Провадження № 2/259/2010/2013
Справа № 259/7395/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2013 року Куйбишевський
районний суд м. Донецька

в складі: головуючого - судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі:
Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду у
місті Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання та визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16 серпня 2013р. звернувся до суду
із позовом до відповідача ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання від 31.07.2013 року,
зареєстрованого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 за реєстровим № 3536 та визнання
права власності. В обгрунтування вимог
зазначив, що 31 липня 2013 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено договір довічного
утримання, відповідно до умов якого,
він передав відповідачці безкоштовно у
власність житловий будинок з
надвірними будівлями, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 та приватизовану
земельну ділянку під будинком. Згідно з
цим договором, відповідачка прийняла
на себе обов'язки здійснювати довічне
повне його утримання, надаючи
необхідне матеріальне забезпечення:
харчування, одяг, належний догляд,
необхідну медичну та іншу допомогу зі
збереженням права по життєвого
проживання у відчужуємому житловому
будинку. За час дії вищезазначеного
договору довічного утримання - з
31.07.2013р. по 09.08.2013р. - ОСОБА_2 частково
виконувала свої обов»язки, після чого,
покинула його будинок та не надавала
йому ніякого утримання і тим самим не
виконала свої зобов'язання. На підставі
наведеного, позивач не бажає
подальшого перебування із ОСОБА_2 у
договірних відносинах, у зв»язку із
чим, просив розірвати договір
довічного утримання, який укладено між
ним та відповідачем, а також визнати
право власності на його майно, передане
відповідачу згідно умов договору.

У судовому засіданні присутній позивач
та його представник ОСОБА_4 підтримав
оголошені вимоги, наполягав на їх
задоволенні.

Присутня у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали.
Відповідач при цьому пояснила, що
знайома із ОСОБА_1 понад 30 років, вони
перебували у цивільному шлюбі та, за
його пропозицією, був укладений
договір довічного утримання. Протягом
перших днів дії договору - з 31.07.2013р. по
09.08.2013р. вона виконувала свої обов»язки
за договором, однак, після цього,
позивач перестав пускати її до будинку,
не передав ключів та відмовлявся від її
допомоги. Підставою для такої
поведінки позивача, ОСОБА_2 вважає
втручання інших людей, які побажали
отримати власність ОСОБА_1 та почали
також здійснювати за ним нагляд.
Відповідач зазначає про належне
виконання нею своїх обов»язків за
договором тому, у задоволенні позову
ОСОБА_1 просить відмовити.

За поясненнями свідка ОСОБА_6, даними у
судовому засіданні, він та його дружина
ОСОБА_7 - є сусідами ОСОБА_1 через три
вулиці. У серпні 2013 року вони почали
допомагати йому по господарству та
готувати їжу, за його проханням. У
будинку позивача було дуже засмічено,
відсутня їжа у холодильнику. Йому
відомо зі слів ОСОБА_1, що ОСОБА_2 не
виконує своїх обов»язків за договором
довічного утримання та він попросив
йому допомагати.

Свідок ОСОБА_7, допитана у судовому
засіданні надала пояснення, аналогічні
свідку ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_8, допитана у судовому
засіданні, пояснила, що є донькою
ОСОБА_2 та їй відомо про укладений
договір довічного утримання з ОСОБА_1
Її мати ОСОБА_2 належним чином
виконувала свої обов»язки по договору,
однак у серпні 2013 року ОСОБА_1 перестав
пускати матір до будинку та вигнав її,
чим не дав можливості виконувати
надалі свої обов»язки.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
допитані у судовому засіданні, надали
аналогічні пояснення.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідача та їх представників, а
також свідків, дослідивши матеріали
справи і перевіривши їх доказами,
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Як було встановлено у судовому
засіданні, 31 липня 2013 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір довічного
утримання, відповідно до умов якого,
він передав відповідачці безкоштовно у
власність житловий будинок з
надвірними будівлями, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 та приватизовану
земельну ділянку під будинком. Згідно з
цим договором, відповідачка прийняла
на себе обов'язки здійснювати довічне
повне його утримання, надаючи
необхідне матеріальне забезпечення:
харчування, одяг, належний догляд,
необхідну медичну та іншу допомогу зі
збереженням права по життєвого
проживання у відчужуємому житловому
будинку (а.с.6).

Згідно положення ст. 774 ЦК України
передбачено, що за договором довічного
утримання /догляду/ одна сторона
/відчуджувач/ передає другій стороні
/набувачеві/ у власність житловий
будинок, квартиру або їхню частину,
інше нерухоме майно або рухоме майно,
яке має значну цінність, взамін чого
набувач зобов»язується забезпечувати
відчужувача утриманням та /або/
доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір
довічного утримання /догляду/ може бути
розірваний за рішенням суду: на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов»язків, незалежно
від його вини, на вимогу набувача.

У даному випадку було встановлено
невиконання своїх обов»язків ОСОБА_2 за
укладеним договором, у зв»язку з чим,
він підлягає розірванню.

Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у звязку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обовязків за
договором, відчужувач набуває права
власності на майно, яке було ним
передане і має права вимагати його
повернення.

За п.13 договору довічного утримання від
31.07.2013 року, зареєстрованого приватним
нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим № 3536,
право власності від відчужувача до
набувача переходить з моменту
Державної реєстрації цього права. У
даному випадку, наданими письмовими
доказами, на момент розгляду справи
судом, встановлено наявне право
власності ОСОБА_1 на житловий будинок з
надвірними будівлями, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1 та приватизовану
земельну ділянку під будинком. Тобто
повторне визнання права власності за
позивачем на вищевказане майно є
необґрунтованим.

Керуючись ст.774-776 ЦК України, ст.ст.10,60-61,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від
31.07.2013 року, зареєстрований приватним
нотаріусом ОСОБА_3 за реєстровим № 3536.

Відмовити у задоволенні інших позовних
вимог за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляції до апеляційного суду
Донецької області, через Куйбишевський
районний суд м. Донецька, протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:
Н.В.ПИСАНЕЦЬ