РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2608/10544/12

пр. № 2/759/394/13

18 грудня 2013 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання недійсним заповіту,
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини ,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 у червні 2012 р.
звернулась до суду з первісним позовом
про поновлення строку позовної
давності, визначення додаткового
строку, достатнього для подання заяви
про прийняття спадщини, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом видане на ім'я
ОСОБА_4 від 30.06.1999 р., визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування
позовних вимог посилається на те, що
вона є дочкою відповідачки ОСОБА_3 та
племінницею свого дядька відповідача
ОСОБА_2 Первинним власником квартири
АДРЕСА_1 була відповідачка ОСОБА_3, яка
згодом подарувала її своїй мачусі
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
Проте, за життя ОСОБА_5 та її чоловік
ОСОБА_4 - дідусь позивачки 15.10.1995 р.
склали заповіт на користь, на той час,
неповнолітньої позивачки, відповідно
до якого заповіли останній зазначену
вищу квартиру. Проте, дідусь ОСОБА_4
після смерті своєї дружини звернувся
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, не повідомляючи
про наявність інших спадкоємців та
наявність заповіту на користь
позивачки, у зв'язку з чим останньому
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом від 30.06.1999 р. та
15.10.1999 р. ОСОБА_4 склав заповіт на
користь позивачки, яким заповів
останній спірну квартиру.

03.08.2007 р. дідусь позивачки ОСОБА_4
скасував попередній заповіт від 15.10.1995
р., який був вчинений на користь
позивачки та заповів спірну квартиру
відповідачам, про що позивачка
дізналась лише після його ІНФОРМАЦІЯ_2
р. смерті. У 2008 р. відповідачі
звернулись до нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини.
Позивачка вважає, що після смерті
названої бабусі ОСОБА_5 вона фактично
прийняла спадщину, проте, її спадкові
права були грубо порушенні дідусем
ОСОБА_4, який у 1999 р. отримав свідоцтво
про право на спадщину за законом. Також,
позивачка зазначає, що на момент
отримання дідусем спірного свідоцтва
вона була неповнолітньою, яку набула
лише ІНФОРМАЦІЯ_3 р., а тому просить
поновити строк звернення до суду з
вказаним позовом та позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

16.01.2013 р. представник позивачки ОСОБА_6
подала від імені позивачки заяву про
зміну предмету позову, відповідно до
якого просила суд визнати заповіт
складений ОСОБА_4 03.08.2007 р. недійсним,
відновити чинність заповіту,
складеного ОСОБА_4 15.10.1999 р. та визначити
додатковий строк для подання
позивачкою заяви про прийняття
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
р. В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначає, що з 2000 р. дідусь
ОСОБА_4 тяжко почав хворіти, періодично
перебував на стаціонарному лікуванні,
у 2007 р. йому встановили діагноз рак
печінки 4-го ступеня та з цього часу
відповідач ОСОБА_2 почав частіше
навідуватись до дідуся, після смерті
якого позивачці стало відомо, що
заповіт складений на її користь,
дідусем скасований, а спірна квартира
перейшла відповідачам. Позивачка
вважає, що спірний заповіт складений її
дідусем ОСОБА_4 на користь відповідачів
вчинений під впливом тяжкої хвороби та
тиском відповідача ОСОБА_2, а тому в
такому стані не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
Позивачка зазначає, що оскільки вона
набула повної цивільної дієздатності
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. строк позовної давності
на момент звернення до суду з вказаним
позовом не сплинув, а тому просила
позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги з урахуванням
зміни предмету позову підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов визнала в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні позов не визнали
та просили у його задоволенні
відмовити з підстав пропуску строку
звернення до суду.

Представник третьої особи - Головного
управління юстиції в м. Києві в судове
засідання не з'явився, направив на
адресу суду листа, відповідно до якого
просив розглянути справу за його
відсутності (а.с. 48), у зв'язку з чим суд
вважає можливим розглянути справу за
відсутності останнього на підставі
наявних даних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, експерта: ОСОБА_7,
свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

В судовому засіданні встановлено, що
батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 - відповідачка по справі (а.с. 10).

Встановлено та підтверджено сторонами,
що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є між
собою братом та сестрою та являються
дітьми ОСОБА_4.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_4 є
дідом позивачки ОСОБА_1

Встановлено, що 30.06.1999 р. ОСОБА_4 отримав
Свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті своєї дружини
ОСОБА_5, відповідно до якого успадкував
спадкове майно, яке складається з
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11). Вказане вище
Свідоцтво зареєстровано в БТІ 06.07.1999 р.

В судовому засіданні встановлено, що
15.10.1999 р. ОСОБА_4 склав заповіт,
відповідно до якого заповів належну
йому квартиру АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_1
(а.с. 53).

Проте, встановлено, що ОСОБА_4 03.08.2007 р.
склав заповіт, відповідно до якого
заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних
частках кожному (а.с. 13).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_4 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть (а.с. 9).

Проте, відповідно до Історії хвороби №
3608, ОСОБА_4 знаходився на лікуванні у
відділенні неврології з 09.06.2004 р. по
22.06.2004 р. із діагнозом «Церебральний
атеросклероз із артеріальною
гіпертензією, дисциркуляторна,
гіпертонічна, атеросклеротична
енцефалопатія зі стійким цефалічним
синдромом, вираженою вестібулопатією,
помірним мне стичним зниженням,
церебрастенічним синдромом».

З Історії хвороби № 4079 ОСОБА_4
вбачається, що останній перебував на
лікуванні у відділенні терапії у 2005 р. з
діагнозом «кардіосклероз
атеросклеротичний, миготлива артимія.
Постійна форма, гіпертонічна хвороба 3,
церебральний атеросклероз 2-3 ст.,
дисциркуляторна енцефалопатія 2-3 ст.,
хронічний персистуючий непатит».

Відповідно до історії хвороби № 5631
КМКЛ № 5 ОСОБА_4, терапевтичне
відділення, останній перебував на
лікуванні у період з 13.09.2007 р. по 27.09.2007
р.. поступив в екстреному порядку.
Діагноз при виписці: атеросклеротичний
кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2
ст., миготлива аритмія, пухлина
кишківника, метастази в печінку.

З амбулаторної картки № 020751 ОСОБА_4, яка
велася з 1984 р., відповідно до записів
якої з 18.03.2006 р. останній скаржився на
головний біль, запаморочення, безсоння,
зниження пам'яті, слабкість,
плаксивість. Астенізований, емоційно
лабільний , інтелектуально знижений,
інструкцій не виконує. Останній запис
08.10.2007 р. діагноз: ІХС, постійна форма
фібриляція передсердь, нормосистолія,
стенокардія напруги, метастази в
печінку.

Покази свідка ОСОБА_9 на предмет того,
що на період укладення спірного
заповіту, ОСОБА_4 був адекватним,
жвавим, був при розумі, розумів
значення своїх дій та жодних розумових
відхилень у нього не спостерігалось,
суд оцінює кредитно, оскільки вони
спростовуються зазначеною вище
медичною документацією померлого
ОСОБА_4, протирічать між собою та
встановленим в судовому засіданні
фактам, а тому не бере їх до уваги.

Cвідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
зазначив, що є батьком позивачки та
чоловіком відповідачки. Свідок вказав,
що померлий ОСОБА_4 задовго до своєї
смерті вже потребував сторонньої
допомоги, оскільки перебував в
лежачому стані через хворі ноги, які
сильно набрякали, за ним доглядала
позивачка, яка піклувалася про нього.
Свідок вказав, що померлий ОСОБА_4 не
міг укласти спірний заповіт у
здоровому глузді, оскільки вже на той
час його турбувала забудькуватість,
провали в пам'яті, тощо. Зазначені вище
покази не протирічать медичній
документації померлого ОСОБА_4 та
можуть бути взяті судом до уваги.

Згідно п. 16 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року, Правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Згідно Акту комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи
Відділення амбулаторних
судово-психіатричних експертиз № 87ц
від 12 липня 2013 року, ОСОБА_4 у період
підписання заповіту (03.08.2007 р.)
страждала на хронічний психічний
розлад у вигляді органічного ураження
головного мозку із вираженим
інтелектуально-мнестичним зниженням і
за своїм психічним станом не міг
розуміти характер та значення своїх
дій та керувати ними (а.с. 110-111).

З мотивувальної частини зазначеного
вище Акту вбачається, що ОСОБА_4 за
життя страждав на церебральний
атеросклероз із гіпертонією, які
ускладнилися явищами дисциркуляторної
енцефалопатії. Ці захворювання
проявлялися в нього як неврологічною
органічною симптоматикою так і,
принаймні із 2004 р., психічними
розладами у вигляді органічного
психосиндрому («астенізований,
мнестично знижений»).

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_7 підтримав Акт комісійної
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 87ц від 12 липня 2013 року та
зазначив, що Акт складений повно та
всебічно з ретельним дослідженням
наданої судом медичної документації
померлого ОСОБА_4

Встановлено, що представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 в судовому
засіданні 19.09.2013 р. заявив клопотання
про призначення по справі повторної
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Проте, суд своєю ухвалою від 19.09.2013 р.
залишив без задоволення заявлене вище
клопотання представника відповідача
ОСОБА_2 (а.с. 122).

Суд приходить до висновку, що Акт
комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи № 87ц
від 12 липня 2013 є повним та всебічним, у
зв'язку з чим не викликає сумнівів в
правильності висновків викладених
експертом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у
їх сукупності, суд приходить до
висновку що заповіт, складений на ім'я
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03.08.2007
року не відповідав дійсному вільному
волевиявленню спадкодавця ОСОБА_4,
оскільки на момент його укладання
останній не розумів значення своїх дій
і не міг керувати ними та враховуючи, що
вказаний стан здоров'я померлого
спостерігається з 2004 р. з подальшим
погіршенням.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність визнання дійсним
заповіту від 15 жовтня 1999 р. вчинений від
ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1

Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1
народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 р., а тому в
порядку ст. 29 ЦПК України, набула
процесуальної дієздатності
ІНФОРМАЦІЯ_3 р., проте, у червні 2012 р.
подала до суду позов з первинним
позовними вимогами про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом видане на ім'я
ОСОБА_4 від 30.06.1999 р. щодо спірної
квартири та в подальшому змінила
предмет позовних вимог та просила суд
визнати заповіт від 19.06.2012 р. недійсним.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 з
поважних причин пропустила
встановлений законом строк для
прийняття спадщини після смерті свого
діда ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, яка є
предметом даного позову, а тому суд
вважає за необхідним надати позивачці
додатковий строк для прийняття цієї
спадщини.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позивачка та її представник на
підставі ст. 60 ЦПК України, довели ті
обставини, на які посилались, як на
підставу своїх позовних вимог, при
цьому, всупереч зазначеної норми
закону, відповідач ОСОБА_2 та його
представник спростовуючи позовні
вимоги не надали суду жодних належних
доказів в обґрунтування своїх
заперечень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 225, 1257, 1261,1268, 1272 ЦК України, ст. 44 ЗУ
«Про Нотаріат», Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 р., ст.ст. 10, 11, 27-30, 60, 179, 208, 209,212-215, 218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
недійсним заповіту, визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини - задовольнити.

Визнати заповіт від 03 серпня 2007
року вчинений від імені ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - посвідчений
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Зубченко Л.С. реєстраційний № 6950 -
недійсним.

Визнати дійсним заповіт від 15
жовтня 1999 р. вчинений від ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 - посвідчений державним
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Дмитрієвою Т.М. реєстраційний номер №
1с-485.

Надати ОСОБА_1 додатковий строк
для прийняття спадщини терміном шість
місяців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
ОСОБА_4, з моменту набуття даного
рішення чинності.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі до Святошинського районного
суду м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або отримання копії
рішення.

Суддя: