Справа № 1309/9061/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/7004/13
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Березюку О.З.

за участю:
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Залізничного районного
суду м.Львова від 09 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Львівського національного аграрного
університету, Снітинського Володимира
Васильовича про поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання дій неправомірними та
відшкодування моральної шкоди
покликаючись на те, що 27 вересня 2012 року
згідно наказу № 834-к його було
звільнено з займаної посади згідно ст.
38 КЗпП України. З наказом про
звільнення з роботи його ознайомлено
не було та копія якого йому не
видавались, поштою не надсилались і у
видачі йому відмовляють з незрозумілих
причин. Крім цього, відповідачем не
дотримано вимог ч. 2 ст. 38 КЗпП України,
щодо двотижневого терміну на
звільнення за власним бажанням.
Звільнятися за власним бажанням він не
збирався, але його незаконно позбавили
права на працю. Заява про звільнення за
власним бажанням була написана під
психічним та психологічним тиском
завідувача кафедри фізичного
виховання університету ОСОБА_5
Враховуючи те, що в результаті
незаконного звільнення йому не було
нараховано середньомісячну заробітну
плату відповідач при поновленні його
на раніше займаній посаді зобов'язаний
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Також слід
зазначити, що вказані дії з боку
відповідача є порушенням його законних
прав на працю, які завдали йому
моральних страждань. Він втратив
душевний спокій, постійно перебуває у
роздратованому стані, не має засобів
для забезпечення належного рівня
життя. Всі зазначені моральні
страждання нанесені йому незаконними
діями відповідача можуть негативно
відобразитись на його здоров'ї
Враховуючи викладені обставини, а
також положення ст. 237-1 КЗпП України,
відповідач повинен відшкодувати
моральну шкоду, яку він оцінює у 2000,00
грн. Просить визнати незаконним та
скасувати наказ ректора Львівського
національного аграрного университету
від 27 вересня 2012 року № 834-к в частині
звільнення старшого викладача кафедри
фізичного виховання ОСОБА_3.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 09 вересня 2013 року у
задоволені позову відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
рішення є незаконним та
необгрунтованим і підлягає скасуванню,
оскільки висновок суду не відповідає
обставинам справи. Покликається на те,
що причиною виникнення трудового спору
став факт постійного тиску зі сторони
завідувача кафедри фізичного
виховання Львівського національного
аграрного університету ОСОБА_5, що
потягло за собою написання заяви про
звільнення з посади і звільнення
працівника, зміст якої не відповідав
вимогам законодавства про працю.
Вказує, що при звільненні не було
виконано вимоги статті 38 КЗпП, тобто
роботодавець не мав права звільнити
працівника, якщо працівник після
закінчення строку попередження про
звільнення не залишив роботу й не
зажадав розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за раніше
поданою заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

Просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 09 вересня 2013 року та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_3 до Львівського національного
аграрного університету про поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча час про розгляд справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 114).

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав
Апеляційному суду Львівської області
заяву про відкладення розгляду справи
у зв'язку із зайнятістю його, як
представника у кримінальній справі в
Залізничному районному суді м. Львова,
однак колегія суддів вважає, що дана
заява не підлягає до задоволення, тому
розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305
ЦПК України здійснюється колегією
суддів за відсутності осіб, які беруть
участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Згідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін які
беруть участь у справі. При цьому, кожна
із сторін зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з
жовтня 2002 року працював у Львівському
національному аграрному університеті
на посаді викладача кафедри фізичного
виховання, а з червня 2004 року
переведений на посаду старшого
викладача кафедри фізичної культури та
в подальшому продовжував працювати на
даній посаді.

ОСОБА_3 подав 26 вересня 2012 року на ім'я
ректора ЛНАУ Снітинського В.В. заяву
про його звільнення з займаної посади з
27 вересня 2012 року в зв'язку з
упередженим ставленням щодо нього та
порушенням умов трудової угоди зі
сторони адміністрації університету
(а.с. 8), яку в подальшому не відкликав.

Районним судом встановлено, що
відповідно до наказу №834-к від 27
вересня 2012 року позивача ОСОБА_3
звільнено з посади старшого викладача
кафедри фізичного виховання та
тренера-викладача з міні-футболу з 28
вересня 2012 року за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП України на підставі
заяви позивача ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП
України працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умов колективного чи трудового
договору.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№6 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» по справах про
звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку, з
яким погоджується колегія суддів, про
те, що звільнення позивача ОСОБА_3
відбулося з дотриманням вимог
трудового законодавства і діями
відповідача не було завдано позивачеві
матеріальної або моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком районного суду, оскільки
рішення Залізничного районного суду є
законним та обгрунтованим та
звільнення ОСОБА_3 відбулося з
дотриманням вимог ст.ст. 36, 38 КЗпП
України та у відповідності до поданої
позивачем заяви про звільнення його за
власним бажанням.

Під час перегляду рішення районного
суду в апеляційній інстанції порушень
відповідачем норм трудового права,
обставин невиконання працедавцем
законодавства про працю, умов
колективного чи трудового договору
при звільненні позивача не
встановлено.

Згідно п.4 ст.36 КЗпП України підставою
припинення трудового договору є,
зокрема, розірвання трудового договору
з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39 КЗпП
України).

Покликання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
про те, що він подав заяву про
звільнення з роботи під тиском
завідувача кафедри фізичного
виховання ОСОБА_5 належними та
допустимими доказами не підтверджені.

Відповідно до копії службової записки
ОСОБА_3 (а.с. 9), вбачається, що бажання
позивача звільнитись з роботи, було
обумовлене конфліктністю стосунків з
керівником кафедри та неприязним
ставленням до нього, колегія суддів
вважає, що не може слугувати доказом
про тиск з боку завідувача кафедри
фізичного виховання ОСОБА_5, а є лише
небажанням в майбутньому працювати за
таких умов.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому підстав для
скасування рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 09 вересня
2013 року колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права у відповідності
до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування
судового рішення в справі не виявлено,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 09 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
/підпис/

Судді
/підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Струс Л.Б.