Справа № 1027/6192/12 Головуючий у І
інстанції Соловей Г.В.Провадження №
22-ц/780/6095/13 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

3 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука
М.А..

суддів: Малорода О.І.,
Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 12 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
Фастівська міська державна
нотаріальна контора, Комунальне
підприємство Фастівське міське бюро
технічної інвентаризації про
скасування запису в Державному реєстрі
речових прав, скасування свідоцтва про
право на спадщину за законом, визнання
права власності на спадщину,
зустрічним позовом Фастівського
міжрайонного прокурора в інтересах
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3,
Фастівська міська державна
нотаріальна контора, Комунальне
підприємство Фастівське міське бюро
технічної інвентаризації про визнання
права власності на майно.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом і просив скасувати в
Державному реєстрі речових прав запис
про реєстрацію права власності на 4/13
частин будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого на
ім.'я ОСОБА_5, скасувати свідоцтво про
право на спадщину за законом на 413
частин вказаного будинку на ім.'я
ОСОБА_2, скасувати в Державному
реєстрі речових прав запис про
реєстрацію права власності на 413
частин вказаного будинку на ім.'я
ОСОБА_2, визнати за позивачем права
власності на 17 частину вказаного
будинку.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідачка
успадкувала 4/13 частини спірного
будинку з відповідними господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 після смерті свого
чоловіка ОСОБА_5 Позивач вважає, що
відповідачка немає права на прийняття
спадщини після смерті чоловіка, так як
договір дарування вказаної 4/13 частини
будинку посвідченого Фастівською
нотаріальною конторою 05.10.1978 року за
рішенням суду визнано недійсним.
Позивач також не звертався до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті діда,
але постійно проживав в частині яка
належала йому та його матері і фактично
вступив в управління спадковим майном
тому вважає себе таким, що прийняв
спадщину.

В січні 2013 року Фастівський
міжрайонний прокурор звернувся до суду
із зустрічним позовом в інтересах
ОСОБА_2 і просив визнати за нею право
власності на майно, а саме право
власності на 4/13 частини вищевказаного
будинку.

Вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовував тим, що ОСОБА_2
відповідно до закону успадкувала 4/13
частин будинку в АДРЕСА_1. Рішення
Фастівського міського суду від 12.08.1981
року в частині визнанні недійсним
договору дарування спірної частини
житлового будинку в установленому
законом порядку до виконання не
пред'являлось.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 квітня 2013
року в задоволенні первісного і
зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду в частині відмови в
задоволенні первісного позову
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом не прийнято
до уваги подані позивачем докази
фактичного вступу в управління
спадковим майном, що він в 2003 році
проводив ремонт покрівлі будинку,
ремонт огорожі, придбання блоку
безпеки до газового котла.

Крім цього, апелянт вважає, що суд
помилково прийшов до висновку щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності і не врахував, що про
порушення свого права йому стало
відомо після отримання ОСОБА_2 3
березня 2010 року свідоцтва про права
на спадщину після смерті свого
чоловіка ОСОБА_5

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні первісного позову, суд
виходив із того, що відповідно до ч.3
ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню обставини, встановлені
рішенням апеляційного суду Київської
області від 28 квітня 2012 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
скасування свідоцтва про права на
спадщину, яким в позові відмовлено.
Предмет і підстави позову ті ж, що і
в даному позові.

Також судом зазначено, що ОСОБА_1 не
доведено, що ним чи ОСОБА_3 ставилось
питання про скасування реєстрації
права власності на майно на ім.'я
ОСОБА_5 та зверталось до примусового
виконання рішення Фастівського
міського суду від 12.08.1981 року, яким
договір дарування спірної частини
житлового будинку визнано недійсним.

Крім цього, суд мотивував рішення
тим, що ОСОБА_2 пропущено строк
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду про відсутність
правових підстав задоволення
первісного позову.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ст.1301 ЦК України свідоцтво
про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо
буде встановлено, що особа, якій воно
видане, не мала права на
спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 і після його смерті
відкрилася спадщина на 4/13 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, яка
належала померлому на підставі
договору дарування, посвідченого
Фастівською державною нотаріальною
конторою 05.10.1978 року та зареєстрованого
в реестрі за №5563.

Єдиним спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_5 була його дружина -
ОСОБА_2, яка у встановлений законом
строк звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини.

3 березня 2010 державним нотаріусом
Фастівської міської державної
нотаріальної контори року на ім.'я
ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно якого
спадкове майно складається із 4/13
частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

ОСОБА_1 на праві власності належить 1/8
частини у житловому будинку АДРЕСА_1 на
підставі рішення Фастівського
міського суду від 24.02.1976 року, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

ОСОБА_3 належить 59/104 частини
вищевказаного житлового будинку на
підставі Договору про надання в
безстрокове користування земельною
ділянкою посвідченого Фастівською
держнотконторою 11.01.1972 року, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Встановлено, що рішенням Фастівського
міського народного суду Київської
області від 12 серпня 1981 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 визнано
недійсним договір дарування від 5
жовтня 1978 року, посвідчений
Фастівською державною нотаріальною
конторою за №5563, який вчинений на
користь ОСОБА_5 про дарування 4/13
частини вказаного будинку.

Проте вказане судове рішення у
встановленому законом примусовому
порядку не виконувалось.

Згідно ст.359 ЦПК УРСР (в редакції 1963
року) рішення суду в справі, в якій
хоч би однією з сторін є громадянин,
може бути пред'явлено до примусового
виконання протягом трьох років з
моменту набрання ним законної сили, а
в усіх інших справах протягом одного
року. Стягувачам, які пропустили
строк для пред'явлення виконавчого
листа до виконання з причин,
визнаних судом поважними, пропущений
строк може бути поновлено, якщо інше
не встановлено законодавством.

Відповідно ст.549 ЦК УРСР ( в редакції 1963
року), яка була чинною на час смерті
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

З врахуванням вказаних вимог закону,
доказів, наданих позивачем на
підтвердження позовних вимог, суд
прийшов до вірного висновку, що
позивачем не надано належних доказів
про прийняття ним спадщини після
смерті діда ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 та баби ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Обґрунтованими також є висновки суду
про те, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України не підлягають доказуванню
обставини, встановлені судовим
рішенням у іншій цивільній справі,
у якій брали участь ті самі особи,
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Так, рішенням апеляційного суду
Київської області від 28 квітня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про скасування свідоцтва про права
на спадщину встановлено, що на час
вирішення спору відсутні докази про
те, що ОСОБА_3 у зв'язку з визнанням
договору дарування недійсним, у
відповідності до положень ЦК України
ставила питання про скасування
реєстрації права власності на майно
на ім.'я ОСОБА_5

Цим-же рішенням встановлено, що
відповідно до вимог ЦПК України
рішення Фастівського міського
народного суду Київської області від 12
серпня 1981 року, яким визнано
недійсним договір дарування, що
вчинений на користь ОСОБА_5 про
дарування 4/13 частини вказаного
будинку, в примусовому порядку до
виконання не зверталось.

На час смерті ОСОБА_5 за ним в
установленому законом порядку було
зареєстровано право власності на 4/13
частин житлового будинку АДРЕСА_1, а
тому свідоцтво про право на
спадщину, видане 3 березня 2010 року на
ім.'я ОСОБА_2 відповідає вимогам
закону.

Суд вірно зазначив, що предмет і
підстави позову ті ж, що і в даному
позові.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дав
вірну юридичну оцінку доказам сторін
на підтвердження- заперечення позову
і прийшов до законного і
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав
задоволення позову.

Позивач не довів свого позову, що є
його обов'язком відповідно до вимог
ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду про відмову в позові
в частині вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, скасування в Державному
реєстрі речових прав запису про
реєстрацію права власності на 413
частин вказаного будинку на ім.'я
ОСОБА_2 з підстав пропуску строку
позовної давності, так як вказане
свідоцтво видано 3 березня 2010 року
на ім.'я ОСОБА_10, а позовна заява
подана в суд 12.12.2012 року.

За таких обставин необхідно
виключити із мотивувальної частини
рішення висновок суду про відмову в
частині позовних вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, скасування в Державному
реєстрі речових прав запису про
реєстрацію права власності на 413
частин вказаного будинку на ім.'я
ОСОБА_2 з підстав пропуску строку
позовної давності.

В іншій частині вимог про скасування
в Державному реєстрі речових прав
запису про реєстрацію права
власності на 4/13 частин будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстрованого на ім.'я ОСОБА_5,
висновок суду про відмову в позові
з підстав пропуску строку позовної
давності є правильним, відповідає
обставинам справи і вимогам закону.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що
судом не прийнято до уваги подані
позивачем докази фактичного вступу в
управління спадковим майном, що він
в 2003 році проводив ремонт покрівлі
будинку, ремонт огорожі, придбання
блоку безпеки до газового котла не
заслуговують на увагу і обґрунтовано
відхилені судом.

Так, належним чином не завірена
ксерокопія довідки від 30.08.2012року про
те, що ОСОБА_1 з 27.12.1977 року по 14.01.1998
року був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 не може вважатись належним
доказом на підтвердження факту
прийняття ним спадщини.

З копії паспорта на ім.'я позивача
вбачається, що він з 14.01.1998 року
зареєстрований за іншою адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.26). Інші докази: рахунок
фактура від 15.09.2003року та накладна
від 15.12.2003року (а.с.24-25) також є
неналежними доказами.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом норм
матеріального права, а саме положень
ст.267 ЦК України щодо відмови в
позові за пропуском строку позовної
давності з тих підстав, що про
порушення свого права він дізнався 3
березня 2010, коли державним нотаріусом
Фастівської міської державної
нотаріальної контори року на ім.'я
ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на
спадщину за законом є обґрунтованими,
проте не впливають на висновки суду
про відмову в позові за
безпідставністю і недоведеністю
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 12 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: