Провадження по справі 2/122/1766/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді           –
Домнікової М.В.,

при секретарі           –
Шерет Ф.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення частки у
спільній сумісній власності, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визначення частки
спадкодавця ОСОБА_3 Мамут, померлої
25.06.2011 року, у спільній сумісній
власності у розмірі 1/2 ідеальної частки
на земельну ділянку площею 0,0614 га по
провулку Широкому, буд. 13 у м.
Сімферополі, що належала ОСОБА_3 на
підставі державного акту від 30.06.2009
року, зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за номером 6-з (кадастровий
номер земельної ділянки 011010000Ж02Ж006Ж0415)
та яка підлягає спадкуванню ОСОБА_4 та
ОСОБА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі свідоцтва про право власності
на спадщину за законом від 18.09.1995 року,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належало на праві
власності по 1/2 частки житлового
будинку з відповідною часткою
надвірних побудов по провулку
Широкому, буд. 13 у м. Сімферополі. Згідно
державного акту виданого 30.06.2009 року,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної
сумісної власності належить земельна
ділянка в м. Сімферополі по провулку
Широкому, буд. 13. Проте, ідеальні частки
співвласників в державному акті не
вказані.

25.06.2011 року ОСОБА_3 померла. Спадщина
після її смерті у вигляді 1/2 житлового
будинку з відповідною часткою
надвірних побудов прийнята у рівних
частках позивачкою та відповідачкою у
даній справі. У видачі свідоцтва про
право на спадщину зазаконом у вигляді
земельної ділянки, розташованої по
провулку Широкому, буд. 13 у м.
Сімферополі спадкоємцям ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відмовлено.

Посилаючись на положення статей 370, 372
ЦК України, 89, 1225-1226 ЗК України,
позивачка просить позовні вимоги
задовольнити і визначити частку
спадкодавця ОСОБА_3 Мамут, померлої
25.06.2011 року, у спільній сумісній
власності у розмірі 1/2 ідеальної частки
на земельну ділянку площею 0,0614 га по
провулку Широкому, буд. 13 у м.
Сімферополі.

Представник позивачки у судове
засідання не з'явилася. Надала до суду
заяву, відповідно до якої просить
розглянути справу за її відсутності.
Позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася. Надала до суду заяву,
відповідно до якої просить розгляну
справу за її відсутності. Позовні
вимоги визнає.

Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Згідно з положеннями частини 2 статті 197
цього Кодексу фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та
надавши оцінку усім доказам по справі у
їх сукупності, дійшов до висновку що
позовна заява підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень частини 5 статті
55 Конституції України кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (частина 1 статті
11 ЦПК України) суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін, кожна з яких відповідно
до частини 1 статті 60 ЦПК України
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Частиною 3 статті 10, статтею 60 ЦПК
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони мають рівні права щодо надання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом. Суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Згідно з положеннями частини 2 статті 59
ЦПК України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судом встановлено, що 25.06.2011 року ОСОБА_3
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с.9).

Після її смерті відкрилася спадщина на
частку земельної ділянки площею 0,0614 га,
розташованої по провулку Широкому, буд.
13 у м. Сімферополі, яка згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №979437 від
30.06.2009 року, належала на праві спільної
часткової власності померлій - ОСОБА_3
та ОСОБА_1, (а.с.10).

Згідно свідоцтв від 14.12.2012 року про
право на спадщину за законом, виданих
приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на
спадщину, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_3 і складається з 1/2 частки
житлового будинку з відповідною
часткою надвірних побудов,
розташованого в місті Сімферополі АР
Крим, провулок Широкий, будинок 13,
відповідно по 1/4 спадщини кожна.

З роз'яснень приватного нотаріуса
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_5
від 07.06.2013 року за №135/01-16 вбачається, що
позивачці та відповідачці було
відмовлено у оформлені права на
спадщину за законом на земельну
ділянку, площею 0,0614 га, яка розташована
за адресою: провулок Широкий, 13 в м.
Сімферополі АР Крим, оскільки у
державному акті про право власності на
землю не визначено ідеальну частку
земельної ділянки, яка належить
кожному власнику (а.с. 10).

Частиною 1 статті 86 ЗК України
встановлено, що земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Правилами статті 120 ЗК України
встановлено, що при переході права
власності на будівлю і споруду до
кількох осіб, право власності на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі, споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі, споруди.

Згідно положень статей 355, 368 ЦК України,
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до положень статті 1226 ЦК
України, частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах. Суб'єкт права
спільної сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Пунктом 3.4 ОСОБА_6 спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судам
роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса
видати свідоцтво про право на спадщину
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутися з
позовом про визначення частки майна,
належної померлому на праві спільної
сумісної власності.

Зі змісту статті 357 ЦК України
вбачається, що під терміном
«визначення часток» законодавець
розуміє визначення (встановлення)
розміру частки співвласника у
спільному сумісному майні. Отже,
резолютивну частину судового рішення в
цій категорії справ має бути викладено
наступним чином: «Визначити, що частка
померлого (П.І.Б.) в праві спільної
сумісної власності на квартиру
(будинок, садибу) становила -1/2».

За таких обставин, та беручи до уваги
той факт, що ОСОБА_3 за життя була
власником 1/2 частини домоволодіння,
розташованого за адресою: провулок
Широкий, 13 в м. Сімферополі АР Крим, суд
приходить до висновку про можливість
задоволення позовних вимог та
визначення її ідеальної частки у праві
спільної сумісної власності на
земельну ділянку за тією ж адресою як
1/2.

На підставі статей 86, 120 Земельного
кодексу України, статей 355, 357, 368, 1226
Цивільного кодексу України, керуючись
статтями 3, 10-11, 59-60, 174, 197, 212-215, 218, 292, 294, 296
Цивільного процесуального кодексу
України, –

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
частки у спільній сумісній власності –
задовольнити повністю.

Визначити, що частка померлої 25.06.2011
року ОСОБА_3 Мамут, в праві спільної
сумісної власності на земельну ділянку
площею 0,0614 га, яка розташована за
адресою: провулок Широкий, 13 в м.
Сімферополі АР Крим, становила 1/2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через суд першої інстанції
шляхом подачі апеляційної скарги у
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

До
мнікова М.В.