Провадження №2/369/4328/13
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2013 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Скорої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що на виконанні відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ перебуває виконавчий лист №2-1323, виданий Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З приводу невиконання боржником рішення суду вона неодноразово зверталася до відділу державної виконавчої служби. Але боржник продовжує ігнорувати виконання обов'язку покладеного на нього судом щодо надання утримання на сина, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2, від 01.08.2013 , виданої старшим державним виконавцем відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_4, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з березня 2011 року по липень 2013 року складає 5257,54 грн.

Загальна сума вимог щодо стягнення пені(неустойки) за прострочення сплати аліментів з березня 2011р. по січень 2013 року, станом на момент пред'явлення позову, становить: 29290,05 грн.

Тому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 29290,05 грн. та судовий збір.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки він працює, проте до нього на роботу виконавчий лист не надсилався для відрахування аліментів, в зв»язку з чим взагалі не знає суму, яку він повинен сплачувати, тому сплачує аліменти добровільно.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ перебуває виконавчий лист №2-1323, виданий Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2, від 01.08.2013 року, виданої старшим державним виконавцем відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_4, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з березня 2011 року по липень 2013 року складає 5257,54 грн.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Відповідно до зазначеної постанови - порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячі з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Як вбачається з пояснень позивачки, вона не отримує аліменти , проте не довела коли саме вона надала виконавчий лист до виконання, чому саме вона просить стягнути заборгованість з березня 2011 року, якщо виконавчий лист виданий Києво-Святошинським судом 09.02.2012 .

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З аналізу змісту Ч.1 ст. 196 СК України вбачається, що для проведення розрахунку розміру пені за не своєчасну сплату аліментів, необхідно мати данні про розмір боргу, час з якого виникла заборгованість, та до якого часу вона існувала, а оскільки аліменти нараховуються та мають сплачуватись щомісячно, то розмір пені має розраховуватись за кожен місяць окремо виходячи з розміру не сплачених аліментів (заборгованості) за конкретний місяць, часу з якого вона виникла та часу її існування у вигляді кількості днів.

На підтвердження своїх вимог позивачка надала суду розрахунок суми боргу по аліментах відповідача за кожен місяць окремо з березня 2011 року по січень 2013 , як це вимагає зміст ч.1 ст. 196 СК України, однак сума заборгованості по аліментам в ньому визначена не з реальних доходів, що мав відповідач за цей період, а на підставі довідки № 5 виданої підприємством, в якому він працює 14.03.2013, при цьому позивачка не надала доказів коли нею було пред»явлено виконавчик лист місце роботи відповідача та його доходи за цей час..

Ч. 1 ст.195 СК України визначає: Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Ч. 2 ст.195 СК України визначає: Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Відповідач в судовому засіданні надав довідку про дохід, з якої вбачається, що він працює на Приватному підприємстві «Теплобудсервіс». Крім того відповідач надав касові чеки, з яких вбачається, що він добровільно сплачував аліменти , тобто сума заборгованості по сплаті аліментів, яка надається державним виконавцем не відповідає дійсності, а отже і сума неустойки.

За таких обставин суд, аналізуючи дані норми права, приходить до висновку про не можливість покладення в основу даного рішення розрахунку суми боргу по аліментах відповідача станом на 01.03.2013 що наданий позивачем, оскільки сума заборгованості по аліментам в ньому визначена не з реальних доходів, що мав відповідач за цей період, а на виходячи з середньомісячної заробітної плати по м. Києві.

Так зі змісту норм ч.3 ст.195 випливає, що застосування середньої заробітної плати при обчисленні суми заборгованості по аліментам можливе лише у випадку якщо боржник не працював на час виникнення заборгованості та не працює на час визначення її розміру. Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач не працював на час виникнення заборгованості по аліментам. А обґрунтованість такого розрахунку з підстав відсутності у сторони позивача відомостей про місце роботи відповідача та його помісячний дохід на період заборгованості, законодавством не передбачається.

Як вбачається з довідки № 5 від 14.03.2013 відповідач в період березня 2011 працював та визначено його середньомісячну заробітну плату.

Також як вбачається з квитанцій наданих відповідачем, ним в добровільному порядку перераховувалися кошти на утримання дитини , що як вбачається з пояснень позивачки не враховано при нарахуванні заборгованості, та свідчить про відсутність вини відповідача за прострочення сплати аліментів.

Тобто позивачка не довела ті обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростувала тих обставин на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачки її права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачки оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 187, 194, 196, 197 СК України, ЗУ «Про виконавче провадження» ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: