№ производства 2/646/2503/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2013 року Червонозаводський районний
суд міста Харкова у складі:

Головуючого –
судді Журавель В.А.

При секретарі –
Бікасовій О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Дара», ОСОБА_2 про
звільнення з роботи, внесення запису
про звільнення в трудову книжку та
стягнення середнього заробітку за час
затримки трудової книжки

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду, посилаючись на те, що у
приватному підприємстві «Дара» вона
працювала з 02 серпня 2010 року на
підставі наказу № 12, відповідно до
якого була прийнята на посаду
менеджера. У зв’язку із загибеллю
власника ПП «Дара» з травня 2013 року
керівником підприємства став ОСОБА_2 17
жовтня 2013 року позивач звернулася до
ОСОБА_2 із заявою про її звільнення з
роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП
України з. 31 жовтня 2013 року. Але
звільнено позивачку не було, оскільки
ОСОБА_2 звільнився в посади 29 жовтня 2013
року. Позивач вважає, що ОСОБА_2П грубо
порушив норми трудового законодавства,
тому що під час виконання обов’язків
директора підприємства видавав накази,
перераховував внески до Пенсійного
фонду України. Позивач вважає, що
відповідач ОСОБА_2, знаючи про її заяву
від 17 жовтня 2013 року про звільнення з
роботи, сам звільнився 29 жовтня 2013 року
і в момент свого звільнення не видав
наказу про звільнення позивача, у
зв’язку із чим в трудову книжку
позивачки не було внесено запису про
звільнення з роботи і вона не може
працевлаштуватися на іншу роботу. Тому
позивачка просила визнати
бездіяльність відповідача ОСОБА_2
незаконною, зобов’язати його видати
наказ про звільнення з роботи
позивачки, зробити відповідний запис
до її трудової книжки та виплатити
середній заробіток за час затримки
трудової книжки.

У судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 повністю підтримала
заявлені позовні вимоги, надала судові
аналогічні пояснення. Додатково
позивач пояснила судові, що відповідач
виконував обов’язки директора, тому
повинен був звільнити її з роботи.
Також позивач підтвердила, що ОСОБА_2
видав їй трудову книжку, але не
зазначив в ній про звільнення
позивачки. Натепер вона
працевлаштована, однак в трудовій
книжці відсутній запис про її
звільнення з ПП «Дара». Крім того,
позивач пояснила, що на момент жовтня
2013 року на підприємстві фактично
працювали дві особи – вона та
відповідач ОСОБА_2, якій звільнився
згідно наказу 29 жовтня 2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 –
ОСОБА_3В проти задоволення позову
заперечувала та пояснила судові, що 09
травня 2013 року померла єдиний
засновник та керівник ПП «Дара»
ОСОБА_4, відповідно до наказу 10 травня
2013 року ОСОБА_2 приступив до виконання
виконуючого обов’язки директора
підприємства. Однак ОСОБА_2 не є особою,
яка має право вчиняти будь-які дії від
імені ПП «Дара», оскільки директор ПП
«Дара» ОСОБА_4 не складала наказу про
призначення ОСОБА_2 виконуючим
обов’язки. ОСОБА_2 не має право підпису
та не є керівником підприємства. Крім
того, ОСОБА_2, зрозумівши незаконність
виконання ним обов»язків директора
підприємства з 29 жовтня 2013 року
звільнився з посади виконуючого
обов’язки директора. Крім того,
представник відповідача зазначила, що
31 жовтня 2013 року позивачці повернуто
трудову книжку, про що вона розписалася
в книзі обліку руху трудових книжок.
Тому просила відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача – Приватного
підприємства «Дара» у судове
засідання не з»явився з невідомих суду
причин, про день та час розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причину неявки суд не сповістив.

Суд, вислухавши пояснення
сторін, свідків, перевіривши матеріали
справи, вважає позов обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_5 була прийнята на
роботу в Приватне підприємство «Дара»
на посаду менеджера на підставі наказу
№ 12 від 02 серпня 2010 року / а. с. 52-53/.

Згідно ст. 20 ч. 1 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов’язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов»язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, з 02 серпня 2010 року позивач
перебувала у трудових відносинах з ПП
«Дара», засновником якого була ОСОБА_4

17 жовтня 2013 року позивачем подано заяву
про її звільнення з посади менеджера
згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням з 31 жовтня 2013 року / а. с. 54/.

Відповідно до п. 3.1.3 Статуту ПП «Дара»
в новій редакції, затвердженого 30 липня
2010 року, до виключної компетенції
засновника відноситься призначення та
звільнення директора / а. с. 39/.

Згідно з наказом № 1 від 31 травня 2001
року засновник ПП «Дара» ОСОБА_4Ю,
заступила на посаду директора
підприємства з 01 червня 2001 року / а. с. 47/.

ОСОБА_4 померла 09 травня 2013 року / а. с. 50/.

Згідно наказу № 6 від 10 травня 2013 року
ОСОБА_2 на підставі власної заяви
приступив до виконання обов»язків
виконуючого обов’язки директора ПП
«Дара» з окладом згідного штатного
розкладу / а. с. 48/.

Відповідно п. 3.3.1-3.3.2 Статуту ПП «Дара»
директор вирішує усі питання
діяльності підприємства, окрім питань,
віднесених до виключної компетенції
засновника. Директор призначається
засновником, підзвітний йому та
організовує виконання його рішень.

Пунктами 3.3 та 3.4.6 Статуту підприємства
визначено, що на підприємстві діє
одноособовий виконавчий орган –
Директор, який керує діяльністю
підприємства і несе особисту
відповідальність в межах, передбачених
трудовим договором та чинним
законодавством України за виконання
покладених на нього завдань. Директор
здійснює прийняття на роботу і
звільнення з роботи працівників
підприємства, встановлення посадових
окладів, заохочень працівників,
накладення дисциплінарних стягнень /
а. с. 40/.

Згідно до п.1.5 Статуту ПП «Дара»
засновником підприємства є ОСОБА_4, яка
одночасно є директором підприємства.
Як вбачається з довідки Головного
управління статистики в Харківській
області згідно витягу з ЄДРПОУ станом
на 23 вересня 2013 року керівником ПП
«Дара» числиться ОСОБА_4 / а. с. 14/.

Однак директор ПП «Дара» ОСОБА_4 не
складала наказу про призначення ОСОБА_2
виконуючим обов’язки директора
підприємства, не видавала на його ім»я
довіреності, за відомостями ЄДРПОУ
ОСОБА_2 не є керівником ПП «Дара». Крім
того, Статутом ПП «Дара» ОСОБА_2 також
не наділений правом вчиняти від імені
підприємства будь-які дії.

Наказом № 29 жовтня 2013 року ОСОБА_2
зупинив свою роботу виконуючого
обов’язки директора ПП «Дара» з 29
жовтня 2013 року за власним бажанням та у
зв’язку з зупиненням діяльності
підприємства внаслідок смерті єдиного
власника ОСОБА_4 / а. с. 51/.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 перебувала
у трудових відносинах з ПП «Дара»,
відповідач ОСОБА_2 не є ні керівником
підприємства, ні спеціально
уповноваженою власником особою, тому
суд вважає, що ОСОБА_2П не мав права
видавати наказ про звільнення позивача
з ПП «Дара». У зв»язку із чим суд
вважає, що позовні вимоги щодо визнання
незаконною бездіяльності ОСОБА_2,
зобов’язання його видати наказ про
звільнення позивача та про здійснення
запису в трудову книжку позивача
задоволенню не підлягають.

При цьому суд звертає увагу, що
позовних вимог щодо звільнення з
посади до ПП «Дара» позивач не
пред’являла, натепер існує спір між
спадкоємцями ОСОБА_4 щодо визнання
права на спадщину, в тому числі на ПП
«Дара», після вирішення якого
власником підприємства може бути
вирішення питання щодо звільнення
позивача відповідно до норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов’язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативі власника або
уповноваженого ним органу він
зобов’язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копію наказу видається на
вимогу працівника.

Як вбачається з витягу книги обліку
руху трудових книжок і вкладишів до
них, 31 жовтня 2013 року позивач отримала
трудову книжку, що свідчить їх підпис в
книзі обліку /а. с. 55/.

Таким чином, 31 жовтня 2013 року, тобто в
день, коли позивач бажала звільнити з
підприємства, вона отримала трудову
книжку затримки у видачі трудової
книжки з боку ПП «Дара» судом
встановлено не було, тому підстави для
стягнення середнього заробітку
позивачу відсутні. Крім того, суд
звертає увагу, що позивач перебувала у
трудових відносинах з ПП «Дара», а не з
ОСОБА_2, тому він не наділений
обов’язком виплачувати особисті
кошти в рахунок оплати працівникові
підприємства за виконану ним роботу,
або здійснювати з ним остаточний
розрахунок в день звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 47,
48, 116, 235 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1
про визнання незаконно бездіяльності
ОСОБА_2 та зобов»язання його видати
наказ про звільнення ОСОБА_1 –
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1
про зобов’язання ОСОБА_2 здійснити
запис про звільнення в трудовій книжці
ОСОБА_1 – відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
зобов»язання ОСОБА_2 виплатити
середній заробіток за час затримки
трудової книжки – відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подання
апеляційної скарги .

Суддя
В.А.Журавель