Справа №584/775/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Токарєв Сергій
МиколайовичНомер провадження
22-ц/788/2481/13 Суддя-доповідач - Бойко
Віталій. Борисович. Категорія - 6
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Бойка В. Б.,

суддів - Рибалки В. Г., Гагіна М. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Путивльського районного суду Сумської
області від 23 вересня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Путивльської міської ради
Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року
в задоволенні позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про знесення
самочинно збудованого гаражу в
домоволодінні АДРЕСА_2 відмовлено за
необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посилаючись на необгрунтованість
рішення суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення Путивльського
районного суду Сумської області від
23.09.2013 р. скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення ОСОБА_6, яка проти
задоволення скарги заперечує,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 (
т. 1, а.с. 102, 114-117 ).

Рішенням Путивльської міської ради від
16.09.2010 року відповідачам було передано
у власність земельну ділянку для
обслуговування будинку АДРЕСА_2 ( т. 1,
а.с. 66-67 ).

Право власності відповідачів на
вказану земельну ділянку
підтверджується державними актами на
право власності на земельну ділянку ( т.
1, а.с. 60-65 ).

У 1983 році відповідачем ОСОБА_5, на
підставі дозволу виконавчого комітету
Путивльської міської ради народних
депутатів, наданого рішенням від 30.06.1983
р. №207, за

погодженням з інспекцією
держпожежнагляду Путивльського РВВС і
СЕС Путивльського району та відповідно
до виданого будівельного паспорту на
прибудинковій земельній ділянці було
зведено господарський сарай ( т. 1, а.с.
48-52 ).

Із технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_2 вбачається, що станом
на 01.04.2009 р. у складі домоволодіння, яке
належить відповідачам, був сарай під
літ. « Г » на плані, розміром 5,6х3,8 м.
( т. 1, а.с. 53-59 ).

Із розпорядження Путивльського
міського голови від 17.08.2010 р.
вбачається, що для розгляду звернення
позивача ОСОБА_3 щодо додержання
санітарних норм та будівництва гаража
сусідом ОСОБА_5 було створено комісію (
т. 1, а.с. 22 ).

За результатами роботи вказаної
комісії було складено акт від 27.08.2010р. №
09-08/10 в якому вказано, що власником
земельної ділянки житлового будинку по
АДРЕСА_2 ОСОБА_5 на власній дворовій
території розпочата реконструкція
споруди без затвердженого проекту, що є
порушенням ст. 9 Закону України
« Про архітектурну діяльність » з
порушенням протипожежної відстані,
згідно додатку 3.1 ( табл. 1 )
ДБН 360-92**, а також рекомендовано
власнику житлового будинку по АДРЕСА_2
ОСОБА_5 призупинити реконструкцію
споруди та привести її будівництво
відповідно до діючих норм та правил в
місячний термін ( т. 1, а.с. 23 ).

Вказані висновки комісії було
затверджено рішенням виконавчого
комітету Путивльської міської ради від
14.10.2010 р. №179, яким було зобов'язано
ОСОБА_5 привести будівлю гаражу у
відповідність до інвентарної справи
БТІ ( т. 1, а.с. 34 ).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд
обґрунтовано виходив із встановлених у
справі фактичних обставин, наданих
сторонами доказів та вимог
матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно дійшов до
висновку про те, що знесення гаражу
відповідачів є крайньою мірою,
позивачі не надали доказів того, що
використано усі передбачені
законодавством України заходи
реагування, притягнення відповідачів
до відповідальності, а також того, що
вони відмовляються провести
перебудову гаражу. Крім того, позивачі
вимог щодо перебудови гаражу
відповідно до державних норм і правил
не пред'являли.

Колегія суддів, погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Місцевим судом вірно встановлено та з
матеріалів справи вбачається, що
подружжя відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які за договором
купівлі-продажу від 09 грудня 1974 року є
співвласниками у рівних частках
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2 ( т. 1, а.с. 114-117 ),
згідно з рішенням виконкому
Путивльської міської ради народних
депутатів від 30 червня 1983 року №207
отримали дозвіл на будівництво на
присадибній ділянці сараю розмірами
6,60х4,50 м ( площею 27 кв.м. ), відповідно до
виданої архітектурною групою схеми,
причому відстань від стіни даного
сараю до межі із сусідньою земельною
ділянкою по вул. Першотравневій, 116-118
повинна була становити 1 м. Інспекція
державного пожежного нагляду
Путивльського РВВС погодила таке
будівництво ( т. 1, а.с.
6-7, 9-10, 52 ).

Закінчену будівництвом споруду ( у якій
всупереч схемі будівництва не було
внутрішніх стін-перегородок та замість
дверей були встановлені гаражні ворота
) відповідачі почали використовувати в
якості гаражу, що ними не
заперечується.

01 квітня 2009 року Путивльським БТІ
складено технічний паспорт на вказаний
житловий будинок, на схематичному
плані земельної ділянки якого на місці
дозволеного для будівництва сараю
значиться гараж під літ. « Г »,
розмірами 5,6 м х 3,8 м і висотою стін 2,5 м (
т. 1, а.с. 53-59 ).

Головний державний інспектор з
пожежного нагляду Путивльського
району 23 вересня 2010 року зазначив, що
будівля гаражу ОСОБА_5 розташована
відповідно до меж вказаних у
технічному паспорті за 2009 рік, але на
меншій за мінімальну нормовану
відстань до житлового будинку
позивачів, яка відповідно до діючого на
час перевірки законодавства ( додаток
3.1, табл.1 ДБН 360-92* ) становила 8 м. ( т. 1,
а.с. 29 ).

Рішенням виконкому Путивльської
міської ради від 24 березня 2011 року №44
ОСОБА_6 відмовлено у наданні дозволу на
реконструкцію ( збільшення висоти стін
до 3 м. ) гаражу по АДРЕСА_2, у зв'язку з
відсутністю дозволу СДЧП 26 м. Путивль (
т. 1, а.с. 70, 260-261, 287 ).

Однак ці приписи відповідачі не
виконали. Фактично перебудова звелась
до підвищення на 30 см. висоти стін та
воріт гаражу.

Зовнішній вигляд гаражу до
реконструкції та після неї вбачається
з відповідних фотографій ( т. 1, а.с. 103,
339-231 ).

Згідно з рішенням Путивльської міської
ради від 16 вересня 2010 року ОСОБА_6 - 29
листопада 2010 року, ОСОБА_5 - 17 грудня 2010
року видано державні акти на право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, площею 0,0421 га ( по 1/2 частині
кожному ), що розташована по АДРЕСА_2 ( т.
1, а.с. 60-67 ).

На сусідній земельній ділянці по
АДРЕСА_3-АДРЕСА_1 ( на той час №№80-82 )
знаходяться два житлові будинки
№НОМЕР_1 і №НОМЕР_2 ( на викопійовці
технічного плану за 1969 рік, значились
відповідно А-1 і Б-1 ), які належали до
комунальної власності та складались із
декількох квартир. Відповідне право
власності було зареєстроване 18 грудня
1969 року Глухівським БТІ на підставі
рішення виконкому Путивльської
міської ради від 26 листопада 1969 року,
протокол №23 ( т. 2, а.с. 272 ).

Внаслідок приватизації, позивачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхні діти ( які є
третіми особами по справі ) : ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 набули право спільної
приватної власності, по 1/5 частині
кожному, на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 54,1 кв.м,
отримавши свідоцтво про право
власності на це житло від 15 липня 1993
року ( т. 1, а.с. 104-106 ).

У зв'язку з переплануванням квартир у
житловому будинку АДРЕСА_1, рішенням
виконкому Путивльської міської ради
від 31 жовтня 2002 року №235-а, квартирам у
цьому будинку присвоєно іншу
нумерацію, зокрема квартирі
співвласниками якої є позивачі
присвоєно №4 ( т. 1, а.с. 113 ).

Згідно з висновком Путивльської
районної СЕС від 18 січня 2012 року №02-3/27 у
вітальні позивачів з двома вікнами на
схід, позначеній на плані ( т. 1, а.с. 106 )
«1-4», площею 15,2 кв.м, тобто у тій
житловій кімнаті, яка виходить на гараж
відповідачів рівень природного
освітлення ( КЕО ) становить 0,18 при
нормативному значенні не менше 0,3
( т. 1, а.с. 208-209 ).

Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

У відповідності до положень ст. 376 ЦК
України та роз'яснень пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №6 « Про
практику застосування судами статті 376
ЦК України ( про правовий режим
самочинного будівництва ) », знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил ( у тому числі
за відсутності проекту ), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за

позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Таким чином, розглядаючи позов про
знесення самочинного будівництва суд
першої інстанції обґрунтовано
керувався вищенаведеними нормами ЦК
України та дійшов висновку про те, що
позивачами не надано, а по справі не
зібрано належних доказів відмови
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від
перебудови гаражу, доказів того, що
така перебудова є неможливою, тому
позов про знесення вищевказаного
об»єкту є передчасним та задоволенню
не підлягає.

Не спростовує такі висновки суду і
висновок додаткової судової
будівельно-технічної експертизи
Сумського відділення при Харківському
НДІСЕ ім. Бокаріуса від 31 серпня 2012 року
№2305 ( т. 2, а.с. 16-27 ).

Суд першої інстанції вирішив справу
на підставі наявних у ній доказів, а
також із урахуванням позиції
позивачів, які вважали недоцільним
призначення повторних або додаткових
експертних досліджень та були згодні
на закінчення розгляду справи.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами позивачів і в тій частині,
що можливі порушення відповідачами
будівельних норм і правил повинна
встановлювати повторна комісія,
створена органами місцевого
самоврядування. Дане питання
потребує спеціальних знань у галузі
будівництва, тому, за наявності
спору, відповідні висновки належало
зробити експертній установі, від
чого позивачі відмовилися.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції також
не спростовують.

Колегія суддів вважає, що позивачі
не позбавлені можливості захистити
свої права і в іншій спосіб (
наприклад, шляхом заборони
відповідачам тримати домашніх тварин
та/або використовувати транспортний
засіб у безпосередній близькості до
житлового приміщення позивачів тощо
).

Окрім того, в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_5 повідомила про
наміри відповідачів побудувати
цегляний паркан з метою запобігання
виникнення конфліктних ситуацій та
усунення негативних наслідків
самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -