Справа № 484/265/13-ц
Провадження № 2/484/303/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2013 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, ціна позову 71 336 грн., -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що з 1998 року проживала однією сімєю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу по вул. Чернишевського, 17а, в будинку, який в рівних частках належить матерям кожного з них. З ОСОБА_4 вони вели спільне господарство, піклувались одне про одного, мали спільний бюджет, разом займалися торгівлею. 10.11.2001 року у них народилася донька ОСОБА_5, а 10.03.2006 року вони з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. 13.03.2012 року ОСОБА_4 загинув. Після його смерті залишилось спадкове майно, частина з якого була придбана ними спільно до реєстрації шлюбу, але під час спільного проживання, а саме причеп ГКБ 8352 сірого кольору, д.н.з.НОМЕР_1 та ? частиниквартири № 16 в будинку № 52 по вул. Київській в м. Первомайську. Вважає, що оскільки таке майно було набуте ними внаслідок спільної праці, воно є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 Тому просить визнати за нею право власності на ? частину вказаного причепу та на ? вказаної квартири. Крім того, у період з 01.01.2004 року по 10.03.2006року, коли діяв СК України, вони разом з ОСОБА_4 під час проживання сімєю без реєстрації шлюбу, придбали автомобіль ВАЗ 2110/2 д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3. Обидва автомобілі зареєстровані на імя ОСОБА_4, однак позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року та визнати за нею право власності на ? частину зазначених вище автомобілів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 повністю підтримали позов, просили його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що позивач та ОСОБА_4 не проживали як чоловік і жінка до реєстрації шлюбу. Вони зустрічалися, потім жили разом якийсь час, розходилися, позивачка уїжджала на тривалий час. Також відповідачі стверджували, що позивачка та ОСОБА_4 не працювали разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Бізнесом займався ОСОБА_4 і саме він вирішував усі питання в сімї. Разом з тим відповідачі визнали, що у позивачки та ОСОБА_4 дійсно в листопаді 2001 року народилася спільна дитина, яку ОСОБА_4 визнав своєю. По вул. Чернишевського, 17а вони проживали разом і з ними також проживали: донька ОСОБА_1 від першого шлюбу, спільна донька ОСОБА_5, та син ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_2 відповідач у справі, який на той час був неповнолітнім. Вважають, що позивачем не надано доказів придбання майна за спільні кошти за часу дії КЗпШС України, не надано доказів проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу за час дії СК України, а тому просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, розділу УП Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна, інших обєктів цивільних прав, визначається нормами матеріального права, що діяли на час його набуття (створення). СК України набрав чинності одночасно з ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. Таким чином, до сімейних відносин, що виникли до 01.01.2004 року, застосовуються норми КЗпШС України (1969 р.), а до відносин, що виникли після норми СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 13 КЗпШС України (1969 р.), п.1 ст. 17 Закону України Про власність, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, придбаного до 2004 року, спільним сумісним майном визнається майно, набуте членами сімї внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин. Оскільки права та обовязки подружжя породжує лише шлюб, зареєстрований в державних органах РАЦС, то для визначення поняття членів сімї, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, можливе застосування положень ч.2 ст. 63 ЖК України, норми якого діяли на час придбання спірного майна, відповідно до яких членами сімї є особи, що спільно проживають та ведуть одне з одним спільне господарство.

Згідно записів у будинковій книзі, у будинку № 17а по вул. Чернишевського в м. Первомайську з 20.07.2002 року були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, яка після одруження у 2006 році змінила прізвище на Алетенко.

Однак, як пояснили суду свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати разом ще до цього часу. При деяких розбіжностях в поясненнях свідків, всі вони пояснили, що під час вагітності позивачки, тобто приблизно з середини 2001 року, вона з ОСОБА_4 проживала разом ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку, який до цього порівну придбали їх матері. Крім того, разом з ними проживали син ОСОБА_4 відповідач по справі, донька позивачки від першого шлюбу та мати позивачки. Як пояснили свідки, дійсно зазначених осіб повязував спільний побут, вони піклувалися одне про одного. Позивачка та ОСОБА_4 разом займалися бізнесом торгували картоплею, яку закуповували на Закарпатті, в м. Одеса. При цьому картоплю привозили до м. Первомайська, де її сортували, перебирали разом усі родичі, а потім везли на продаж до м. Одеса. Позивачка постійно, до останніх місяців вагітності, їздила з ОСОБА_4 на Камазі з цією метою, а в останні місяці вагітності ОСОБА_1 та після народження дитини, з батьком їздив торгувати його син ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 підтвердив такі обставини.

Крім того усі свідки пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ніколи не розлучалися, не розходилися, що спростовує пояснення відповідача ОСОБА_3 в цій частині. Зазначені вище пояснення свідків підтверджуються фотокартками, наданими позивачкою, на яких зображена вона, ОСОБА_4, їх діти у досліджуваний судом період часу.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ФП № 164441, виданого повторно 12.05.2012 року, ОСОБА_5 народилася 10.11.2001 року, її батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується також копією актового запису про народження, витягом з реєстру актів цивільного стану та свідоцтвом про встановлення батьківства, згідно яких ОСОБА_4 визнав себе батьком дитини ОСОБА_13, яка народилася у ОСОБА_8 10.11.2001 року, подавши про це відповідну особисту заяву, внаслідок чого було змінено і прізвище дитини на Алетенко.

Причеп ГКБ д.н.з. НОМЕР_4 був придбаний ОСОБА_4 15.11.2001 року, що підтверджується довідкою ВРЕВ ДАІ № 1446 від 27.10.2012 року та свідоцтвом про реєстрацію НІС № 224563, тобто зазначене майно придбане через пять днів після народження спільної дитини у ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Враховуючи наведені вище встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону, що діяли на той час, зазначене майно слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оскільки судом встановлено, що протягом вагітності ОСОБА_1, під час народження дитини та після цього, до одруження у 2006 року, фактично позивачка та ОСОБА_4 проживали разом, як одна сімя. При цьому жоден з них не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання попередніх шлюбів. Вони були повязані спільним побутом, разом працювали і придбавали майно для потреб сімї та веденняспільного бізнесу. При цьому суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали спірний причеп в результаті спільної діяльності (праці), яка виразилася в торгівлі овочами (картоплею), оскільки з пояснень свідків вбачається, що вони працювали разом, перевезення товару здійснювали разом на транспорті, що належав ОСОБА_4, який цим транспортом керував, однак позивачка завжди приймала участь у такій діяльності, зокрема у торгівлі, в тому числі як підприємець, що підтверджується довідкою виконкому Первомайської міської ради № А-285-13 від 28.03.2013 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 була зареєстрована як СПД з 27.11.1997 року по 30.06.2004 року за № 6315.

З наведених вище підстав також слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ? частину квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_4 придбав 10.01.2003 року. Обставини придбання зазначеної квартири детально описані суду свідком ОСОБА_11 дружиною співвласника зазначеної квартири, яка зокрема пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яких вона вважала подружжям, разом з їх сімєю придбали зазначену квартиру для ведення спільного бізнесу. Разом вони вкладали гроші в оформлення документів на відкриття магазину, в ремонт квартири. Господарськими питаннями займалася їх сімя, а ОСОБА_4 потім з ними розраховувались, при цьому приходили разом. Свідок зазначила, що позивачка займалася бізнесом разом з ОСОБА_4 і з часу вагітності до смерті ОСОБА_4 вони проживали разом. Про встановлені судом обставини сумісного проживання та праці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зазначено вище.

Оскільки судом визнано, що причеп ГКБ та ? частини квартири по вул. Київській, 52/16 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як майно придбане членами однієї сімї на спільні кошти, суд вважає, що частки співвласників в даному випадку є рівними, враховуючи ступінь участі їх у створенні спільної власності, який суд визнає рівним, адже іншого належними та допустимими доказами не доведено. А тому на підставі ст. 115 ЦК УРСР за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаного майна, тобто на ? частину причепу ГКБ та ? частину спірної квартири.

Крім того, відповідно до ст. 3 СК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Той факт, що з 01.01.2004 року до 10.03.2006 року (до часу реєстрації шлюбу), ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу підтверджується як наведеними вище доказами, так і поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в цій частині, з яких вбачається, що вони проживали разом, були повязані спільним побутом, піклувалися один про одного та про своїх дітей, близьких. Крім того, усі зазначені свідки пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом виховували доньку ОСОБА_13, яку ОСОБА_4 дуже любив. Вони збиралися на сімейні свята, виховували дітей від першого шлюбу; їх мами підтримували з ними близькі стосунки, займалися вихованням їх дитини. При цьому жоден з них не перебував у шлюбі з іншою особою. Тож їхнє спільне життя мало вигляд саме сімейного, подружнього життя. Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що навіть і не знала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не одружені, адже їх стосунки складали враження, що вони чоловік і жінка. Про те, що шлюб не був зареєстрований, вона дізналася згодом.

Тож в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю з 0.01.2004 року до 10.03.2006 року, а саме як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Згідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України, тобто частки майна чоловіка і жінки є рівними.

З довідки ВРЕР ДАІ та № 1446 від 27.10.2012 року та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів КХС № 995009 та КХС № 625002 вбачається, що на імя ОСОБА_4 було придбано 09.02.2006 року автомобіль ВАЗ 2110 2, 2002 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та 17.09.2005 року КАМАЗ 5320, 1989 року випуску білого кольору, д.н.з. НОМЕР_5. Тобто, зазначені транспортні засобі придбані під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не було укладено жодних письмових договорів щодо розпорядження зазначеними транспортними засобами. Доказів того, що під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мали окремі бюджети, відповідачами не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що на підставі ст. 74, 79 СК України такі транспортні засоби слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а відповідно за позивачкою слід визнати право власності на ? частину вказаного майна.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 10 березня 2006 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках наступне майно: причеп ГКБ 8352, 1989 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4; ? частину квартири АДРЕСА_2; автомобіль ВАЗ 21102, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, № кузова ХТА 6008, № двигуна 6; автомобіль КАМАЗ 5230, 1989 року випуску, білого кольору, № двигуна 377133, д.н.з. НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину причепу ГКБ 8352, 1989 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2; ? частину автомобіля ВАЗ 21102, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, № кузова ХТА 08, № двигуна 6; ? частину автомобіля КАМАЗ 5230, № двигуна 377133, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_5

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення апеляція може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: