АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/430/13 Головуючий в 1 інстанції - Спаї В.В.
Справа № 401/5044/12 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деревянка О.Г., Черненкової Л.А.

при секретарі - Савчук Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2012 року по справі за позовом Кредитної спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2006 року між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір кредитної лінії № 100206-к про надання поновлюваної кредитної лінії з правом користування грошовими коштами по частинам з лімітом кредитування в сумі 10 400 грн., зі сплатою 48% річних за користування кредитними коштами та строком їх повернення до 10 лютого 2007 року. Вказаний договір був забезпечений договором поруки, укладеним між сторонами, відповідно до умов якого, останні зобовязалися солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед позивачем. Відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17 грудня 2010 року з відповідачів на користь позивача була стягнута заборгованість у розмірі 44 846, 07 грн. Станом на 10 травня 2012 року позивач не отримав жодного платежу з цієї суми, тому на суму кредиту продовжують нараховуватися проценти та відповідні штрафні санкції. Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, без врахування суми стягнутої відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року, становить 51 907, 62 грн., з яких проценти за користування кредитом - 15 823, 95 грн., штраф 30 159, 09 грн., пеня 5 924, 58 грн. Позивач просив суд стягнути вказану суму солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2012 року позов Кредитної спілки «Взаємний кредит» задоволено частково (а.с. 31-33).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Взаємний кредит» суму заборгованості за кредитним договором № 100206-к від 10 лютого 2006 року у розмірі 16 323, 95 грн., з яких: проценти за користування кредитом 15 823, 95 грн., пеня 500 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення ним норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником та його поручителем, не припиняє правовідносин сторін, не позбавляє права кредитора на отримання процентів та штрафних санкції.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір кредитної лінії № 100206-к, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 400 грн., зі строком його повернення не пізніше 10 лютого 2007 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 48% річних. Вказаний договір був забезпечений договором поруки, укладеним між позивачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за умовами якого останні зобовязалися солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязань перед позивачем.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 17 грудня 2010 року з відповідачів стягнута на користь КС «Взаємний кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 846, 07 грн.

Зобов»язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема зазначені, у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд у порушення положень ст.ст. 213-214 ЦПК України на вищезазначені норми закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, залишив поза увагою те, що чинне законодавство не пов»язує припинення зобов»язання з ухваленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов»язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про захист права позивача в обраний ним спосіб, шляхом стягнення процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, не можна визнати обґрунтованим, оскільки строк дії договору закінчився, і кредитор не позбавлений права звернутися до суду за захистом свого права та отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, якщо грошове зобов»язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.