АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Печерського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВіраЛайф» про
визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 в інтересах
малолітнього ОСОБА_3 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВіраЛайф» про визнання
договору недійсним - залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням
суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати, та
постановити нове, яким позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив
проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, 25.08.2008 року
укладено Договір страхування життя №
02/0000033 між ПрАТ «СК «ВіраЛайф» та
ОСОБА_4.

Вигодонабувачами за Договором є сам
Страхувальник та застрахована особа -
ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Позивачка є матір"ю застрахованої
дитини, ОСОБА_3

Частиною 1 статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Відповідно
до частини 3 статті 22 Закону України
«Про страхування» у разі смерті
страхувальника, який уклав договір
особистого страхування на користь
третіх осіб, його права і обов'язки
можуть перейти як до цих осіб, так і до
осіб, на яких відповідно до закону
покладено обов'язки щодо охорони прав і
законних інтересів застрахованих.

Чинним законодавством України та
Правилами добровільного страхування
життя передбачено, що при укладенні
договорів страхування життя третіх
осіб необхідна письмова згода цих осіб.
Діти у віці до 18 років можуть бути
застраховані батьками або опікунами.
Договір страхування життя .дитини може
бути укладений і іншими особами за
письмовою згодою батьків або опікунів.

Встановлено, що під час укладення
Договору сам Страхувальник, а також
батько застрахованої особи - ОСОБА_5,
були ознайомлені з Правилами
добровільного страхування, умовами та
програмами страхування, про що
свідчать їх підписи на Договорі.

Твердження позивача, що для укладення
Договору передбачається згода саме
обох батьків, тобто і батька і матері
малолітньої особи, суд першої
інстанції вірно не взяв до уваги,
оскільки згідно статті 3 Закону України
«Про страхування» страхувальниками
визнаються юридичні особи та дієздатні
фізичні особи, які уклали із
страховиками договори страхування або
є страхувальниками відповідно до
законодавства України.

Страхувальники можуть укладати із
страховиками договори про страхування
третіх осіб (застрахованих осіб) лише
за їх згодою, крім випадків,
передбачених чинним законодавством.
Застраховані особи можуть набувати
прав і обов'язків страхувальника
згідно з договором страхування.

При таких обставинах обов'язок
отримання згоди третіх осіб
(застрахованих осіб), покладається не
на Страховика, а на Страхувальника.

Законодавством не визначено
двостороння згода батьків при
укладенні такого роду правочинів,
оскільки не стосується нерухомого
майна або транспортних засобів.

Відповідно до частини 6 статті 177
Сімейного кодексу України при вчиненні
одним із батьків правочинів щодо майна
малолітньої дитини вважається, що він
діє за згодою другого з батьків.

Встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
помер .Батько застрахованої особи
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вказував в судовому засіданні
представник позивача з даним позовом
звернулись, оскільки позивачка
позбавлена можливості сплачувати
страхові внески.

Аналізуючи зібрані докази в їх
сукупності, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку, що Договір
страхування життя не суперечить
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства та будь-яким
іншим нормативно - правовим актам. Всі
умови, відповідно до статті 982 ЦК
України та статті 16 Закону України «Про
страхування» містяться у договорі.
Укладення договору страхування життя
відповідає волі Страхувальника і
волевиявлення було вільним, а особи,
які вчинили правочин, мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності і їх
волевиявлення було вільним і
відповідало їх внутрішній волі,
правочин спрямовано на настання
правових наслідків, не суперечить
правам та інтересам малолітньої дитини
та не порушує права позивачки.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачені
підстави, за наявності яких правочин
може бути визнаний недійсним, а саме:
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою (зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, п'ятою (правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним)
та шостою ( правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей) статті 203 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що відсутні підстави для визнання
договору недійсним, оскільки договір
укладений відповідно до норм чинного
законодавства, права позивачки не
порушені, тому в позові слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
згода батьків має бути оформлена
окремим документом, оскільки вказане
не ґрунтується на вимогах Закону.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
представник позивача не довів в суді
першої інстанції та в суді апеляційної
інстанції, що укладенням договору
було порушено інтереси дитини в
момент укладення договору, та інтереси
дитини чи позивача порушуються
укладеним договором на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги також
були предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308 ,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: