіль «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, для здійснення необхідних дій надає генеральну довіреність (а.с. 10).

В подальшому 27.05.2011 року відповідачем ОСОБА_5 було надано довіреність, якою уповноважено позивача ОСОБА_4, а також ОСОБА_6, від імені відповідача ОСОБА_7 розпоряджатися даним автомобілем марки«ВАЗ»(а.с. 168).

Та згідно наданих третьою особою по справі матеріалів зведеного виконавчого провадження № 20341236, а саме згідно постанови відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 20.07.2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-695/10, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 11.06.2010 року, де стягувачем є ВФ АТ «Укрінбанк», на все належне відповідачу ОСОБА_5 майно накладено арешт (а.с. 75). Та відповідно до постанови відділу ДВС про розшук майна боржника від 05.01.2011 року по даному виконавчому провадженню оголошено розшук належного ОСОБА_5 майна, а саме автомобіля «ВАЗ 21112», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 101-102).

Також постановою відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1831/09, виданого Вінницьким районним судом 20.06.2010 року, де стягувачем вказано ВАТ КБ «Надра», накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 (а.с. 185). Крім цього, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-575/2010, виданого Вінницьким районним судом 30.09.2011 року, де стягувачем є ПАТ «Кредитпромбанк», 01.11.2011 року відділом ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5, накладено арешт (а.с. 211).

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачем не надано допустимих та належних доказів, визначених ст.ст. 57 - 64 ЦПК України, які б підтвердили, що між ним та відповідачем було укладено саме договір купівлі-продажу та що позивач набув права власності на спірний автомобіль на підставі відповідного правочину.

Згідно ст.ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажуодна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 203 ЦК України, встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Та згідно п. 3 ст. 208 ЦК України правочин з приводу спірного автомобіля має вчинятися в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, в судовому засіданні не доведено жодним письмовим доказом укладення між сторонами по справі саме договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки з наданої розписки вбачається лише факт отримання відповідачем ОСОБА_5 від позивача грошових коштів, за що нею було надано відповідну довіреність. Тобто з наданої суду розписки не вбачається досягнення сторонами всіх істотних умов договору купівлі-продажу, а навпаки засвідчено не передачу автомобіля у власність, а видачу генеральної довіреності.

Крім цього, наявні в справі довіреності на право користування та розпорядження автомобілем не можуть бути доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, та повірений зобовязується діяти від імені довірителя. Згідно статей 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє.

Також згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Так, ст. 34 Закону України Про дорожній рух встановлено обовязкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п.п. 7, 8 постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388 Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. П. 33 даного Порядку встановлено необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

Тому у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності слід відмовити в звязку з недоведеністю законних підстав набуття права власності на автомобіль, на які посилається позивач, в зв'язку з чим відсутні підстави для звільнення даного автомобіля з-під арешту. Тому в задоволенні всіх позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 203, 208, 210, 218, 238, 244, 249, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57 64, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Кредитпромбанк, Публічного акціонерного товариства Надра Банк, Публічного акціонерного товариства Укрінбанк, з участю третьої особи без самостійних вимог Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: