22-ц/772/1321/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Іщук Т.П.Категорія:
41Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Марчук В.С., Зайцева А.Ю., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката
ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 4 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, комунального підприємства
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації», Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідачів ОСОБА_5, про
встановлення порядку користування
квартирою, вселення, визнання частково
недійсною реєстрації права власності,
скасування рішення реєстратора про
відмову у реєстрації та зобов'язання
провести реєстрацію, -

встановила:

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Ленінського районного суду м. Вінниці з
позовом до ОСОБА_4, за участю третьої
особи ОСОБА_5, про виділ частки
квартири, вселення, усунення перешкод
в користуванні квартирою. Вказував, що
рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 6 вересня 2010 року, що
набрало законної сили, встановлено
факт його спільного проживання зі
ОСОБА_5 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу з 2000 року,
поділено спільно набуте майно за час
такого проживання шляхом виділення
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності ? частки квартири АДРЕСА_1 та ?
частки вартості автомобіля «VolkswagenGolf 5»,
2005 року випуску, д/н НОМЕР_1, загальною
вартістю 121 152,00 грн. Разом з тим,
ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 31 жовтня 2008 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики визнана
мирова угода сторін, за якою в якості
відступного по боргових зобов'язаннях
ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 в сумі 383
606,50 грн. визнано право власності ОСОБА_4
на спірну квартиру.

В жовтні 2012 ОСОБА_2 збільшив позовні
вимоги, заявивши вимоги також до
комунального підприємства «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»,
вказував, що 21 вересня 2010 року отримав
рішення реєстратора з відмовою
проведення реєстраційних дій через
наявність зареєстрованого такого
майнового права за ОСОБА_4, отже, просив
також визнати частково недійсною
реєстрацію права власності за ОСОБА_4,
скасувати рішення реєстратора про
відмову в реєстрації та зобов'язати
провести реєстрацію його права
власності на спірну частину квартири.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 січня 2013
року позовна заява, викладена в новій
редакції, прийнята до провадження, а
також залучено як співвідповідача
Реєстраційну службу Вінницького
міського управління юстиції.

Заявою від 28 лютого 2013 року ОСОБА_2
змінив позовні вимоги та просив
встановити порядок користування
квартирою, вселити його, зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди
в користуванні квартирою, визнати
частково недійсною реєстрацію права
власності за ОСОБА_4, скасувати рішення
реєстратора про відмову в реєстрації
та зобов'язати провести реєстрацію
його права власності.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 квітня 2013 року
у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених ОСОБА_2 в
суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що сама
наявність судового рішення, яке
набрало законної сили, про виділення
ОСОБА_2 у власність ? частини квартири
АДРЕСА_1 не може бути підставою для
встановлення порядку користування
цією квартирою ОСОБА_2, вселення його,
визнання частково недійсною
реєстрації права власності за ОСОБА_4,
скасування рішення реєстратора про
відмову у реєстрації прав власності на
? частину квартири за ОСОБА_2 та
зобов'язання провести таку реєстрацію,
тому що відповідач є законним
власником цілої квартири, набув право
власності на неї на підставі судового
рішення, що набрало законної сили,
зареєстрував його у встановленому
законом порядку і підстав для його
припинення чи обмеження не має.

Так, судом встановлено, що ухвалою
Ленінського районного суду м.
Вінниці від 31 жовтня 2008 року визнано
мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 - представником за довіреністю
ОСОБА_5, згідно з якою за ОСОБА_4 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Ухвала суду набрала законної сили 5
листопада 2008 року (Т. 1 а. с. 9).

3 грудня 2008 року реєстратором КП
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації» на підставі вказаної
ухвали суду проведено державну
реєстрацію права власності на цю
квартиру за ОСОБА_4 (Т. 1 а. с. 234).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької
області від 6 вересня 2010 року
встановлено факт спільного проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
з 2000 року, поділено спільно набуте
майно за час такого проживання, зокрема
шляхом виділення ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності ? частки
квартири АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 10 - 15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
це рішення Апеляційного суду
Вінницької області в частині виділення
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності ? частини квартири АДРЕСА_1
скасовано і залишено в силі в цій
частині рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці від 30 червня 2010 року,
яким ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог
відмовлено (Т. 2 а. с. 75 - 77).

Рішенням реєстратора КП «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
від 21 вересня 2010 року було відмолено в
реєстрації права власності на ? частку
вказаної квартири за ОСОБА_2, тому що
заявлене право вже зареєстроване - 3
грудня 2008 року проведена реєстрація
права власності на вказану квартиру за
ОСОБА_4 (Т. 1 а. с. 93).

Відповідно до ч. .ч. 1, 2, 4 ст. 41
Конституції України кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності; право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності; право приватної власності є
непорушним.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК
України право власності це право особи
на річ (майно), яке вона здійсню
незалежно від волі інших осіб шляхом
володіння, користування та
розпорядження такою річчю (майном).
Діяльність власника речі (майна) може
бути обмежена чи припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках, прямо
передбачених законом. Право власності
є непорушним, позбавлення чи обмеження
такого права особи можливе лише у
випадках і в порядку прямо
передбаченому законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 328 ЦК України
виникнення, перехід та обмеження права
власності на нерухому річ підлягає
обов'язковій державній реєстрації;
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до п. 5 ст. 19 цього Закону
державна реєстрація прав на нерухоме
майно проводиться, зокрема, на підставі
рішень судів, що набрали законної сили.

Оскільки ОСОБА_4 у встановленому
порядку набув право власності на цілу
квартиру АДРЕСА_1, передбачених законом
підстав для обмеження чи припинення
його права користування, володіння та
розпорядження цим нерухомим майном або
зобов'язання допустити до користування
ним позивача ОСОБА_2 не наведено,
рішення Апеляційного суду Вінницької
області від 6 вересня 2010 року, на
яке він посилався як на підставу
набуття права власності на ? частину
цієї квартири, скасовано, то підстав
для задоволення його вимог немає.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
неправильне застосування норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 4 квітня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: