Справа № 459/4161/13
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/7126/13
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка
М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі:
Цар М.М.

з участю:. ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 вересня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді ,
про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 вересня
2013 року частково задоволено позов
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді ,
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з відповідача в користь
позивача 10000 грн. моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок професійного захворювання. В
решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді.
Просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Вказує, що
позивачем не зазначено обставин, з яких
він виходив при оцінці моральної шкоди,
а довідка МСЕК не може бути доказом
спричинення власником моральної шкоди,
оскільки вона встановлює лише факт
втрати працездатності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

З матеріалів справи вбачається, що стаж
роботи позивача в підземних умовах
шахти вугільного басейну становить 45
років 8 місяців.

Копією акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 3 лютого
2005 року стверджується, що професійне
захворювання виникло на протязі роботи
у шкідливих умовах праці на
підприємствах ДП "Львіввугілля": з
квітня 1960 року до лютого 1961
року-підносник вибухових матеріалів
підземний на "Укрзахідшахтобуд"; з
лютого 1961 року до березня 1972 року -
роздавальник вибухових матеріалів
підземний на ВП шахта "Відродження»; з
березня 1972 року до грудня 2004 року -
майстер-підривник підземний на ВП
шахта "Відродження". Праця майстра
підривника відноситься до категорії
важких. Робота напружена, небезпечна. 10
% робочого часу у вимушеному положенні
тіла з опором на руки чи лікті.
Запиленість повітря робочої зони
становить: сер/змінна 52,34 мг/м3, макс.
(разова) - 178,63 мг/м3 (90 % робочого часу) та
вибухової хвилі при проведенні
вибухових робіт в якій містититься
сірководень, вибухові гази (10 % робочого
часу). В повітрі робочої зони постійно
присутні метан, сірководень та
періодично вибухові гази. При роботі
виконував обов'язки по перенесенню
вантажів масою 30 кг. на відстань 150
метрів. Гірничо-геологічні умови на
робочих місцях, де працював робітник,
були значно обводнені у вигляді
капання з покрівлі і водопрояви з
ґрунту, що приводило до намокання
спецодягу і разом з несприятливими
факторами мікроклімату сприяло
переохолодженню організму при
недостатньому виконанню оздоровчих
заходів робочого середовища,
направлених на профілактику
профзахворювань (невиконання вимог п.п.
1.7, 1.12, 5.1.1, 5.2.3, 5.3.1 ДСП 3.3.1 095 - 2002р.).
Причинами професійного захворювання є:
вугільно-породний пил в значеннях: 52,34
мг/м3, макс. (разова) 110,8 мг/м3 (90 % робочого
часу) мікроклімат: температура повітря
17 °С, швидкість руху повітря 0,1-6 м/сек,
відносна вологість повітря - 76 %;
невиконання норм і правил охорони
праці, гігієнічних регламентів та
нормативів.

З довідки обласної МСЕК від 21 квітня 2005
року, вбачається, що позивачу було
встановлено III групу інвалідності та 45 %
втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням, а
пізніше 60 % .

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих ним виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголошено право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов»язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абз.5ч. 1 ст. 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування: є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці» державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 цього
Закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. З
ст. 28 та ч. З ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 1 січня 2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Згідно ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинило
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у Законі, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на
отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року, суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Зокрема, моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких вона зазнала у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів, суд прийшов до вірного
висновку, що частковою втратою
працездатності на виробництві, позивач
не взмозі в повній мірі виконувати ту
чи іншу роботу, постійно повинен
проходити курс лікування у зв'язку з
професійною хворобою, обмежений в
життєдіяльності, докладати додаткових
зусиль для організації свого життя.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення ухвалене судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Підстави для скасування рішення суду
відсутні, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом згідно

Суддя
Т.І.
Приколота