_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-636/11
Провадження № 2/520/1396/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2013 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання спадкоємцями четвертої черги за законом,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом та просили постановити рішення, відповідно до якого встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до 15 листопада 2008 року; визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, померлого 15 листопада 2008 року в місті ОСОБА_7.

Свої вимоги мотивували тим, що 09 лютого 2008 року померла двоюрідна тітка ОСОБА_1 - ОСОБА_8. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, спадкоємцем якої за законом був її чоловік ОСОБА_5, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадщину не встиг і 15 листопада 2008 року помер.

Позивачі вказують на те, що після смерті ОСОБА_5 вони звернулись до Третьої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомив, що 10 квітня 2009 року до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 також звернулась ОСОБА_3

Крім того позивачі посилаються на те, що з 2002 року вони проживали разом в спірній квартирі з ОСОБА_8 та ОСОБА_5, які відносились до ОСОБА_1 як до своєї рідної доньки, так як своїх дітей у них не було. Вели спільне господарство, оплачували комунальні послуги.

Позивачі вважають, що у звязку з тим, що вони проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_5 однією сімєю з 2002 року до 15 листопада 2008 року, тобто не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, вони є спадкодавцями четвертої черги за законом в рівних частках, у звязку з чим звернулись до суду з вказаним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судове засідання вдруге не зявились, про час дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, однак, доказів поважності причин відсутності у судовому засіданні суду не надали. Крім того, вирішуючи питання продовження розгляду справи у відсутності відповідача, суд бере до уваги тривалий час розгляду справи та те, що пояснення по справі сторонами вже були дані, свідки, які виявили бажання дати свої свідчення, - були допитані.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, клопотань про відкладання розгляду справи до суду не надав.

Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями СК України та ЦК України, зокрема положеннями Книги шостої ЦК України Спадкове право, Главою 86 Спадкування за законом, ст. 1264 ЦК України Четверта черга спадкоємців за законом, та Главою 87 Здійснення права на спадкування,.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Судом був встановлений, підтверджений та ніким із сторін не спростований наступний родинний звязок:

Від шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 1916 року народилась ОСОБА_11 та 06 липня 1919 року народився ОСОБА_12, що підтверджується Посвідкою про народження № 0502195 (т. 1, а.с. 7).

Таким чином ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були рідним братом та сестрою, вказана обставина сторонами не заперечувалась, а від так відповідно до ч. 1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згодом від шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 29 серпня 1944 року народилась ОСОБА_14, що підтверджується Свідоцтвом про народження РК № 936172 (т. 1, а.с.8).

17 вересня 1950 року ОСОБА_15 зареєструвала шлюб з ОСОБА_16, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Жвалевська», що підтверджується Свідоцтвом про одруження ХV-УА № 106586 (т.1, а.с. 13).

Відповідно до листа Другого Малиновського відділу реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 міського управління юстиції, заступник начальника відділу повідомив про наявність актового запису про народження № 155 від 10.10.1951 року, складеного на імя ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої вказані ОСОБА_16 та ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 14).

17 вересня 1971 року ОСОБА_17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Веретеннікова», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_19 І-ЖД № 258537 (т. 1 а.с.15).

30 листопада 1980 року народилась ОСОБА_20, що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_19 І-МЛ № 349347, батьками якої вказані ОСОБА_21 та ОСОБА_14 (т.1, а.с. 10).

21 липня 2006 року ОСОБА_22 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Романчук», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб ОСОБА_19 І-ЖД № 029800 (т. 1 а.с. 11).

На підставі розпорядження органу приватизації від 15.01.2002 року (т.1 а.с. 169) ОСОБА_8 та ОСОБА_5 отримали 15.01.2002 року свідоцтво на право власності в рівних частках на квартиру №29 в будинку №10/А по вул. Терешкової у м. Одесі (т. 1 а.с 168), яке було зареєстроване у КП «ОМБТІ і РОН».

ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були власниками квартирі в рівних частках, тобто кожному належало по Ѕ частині квартири.

09 лютого 2008 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_23 І-ЖД № 140887, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1433 (т. 1 а.с.16).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

19.03.2009 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_3, в якій зазначила, що інших спадкоємців, крім неї після смерті ОСОБА_8 не має (т.1 а.с.92), але 24.03.2009 року нотаріальна контора надала відповідь ОСОБА_3 про те, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 97)

Єдиним спадкоємцем першої черги був її чоловік померлої - ОСОБА_5, який своєчасно звернувся до нотконтори, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не встиг та 15 листопада 2008 року помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_23 І-ЖД № 165453, виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 міського управління юстиції, актовий запис № 864 (т. 1 а.с. 17), після чого відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину квартири та на 1/2 частину квартири, яку він не встиг оформити після смерті своєї дружини, однак, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв.

З матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі були зареєстровані та проживали наступні особи: ОСОБА_17 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14) В.Ф. з 1964 року по 1981 рік; ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_17) Л.П. з 1968 року по 2008 рік; ОСОБА_5 з 1982 року по 2008 рік; ОСОБА_24 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14) разом з чоловіком ОСОБА_7 з 1971 року по 1981 рік, та в них народилась донька ОСОБА_25, яка також з 1972 року по 1981 рік проживала у вказаній квартирі.

Крім кровних родичів у вказаній спірній квартирі з 1989 року по 1990 рік у квартирі проживала квартирант ОСОБА_26, вказані обставини підтверджуються Довідкою з домової книги про склад сімї та реєстрацію (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом почергово одержують інші особи, визначені статтями 1261-1265 ЦК України.

У ході судового розгляду справи було встановлено, що за життя ОСОБА_5 складено заповіту не було.

З урахуванням вищенаведеного, у даному разі право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені статтями 1261-1265 ЦК України.

15.04.2009 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої одеської нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, а 17.04.2009 року ОСОБА_2, де їм стало відомо, що 10 квітня 2009 року до контори також звернулась і ОСОБА_3

З матеріалів справи, пояснень сторін по справі, показань свідків вбачається, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_22) є двоюрідною племінницею ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_17), яка разом з ОСОБА_2, з яким у подальшому зареєструвала шлюб, з 2004 року проживали разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_5, доглядали за ними, вели спільне господарство, оплачували комунальні послуги по спірній квартирі, жили однією сімєю.

Вказані обставнини підтвердили свідки, допитані у судовому засіданні.

ОСОБА_19, ОСОБА_27, ОСОБА_24 та ОСОБА_28 підтвердили, що позивачі проживали однією сім'єю з ОСОБА_5, починаючи з 2002 року. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були близькі родинні відносини, вони спільно користувалися квартирою, вели спільне господарство. За поясненнями свідків необхідність проживати разом однією сім'єю виникла внаслідок пропозиції ОСОБА_8 та ОСОБА_5, які, не маючи своїх дітей, завжди визнавали позивачів за близьких родичів, називали їх своїми дітьми та запропонували жити разом. В подальшому, із-за поганого стану здоров'я ОСОБА_8 та ОСОБА_5, позивачі доглядали за ними, допомагали морально та матеріально. Після смерті ОСОБА_8, продовжували проживати однією сімєю з ОСОБА_5, доглядати та допомагати йому.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що він був сусідом ОСОБА_8, ОСОБА_5, мешкає біля 15 років за адресою: АДРЕСА_3, у звязку з чим йому відомо, що приблизно з 2002 року по теперішній час в квартирі 29, по вул. В. Терешкової, 10-а, в місті Одесі, проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Як сусід він неодноразово заходив до квартири як до ОСОБА_5, так і до ОСОБА_2. Зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є його племінниками, які проживають з ними як діти, доглядають за ним та його дружиною ОСОБА_8. Також свідок ОСОБА_19 підтвердив, що неодноразово бачив позивачів з продуктами, ліками та наполягав, що останні саме мешкали однією сімєю з ОСОБА_5, а не як квартиранти. Це було видно по обстановці в квартирі, по речам, на які свідок звертав увагу, та зі слів самого ОСОБА_5 Відповідачку ОСОБА_3 вперше свідок побачив у судовому засіданні у 2010 році.

Свідок ОСОБА_27 також підтвердила, що відвідувала ОСОБА_5 як лікар-герантолог на прохання його дільничого лікаря ОСОБА_29, знала як ОСОБА_5, так і його племінників, яких останній називав дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2. За 1,5-2 місяця до смерті ОСОБА_5, відвідувала його кожен день, зранку робила йому перевязки у звязку з рожистим запаленням на нозі, навчила робити перевязки і ОСОБА_1, яка робила їх ОСОБА_5 ввечері. Передавала позивачам призначення на придбання ліків для ОСОБА_5, а вранці все це перевіряла. Спілкувалася з ОСОБА_5 особисто. Зі слів останнього їй відомо, що дружина в нього померла, а за ним продовжують доглядати діти, маючи на увазі ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_30 суду показала, що ОСОБА_1 є її троюрідною племінницею. Знає відповідачку ОСОБА_3 як шкільну подругу своєї троюрідної сестри ОСОБА_8 Підтвердила також, що в їх сімї завжди були міцними сімейні стосунки між всіма родичами. Не тільки як родичка, а ще як лікар, вона часто відвідувала ОСОБА_8, яка була дуже хворобливою. Свідку також відомо, що приблизно з 2001-2002 року ОСОБА_1 почала проживати в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 через незгоду їх батьків з такими стосунками, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 запропонували їм проживати разом з ними. Свідок ОСОБА_30 також зазначила, що після того, як позивачі почали проживати разом з ОСОБА_5, обовязки за доглядом останніх прийняли на себе позивачі, хоча свідок ОСОБА_30 продовжувала контролювати лікування ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_30 знайома з відповідачкою ОСОБА_3, яка була шкільною подругою ОСОБА_8, але не самою близькою. Консультувала сина відповідачки ОСОБА_3 в дитинстві як лікар. Стверджує, що відповідачка ОСОБА_3 постійно навязувала свої послуги, просила передати їй оригінали чеків по сплаті за ліки для ОСОБА_8, щоб через знайомого депутата ми змогли отримати грошову компенсацію. Так деякі чеки на придбання ліків опинилися у ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_3 дійсно відвідувала у лікарні ОСОБА_8, однак зі слів останньої їй відомо, що ОСОБА_3 висловлювала свої невдоволення. Свідок ОСОБА_30 категорично заявляє, що відповідач ОСОБА_3 ніколи не мешкала з ОСОБА_5, натомість позивачі постійно мешкали з ними однією родиною приблизно з 2001-2002 років. Свідок ОСОБА_30 також підтвердила, що на прохання та за гроші позивачів вона замовляла проведення поховання ОСОБА_5, тому в наданих суду копіях договору-замовлення на організацію проведення поховання ОСОБА_5 вказане її прізвище. Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату комунальних послуг позивачами за період з 2002 року за адресою: АДРЕСА_4, оригінали яких досліджувалися судом.

Свідок ОСОБА_24 суду показала, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_8, у звязку з чим їй відомо, що ОСОБА_3 навчалась з ОСОБА_8 у одному класі, але ніколи у квартирі разом з нею не проживала. Також свідок підтвердила, що їх з ОСОБА_8 двоюрідна племінниця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_22) почала проживати з ОСОБА_2 в незареєстрованому шлюбі десь у 2002 році, та оскільки їх батьки були проти, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 запропонували їм оселитися разом з ними. Вони жили однією сімєю, купували продукти, доглядали, вели спільне господарство. ОСОБА_8 за життя ніколи не скаржилася на позивачів, та вважала, що вони були потрібні друг другу. Зі слів ОСОБА_8 свідку відомо, що їм було комфортно разом з ОСОБА_2. Вони робили разом закрутки, в квартирі було чисто, затишно, почувалася рука Елі. Також свідок ОСОБА_24 підтвердила, що проживала та була зареєстрована у ОСОБА_8 разом зі своєю сімєю з 1971 по 1981 роки. Натомість ні в цей час, ні в інший, відповідачка ОСОБА_3 ніколи в спірній квартирі не проживала. Свідок ОСОБА_24 також показала, що відповідачка ОСОБА_3 платила за кремацію не свої гроші, а ті, які зібрала сімя. Також відповідачка ОСОБА_3 забрала ряд документів, в тому числі і свідоцтво про смерть ОСОБА_8 та з невідомих причин утримувала їх у себе безпідставно, що вимусило ОСОБА_5 отримувати дублікат свідоцтва про смерть своєї дружини. Разом із ОСОБА_2, ОСОБА_5 їздив додому до ОСОБА_3, вижидав її, доки не забрав в неї свій паспорт та ідентифікаційний код. При цьому, ОСОБА_3 ніколи не відповідала на запитання, навіщо вона утримувала у себе документи. Лише тепер свідок ОСОБА_24 зрозуміла поведінку ОСОБА_3

Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_8 за № 000791 від 11 лютого 2008 року отримала ОСОБА_24, копія його міститься в матеріалах цивільної справи.

З матеріалів справи вбачається, що саме дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_8 був наданий її чоловіком ОСОБА_5 державному нотаріусу разом із зявою про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки № 1476 від 12.10.2009 року, виданої дільницею № 7 КП «ЖКС «Вузівський» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.01.1982 року по день смерті 15 листпада 2008 року постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, починаючи з 2002 року позивачі постійно проживали однією сім'єю з ОСОБА_5, вели з ними спільне господарство, вони разом утримували спільне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Однією з ознак сімї є кровне споріднення.

Згідно ст. 1264 Цивільного Кодексу України (положення якого, згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу застосовуються до спірних правовідносин, що продовжують тривати після вступу в дію Кодексу) у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині вимог про визнання факту проживання однією сім`єю обґрунтованим, а докази, надані на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 однією сім'єю в період з 2002 року по 15 листопада 2008 року - достовірними і переконливими.

Щодо вимог про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязанні спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відккриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У свою чергу відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та наполягала на тому, що саме вона проживала разом з ОСОБА_8 з 1964 року або з 1968 року, точний рік не називає, постійно плутаючись у свідченнях, а потім і її чоловіком ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_5 однією сімєю, вони мали спільний побут, але жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 суду не надала.

З паспортних даних відповідачки ОСОБА_3 та її пояснень вбачається, що вона з 28.01.1972 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_31, в період шлюбу в них народився син ОСОБА_32. У 1979 році сімя ОСОБА_3 отримала трикімнатну квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа та ОСОБА_16, 23, кв. 27, де відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована по теперішній час разом з сином та чоловіком. Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОН», вбачається, що ОСОБА_3 разом зі своєю сімєю використала своє право на приватизацію та стала співвласником вказаної квартири разом із своїм чоловіком та сином. Крім того, згідно тієї ж довідки, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_31 подарував свої дружині відповідачці ОСОБА_3 21 березня 2000 року Ѕ частину будинку 41, по вул. С. Ядова в місті Одесі, власником якої є відповідачка дотепер. З пояснень відповідачки ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_33 вбачається, що син ОСОБА_3 з 1 по 10 класи навчався у школі, яка розташована в районі Таїрово, тобто за місцем мешкання родини.

Відповідно до п. 21 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р., до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦПК України.

Суд критично ставиться до суперечливих свідчень свідків, а саме:

Зі свідчень свідка ОСОБА_33 вбачається, що вона навчалася разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у школі робочої молоді, номера якої не памятає. Тепер вона депутат та мати-героїня, приймала активну участь у житті ОСОБА_8 Вона разом із ОСОБА_3 купувала ОСОБА_8 дорогі ліки, відвідувала разом із ОСОБА_3 останню в лікарні. Саме ОСОБА_33 взяла сімю ОСОБА_8 під свою опіку. Але памятає, що ОСОБА_3 практично жила у ОСОБА_8, більшу частину життя проводила з нею. Зі свідчень ОСОБА_33 також вбачається, що вона відвідувала спірну квартиру в 2007 та взимку 2008 року та стверджує, що ОСОБА_3 знаходилася практично там. Зі слів ОСОБА_3 свідку відомо, що нібито родичі ОСОБА_8 відмовляли їй в грошовій допомозі, але про кого йшла мова свідок не знає. Коли відвідувала ОСОБА_8, то знаходилася або у кухні, або у гостинній, в інші кімнати не заходила. Але наполягає, що бачила, як ОСОБА_3 спала разом із своїм сином у гостинній на дивані. Підтвердила факт того, що ОСОБА_3 разом із своєю родиною отримала квартиру на вул. Ільфа та Петрова та приватизувала її. Крім того її чоловік подарував їй Ѕ частину будинку на вул. ОСОБА_34.

Однак ОСОБА_3 ніколи не згадувала про допомогу вказаного свідка і її безпосередню участь у житті ОСОБА_8 Більш того, свідок ОСОБА_33 стверджувала, що і після смерті ОСОБА_8 відповідачка ОСОБА_3 продовжувала проживати в спірній квартирі, так як вони дзвонили одна одній. Хоча сама відповідачка ОСОБА_3 спростовує ці свідчення своїми поясненнями про те, що після смерті ОСОБА_8 в спірній квартирі вона вже не проживала.

Свідок ОСОБА_35, дільничний терапевт ОСОБА_8, який працює у поліклініці № 20 м. Одеси підтвердив, що констатував смерть ОСОБА_5 на дому. Хто його запросив сказати не може. В квартирі разом з ним знаходилися робітники похоронного агентства. Але якийсь чоловік, який знаходився у квартирі, допоміг йому з тілом, хто сказати не може. Він не бачив, щоб хтось проживав з ОСОБА_5, наскільки він знає. Але бачив декілька разів в квартирі ОСОБА_3, але мешкала вона там чи ні сказати не зміг. При цьому підтвердив, що знає лікаря ОСОБА_27, яку направляв до ОСОБА_5 як лікаря-психіатра, так як зі слів свідка ОСОБА_36, у останнього були психози, а ОСОБА_27 психіатр.

Суд критично ставиться до свідчень ОСОБА_37, виїзного лікаря «Швидкої допомоги», який показав, що мав на день по 20-25 викликів до хворих, однак, запамятав ОСОБА_3, тому що та була дуже говірлива. Госпіталізував ОСОБА_8 у лікарню № 11 м. Одеси. В квартирі бачив чоловіка. Чи був хтось ще у квартирі, пояснити не міг. По кімнатам не ходив. Хто викликав швидку пояснити не міг. Скільки кімнат у квартирі пояснити не міг, де лежала хвора також пояснити не міг. Скільки раз був в квартирі пояснити також не міг. На початку допиту показав, що «хроніков», тобто хворих на хронічні захворювання, якою була ОСОБА_8 він памятає, а на прикінці допиту показав, що таких хворих не запамятовує. Дивлячись на картку виклику швидкої допомоги, підтвердив час прибуття до ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_38 пояснив, що знає ОСОБА_3 з 1966 року, знає її сина, бо доводиться йому хрещеним батьком, підтримує дружні стосунки з ОСОБА_3 Також знав ОСОБА_39 та ОСОБА_5 з 1965 року. В той час як у 1965 році ОСОБА_8 було 14 років, а з ОСОБА_5 вона одружилася у 1971 році. Свідчить, що деякий час проживав по-сусідству з сімєю ОСОБА_5 зі своєю дружиною в період 1974-1980 роки, а потім за місцем свого мешкання АДРЕСА_6. Акт про мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 підписував. Вважає, що ОСОБА_3 допомагала ОСОБА_5 та на його думку мешкала разом з ними, так як він зустрічав її в квартирі. Зі слів свідка, на прохання ОСОБА_3 він купував ліки для ОСОБА_5, продукти харчування та хліб. Чому саме він, а не син ОСОБА_3 пояснити не міг. Зі слів свідка, ОСОБА_3 постійно знаходилася у квартирі ОСОБА_5, тому він їй допомагав. Але при цьому показував, що і ОСОБА_8, і її чоловік ОСОБА_5 не були лежачими хворими, нібито ОСОБА_8 скаржилася йому на плохе самопочуття. Із ліків, які він придбав, памятає лише для серця. Після смерті ОСОБА_8 за допомогою до нього ОСОБА_3 вже не зверталася. При цьому з ОСОБА_3 не обговорює, хто проживає в квартирі ОСОБА_8 та чому перестала там жити ОСОБА_3. Бачив декілька разів після смерті ОСОБА_8 у спірній квартирі ОСОБА_3, але чи проживала вона там сказати не може.

Хоча сама ОСОБА_3 спростовує той факт, що проживала в квартирі після смерті ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_40 підтвердила, що товаришувала з ОСОБА_8 з 1971-1972 років, знала її маму, чоловіка, свекруху, деяких родичів, але не за прізвищем. Була запрошена на 50-річний ювілей до ОСОБА_8 у 2001 році, бачила там родичів. Родичів ОСОБА_8 бачила по святах. ОСОБА_3 бачила у ОСОБА_8 постійно, хоча бувала в них 5-10 раз на рік. Стверджує, що син ОСОБА_3 приносив ліки. ОСОБА_3 зустрічала на базарі «Черьомушки», хоча сама свідок проживає на 7 станції Великого Фонтану, а зі слів свідка ОСОБА_33, на своєму авто вона возила ОСОБА_3 на ринок «Привоз». Зі слів свідка ОСОБА_38 ОСОБА_3 постійно знаходилася в квартирі ОСОБА_8, а продукти їм на прохання ОСОБА_3 приносив він. І ліки курував він. Знає чоловіка ОСОБА_3, якого звуть ОСОБА_38. Бачила його. ОСОБА_3 свого чоловіка и хвалила, і лаяла, як усі жінки. Зі слів ОСОБА_8 свідку ОСОБА_40 відомо, що ОСОБА_3 її найкраща та віддана подруга, яка її виручає. При цьому свідок пояснив, що ОСОБА_8 була скритною людиною, яка не полюбляла говорити про свої хвороби та про допомогу ніколи не просила. Свідку ОСОБА_40 відомо, що син ОСОБА_3 мешкає разом з мамою ОСОБА_3 на вул. ОСОБА_41, що спростовується свідченнями самої ОСОБА_3 про те, що мати її померла ще в 1994 році, а мешкає син ОСОБА_3 разом із матірю та батьком за адресою: вул. Ільфа та Петрова, 23, кв. 27, що доведено в суді.

Судом встановлено, що хоча ОСОБА_8 хворіла на онкологічні захворювання з гінекології, однак, померла у відділенні щелепно-лицевої хірургії у звязку з абсцесом слинної залози. Жоден із свідків відповідачки ОСОБА_3, як і вона сама про це не згадав, хоча ця хвороба дуже видозмінила її обличчя та не помітити яке було неможливо.

Ні один із свідків, які називали себе друзями ОСОБА_8, не був на її похоронах, що також наводить на думку, що всі пояснення вони надавали на прохання ОСОБА_3, з її слів.

У звязку з чим у суду відсутні будь-які підстави та належні і допустимі докази на підтвердження доводів ОСОБА_3 про проживання однією сімєю з ОСОБА_8 та ОСОБА_5

У судовому засіданні на підтвердження своїх вимог відповідачка ОСОБА_3 надала суду копії листів алфавітної книжки, наданої директором ОСОБА_4 загальноосвітньої школи № 27 1-Ш ступенів ОСОБА_4 міської ради Одеської області, в яких містяться відомості щодо проживання гр. ОСОБА_42 (у теперішній час ОСОБА_3) ОСОБА_43 (на теперішній час Іванівни) за адресою: АДРЕСА_7.

Після витребування з ОСОБА_4 загальноосвітньої школи № 27 1-Ш ступенів ОСОБА_4 міської ради Одеської області оригіналу алфавітної книжки, в якій містяться відомості щодо місця проживання гр. ОСОБА_42 (у теперішній час ОСОБА_3) ОСОБА_43 (на теперішній час Іванівни) та огляду його у судовому засіданні встановлено, що відомості з оригіналу журналу не співпадають з копіями, наданими відповідачкою ОСОБА_3 до суду в якості доказів. Так, в оригіналі алфавітної книжки, наданої до суду директором ОСОБА_4 загальноосвітньої школи № 27 1-Ш ступенів ОСОБА_4 міської ради Одеської області, на аркуші 114 під № 2036 містяться відомості про те, що ОСОБА_42 (у теперішній час ОСОБА_3) проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також при винесенні рішення суд бере до уваги, що в провадженні Київського районного суду міста ОСОБА_26 знаходилася цивільна справа № 2-238/10, спір розглядався між тими самими особами з того самого приводу. Рішення по суті було ухвалено 19 жовтня 2010 року. По справі були встановлені певні обставини, які навіть після скасування рішення суду колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області 09 грудня 2009 року не були спростовані. Рішення було скасовано з підстав невірного визначення сторонами способу захисту їх прав та невірного визначення складу відповідачів. Законність ухвали від 09 грудня 2009 року підтвердила і ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2010 року (т.1, а.с.208-215).

Оглянувши надані відповідачем письмові докази, які містять власноручні коментарі ОСОБА_3, суд не може вважати їх належними та допустимими та приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 хоч і була подругою ОСОБА_8, допомагала хворій, однак, факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_44 суду не довела.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлені правомірно, відповідно до діючого законодавства України та без його порушень, вони не порушують законних інтересів та прав інших осіб, у звязку з чим підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3,15,30,32,40,60,79-81, 118,120,256 ЦПК України, ст. ст. 15,16,1220,1222, 1223,1258,1264,1268,1269,1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання спадкоємцями четвертої черги за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 2002 року до часу відкриття спадщини, тобто до 15 листопада 2008 року.

Визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спадкоємцями четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_5, померлого 15 листопада 2008 року в місті ОСОБА_26

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя