Справа № 1323/6137/2012
Провадження № 2/456/262/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої
- судді Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої
особи-приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом
та просить визнати недійсним заповіт,
посвідчений 05 травня 2011 року приватним
нотаріусом Стрийського районного
нотаріального округу ОСОБА_3,
відповідно до якого спадкодавець
ОСОБА_4 заповів все своє майно на
користь відповідача ОСОБА_2, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її рідний брат ОСОБА_4, який 05
травня 2011 року склав заповіт на ім'я
відповідача, посвідчений приватним
нотаріусом Стрийського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, про
наявність якого вона дізналася з
постанови Стрийського МВ ГУМВСУ у
Львівській області від 16.03.2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи. Позивачка вказує, що зі слів
покійного брата їй достовірно відомо,
що він не мав наміру складати жодного
заповіту та хотів передати все своє
майно саме їй, оскільки це родинна
батьківська оселя, яка перейшла їм у
власність у рівних частках на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Окрім цього, позивачка
зазначає, що її покійний брат протягом
останнього року хворів, що спонукало
його до систематичних обстежень та
лікування. Він отримував знеболюючі
ліки, у зв'язку із вживанням яких та
зловживанням спиртними напоями
почастішали випадки несприйняття ним
дійсних подій. Вважає, що відповідач
умисно увійшов у довіру до її брата і
шляхом обману спонукав його до
укладення оспорюваного заповіту на
його користь. Вважає, що під час
підписання заповіту її брат не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Окрім цього,
особистий підпис заповідача в заповіті
також викликає сумнів. За таких
обставин вважає, що волевиявлення
ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало
його волі, у зв'язку з чим просила
визнати заповіт ОСОБА_4, складений на
ім'я ОСОБА_2, що посвідченй 05 травня 2011
року приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу ОСОБА_3,
недійсним.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_5 позов підтримали, покликаючись
на викладені в позовній заяві
обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 позов заперечили, пояснивши, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 протягом тривалого
часу перебували в дружніх стосунках.
Заповідач ОСОБА_4 виразив свою волю в
заповіті, підписував такий особисто в
нотаріальній конторі, призначивши
своїм спадкоємцем саме його, ОСОБА_2, а
не свою сестру ОСОБА_1, з якою перебував
у неприязних відносинах.

Третя особа - приватний нотаріус
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 проти позову заперечила,
пояснивши, що 05 травня 2011 року
посвідчувала в приміщенні
нотаріальної контори заповіт ОСОБА_4,
який прочитавши його вголос,
власноручно підписав. При цьому вона
перевірила дієздатність заповідача
ОСОБА_4, який усвідомлював, що заповідає
все належне йому майно ОСОБА_2, з яким та
членами його сім'ї тривалий час
перебуває в дружніх сосунках. З
сестрою, якій належить друга половина
будинку, багато років не спілкується
через неприязні відносини між ними.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників, свідків та дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
про що в Книзі реєстрації смертей 13.03.2012
року зроблено актовий запис за № 129.
/а.с. 5/.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 05 травня 2011 року приватним
нотаріусом Стрийського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 було
посвідчено заповіт за реєстровим № 889,
яким ОСОБА_4 заповів все своє майно
відповідачу ОСОБА_2 В даному заповіті
стоїть підпис заповідача ОСОБА_4 та
зазначено, що заповіт записаний
нотаріусом зі слів ОСОБА_4, прочитаний
вголос заповідачем і власноручно
підписаний ним у її присутності (а.с. 8).

Висновком № 6/450 судово-почеркознавчої
експертизи від 05.11.2013 року встановлено,
що підпис від імені ОСОБА_4 в графі
''Підпис'' в документі ''Заповіт ОСОБА_4
від 05.05.2011 року'' виконано ОСОБА_4.
Наявності в досліджуваному підписі
ознак порушення координації рухів,
ознак, що свідчать про вплив на
виконавця цього підпису якихось
збиваючих факторів, що свідчать про
незвичайний стан (до яких можуть
відноситись похилий чи старечий вік
виконавця, його хворобливий стан і т.п.)
не виявлено. Рукописний текст :
''Прочитано мною вголос ОСОБА_4'' в
документі ''Заповіт ОСОБА_4 від 05.05.2011
року'' виконано ОСОБА_4. Наявності в
досліджуваному рукописному тексті
ознак порушення координації рухів,
ознак, що свідчать про вплив на
виконавця цього рукописного тексту
якихось збиваючих факторів, що
свідчать про незвичайний стан (до яких
можуть відноситись похилий чи старечий
вік виконавця, його хворобливий стан і
т.п.) не виявлено /а.с. 178-184, 197-201/.

Допитаний у судовому засіданні експерт
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що
виконав почеркознавчу експертизу на
підставі ухвали Стрийського
міськрайонного суду від 29.08.2013 року. При
цьому досліджувалися всі рукописні
тексти, надані судом. Однак, у висновку
експерта № 6/450 від 05.11.2013 року,
надісланому на адресу суду, допущена
граматична помилка в написанні імені
по батькові заповідача, а саме : ОСОБА_4
замість ОСОБА_4, що не впливає на його
суть та не змінює його змісту, оскільки
при порівнянні досліджуваного
рукописного тексту з вільними зразками
почерку ОСОБА_4 були встановлені
співпадіння загальних та окремих
ознак, які є суттєвими та створюють
сукупність, достатню для категоричного
позитивного висновку про те, що
рукописний текст та підпис у заповіті
ОСОБА_4 від 05.05.2011 року виконано ОСОБА_4

Суд не бере до уваги покликання
позивачки на те, що в основу експертизи
покладено порівняння підпису на
заповіті та довіреності від 08 червня 2011
року, акті встановлення та узгодження
меж земельної ділянки на місцевості
від 29.03.2011 року та технічному завданні
№ 25 на виготовлення технічної
документації на земельну ділянку,
достовірність яких вона ставить під
сумнів, оскільки зазначені документи,
які були використані в якості
порівняльного матеріалу, є чинними і
позивачкою не оскаржувались.

Постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 16.03.2012 року,
винесеної ДІМ Стрийського МВ ГУМВСУ у
Львівській області Коротковим А.О.,
зазначено, що проводилась перевірка за
заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, під час якої
допитувалися ОСОБА_1, яка ствердила, що
близько 20 років проживала зі своїм
братом ОСОБА_4 у неприязних відносинах
у різних частинах помешкання, що по
АДРЕСА_1, яке вони отримали в рівних
частках відповідно до свідоцтва про
право на спадщину, а також ОСОБА_9, яка
ствердила, що ОСОБА_1, з якою вона
протягом тривалого часу товаришує, не
підтримувала тісних стосунків зі своїм
покійним братом ОСОБА_4, який проживав
окремо в іншій половині будинку, який
вони отримали в спадок від своїх
батьків /а.с. 7/.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що багато
років товаришували з покійним ОСОБА_4, з
яким він (ОСОБА_11) працював на одному
підприємстві, часто приїздили до нього
в гості. Його сестри ОСОБА_1 в нього
ніколи не бачили. Знали, що вона
проживає в другій половині будинку,
однак він з нею не спілкується через
неприязні відносини між ними, що
виникли при розподілі будинку.

Відповідно до свідоцтва про поховання
№ 120 від 13.03.2012 року ОСОБА_2 здійснив
поховання ОСОБА_4

З медичної карти амбулаторного хворого
встановлено, що ОСОБА_4 на ''Д'' обліку в
Стрийській міській поліклініці не
знаходився, за допомогою не звертався
/а.с. 76/.

З медичної карти № 581 стаціонарного
хворого встановлено, що ОСОБА_4
перебував у хірургічному відділенні
дорожньої лікарні № 2 ст. Стрий з 19.03.2007
року по 27.03.2007 року /а.с. 78-88/.

З відповіді державного закладу
''Вузлова лікарня станції Стрий ДТГО
''Львівська залізниця'' № 712 від 11.06.2013
року судом встановлено, що ОСОБА_4 на
амбулаторному обліку в ДЗ ''Вузлова
лікарня станції Стрий ДТГО ''Львівська
залізниця'' не перебував, медичної
карти амбулаторного хворого в закладі
не мав /а.с. 137/.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути підписаний
заповідачем, якщо особа не може
особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти,
посвідчені особами, зазначеними у
частині третій цієї статті, підлягають
державній реєстрації у Спадковому
реєстрі у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Положенням ст. 1248 ЦК України
передбачено, що нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно. Згідно з ч. 2 цієї статті
нотаріус на прохання особи може
власноручно записати заповіт з її слів.
У цьому випадку заповіт повинен бути
вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту повинне
відбуватися при свідках. Порядок
посвідчення заповіту при свідках
передбачено ст. 1253 ЦК України.

Спірний заповіт складений без
присутності свідків, але був у голос
прочитаний заповідачем і власноручно
ним підписаний, дієздатність його
перевірено, так зазначено в
оспорюваному заповіті та підтверджено
поясненнями приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3

За змістом ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, на що
посилається позивачка, в основу своїх
позовних вимог поряд з тим вказує, що
спірний заповіт підписаний не ОСОБА_4, а
також, що під час його підписання він не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

Вимоги до форми заповіту та порядку
його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК
України.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину (п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними").

Заповіт, складений із порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, згідно
із частиною першою статті 1257 ЦК України
є нікчемним, тому на підставі статті 215
ЦК України визнання такого заповіту
недійсним судом не вимагається (п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування").

Враховуючи вищевикладене в сукупності,
судом з дотриманням вимог 212-214 ЦПК
України було перевірено заповіт на
відповідність вимогам щодо його форми
та порядку посвідчення за всіма
можливими доказами, поряд з тим, що
вимога про визнання заповіту нікчемним
не ставилась, що б узгоджувалось з п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними".

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, що передбачено ч. 2 ст. 59
ЦПК України.

Ст. 11 ЦПК України визначено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Отже, можливість визнання заповіту
недійсним, пов'язана з наявністю чи
відсутністю вільного волевиявлення
заповідача, а порушення вимог щодо
форми та посвідчення заповіту за
законом передбачає його нікчемність.
Фактично як на підставу щодо
задоволення своїх вимог позивачка
посилається на те, що ОСОБА_4 не
підписував заповіт та просить визнати
такий недійсним, при цьому не наводячи
доказів, які також судом не здобуто, які
б підтверджували існування обставин,
за яких можливе визнання заповіту
недійсним. Доказів того, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, чи
за станом здоров'я він не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними в
момент складання заповіту, позивачкою
не надано, таких матеріали справи також
не містять і в судовому засіданні не
здобуто. Недієздатним в установленому
законом порядку заповідач за життя
визнаний не був. Клопотань за змістом
ст. 255 ЦК України, ст. 145 ЦПК про
призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи
позивачкою не заявлялося. Хоча
висновок експертизи є лише одним із
доказів у справі і йому слід давати
належну оцінку в сукупності з іншими
доказами (стаття 212 ЦПК України),
будь-які зовнішні обставини мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними (п. 1 листа Вищого
Спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від
27.09.2012 року № 10-1390/0/4-12).

Відповідно до ст. 6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Судом надано позивачці можливість
надати докази на обґрунтування мотивів
свого позову, проте остання,
скориставшись такою, в судовому
засіданні не довела відсутності
вільного волевиявлення заповідача при
складенні ним заповіту на користь
відповідача.

Враховуючи наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать
про те, що допустимих доказів, які б
підтвердили, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, а також, що під
час підписання заповіту він не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними, позивачкою надано не
було. Таким чином, судом здобуто докази
того, що складений ОСОБА_4 заповіт
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України,
зокрема : волевиявлення заповідача
було вільним і відповідало його
внутрішній волі, даний правочин
вчинено у письмовій формі та
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
зміст правочину не суперечить закону
та моральним засадам суспільства. А
відтак, у позові про визнання заповіту
недійсним за обраним позивачкою
способом захисту за ч. 1 ст. 225, ч. 2 ст. 1257
ЦК України слід відмовити.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, ч. 1 ст. 225, ст. 1247, ч. 2 ст. 1257 ЦК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
''Про судову практику в справах про
спадкування'', суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третьої особи-приватного нотаріуса
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 19.02.2013 року на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.В. Гула