Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав суперечності актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав суперечності актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

15 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 подав через канцелярію суду (вх. №68302) заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої просив суд «накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, право власності на імя ОСОБА_2 на яку неправомірно оформлено на підставі спірного договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2005 року».

Відповідно до частини першої статі 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені позивачем ОСОБА_1 підстави для вжиття заходів для забезпечення позову , суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову ( ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не долучено докази, які мали підтвердити той факт, що на час розгляду даної справи право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем, як і відсутні відомості, що відповідачем вживаються заходи, спрямовані на відчуження обєкту нерухомого майна, що є предметом спірного договору, що зумовлювало б вжиття заходів забезпечення позову, в той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтованих пояснень позивача щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії судового розгляду справи, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, виходячи з предмету позову та наведених позивачем підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав суперечності актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я