Справа №1625/5324/12
№2/545/1423/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2013 р. Полтавський районний
суд Полтавської області у складі:

головуючого
судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі
Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання мирової угоди у частині та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про спонукання до виконання мирової
угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Полтавського районного суду з позовом
до ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди,
укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
частині зобов'язання ОСОБА_1
добровільно укласти із ОСОБА_2 договір
безоплатного земельного сервітуту на
право проходу до вигрібної ями та до
АДРЕСА_1. Посилалась на те, що їй
належить житловий будинок по АДРЕСА_1.
Відповідач є власником суміжного
домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1. З приводу користування
земельною ділянкою, яка відмежовує
домоволодіння сторін судом
розглядався спір, який завершився
укладенням 26 квітня 2012 року мирової
угоди. Вважає, що умови мирової угоди
щодо укладення з ОСОБА_2 договору
сервітуту на право проходу до
вигрібної ями та до АДРЕСА_1 не
відповідає її правам та інтересам.
Розташування вигрібної ями біля
будинку, завдає руйнування останнього,
про що вона не знала на час укладення
мирової угоди, а дізналась восени 2012
року. Також в обґрунтування позовних
вимог посилалась на те, що ОСОБА_2 не
виконав зобов'язання за мировою угодою
та не надав згоду на розробку технічної
документації із землеустрою та не
погодив межу її земельної ділянки
шляхом підписання акту погодження меж.
Зі своєї сторони вона виконала свої
зобов'язання у частині сплати коштів за
будівництво колодязя. Ухилення ОСОБА_2
від виконання взятого зобов'язання має
істотній характер, оскільки
унеможливлює приватизацію нею
земельної ділянки, яка знаходиться у її
користуванні.

До початку розгляду справи по суті
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про спонукання до
виконання мирової угоди, посилаючись
на те, що згідно договору дарування від
17 грудня 1974 року від свого батька він
отримав у власність домоволодіння по
АДРЕСА_2. У 1983 році на земельній ділянці,
якою користувалась його мати, за
домовленістю з останньою ним була
побудована зливна яма, якою він
користується до цього часу. У 1991 році
його сестрі ОСОБА_1 батьки подарували
будинок із господарськими спорудами
поряд з його домоволодінням. Зазначив,
що в порушення будівельних норм та
правил його сестра побудувала на межі
земельних ділянок сарай без
відповідних погоджень та дозволів. В
даний час вона чинить перешкоди в
користуванні його земельною ділянкою.
Він не має можливості користуватись
зливною ямою та у нього немає виходу на
вул.Перемоги, незважаючи на те, що його
домоволодіння розташовано по АДРЕСА_2.
З метою вирішення спору, між ними 26
квітня 2012 року укладена мирова угода,
яка була затверджена судом. В
подальшому ОСОБА_1 відмовляється
виконувати мирову угоду в частині
укладення договору сервітуту на право
проходу до вигрібної ями та до
вул.Перемоги. Враховуючи вказане,
просив зобов'язати ОСОБА_1 до виконання
мирової угоди від 26 квітня 2012 року в
частині укладення договору на
встановлення безоплатного сервітуту
на право проходу до вигрібної ями та до
АДРЕСА_1 по земельній ділянці, яка
розташована по АДРЕСА_1 і знаходиться в
користування ОСОБА_1

Ухвалою Полтавського районного суду
від 06 лютого 2013 року вказані позовні
заяви об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити, а позов до неї не визнала,
дала пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 вважала, що
мирова угода в тій частині, в якій
просить її розірвати позивач, повинна
бути розірвана оскільки ОСОБА_2 не
надав згоду на розробку технічної
документації із землеустрою та не
погодив межу земельної ділянки ОСОБА_1,
чим істотно порушив умови угоди. До
того ж вважала, що питання щодо
укладення договору сервітуту повинне
вирішуватись добровільно за згодою
обох сторін.

Представник відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_4 просила відмовити у
задоволенні первісного позову та
просила задовольнити зустрічний позов
оскільки вважала, що одностороння
відмова від виконання мирової угоди не
допустима.

Представник третьої особи
Терешківської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області Лепейко Л.І. вважала, що
оскільки сторони уклали мирову угоду,
вона повинна ними виконуватись, а тому
позов щодо розірвання мирової угоди в
частині вважала таким що не підлягає
задоволенню, а позовні вимоги стосовно
зобов'язання до укладення мирової
угоди підлягають задоволенню.

Представник третьої особи - відділу
Держкомзему України в Полтавській
області в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення судової
повістки.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування від 29 червня 1991 року ОСОБА_1
належить житловий будинок по АДРЕСА_1
(а.с.27, 28).

Відповідно договору дарування від 17
грудня 1974 року ОСОБА_2 є власником
сумісного домоволодіння по АДРЕСА_2
Полтавської області (а.с.54).

З приводу відмови ОСОБА_2 у наданні
ОСОБА_1 згоди на виготовлення технічної
документації та відмови від підпису в
акті встановлення меж, усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, встановлення земельного
сервітуту, визнання права власності на
майно, судом розглядався спір, який
завершився укладенням 26 квітня 2012 року
мирової угоди.

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 26 квітня 2012
року вказана мирова угода була
затверджена (а.с.5, 6).

Відповідно до ухвали суду (п.5) ОСОБА_1
добровільно погодилась укласти
договір на встановлення безоплатного
земельного сервітуту на право проходу
до вигрібної ями та по АДРЕСА_1, яка
знаходиться на земельній ділянці і
перебуває в її користуванні.

За вказаною угодою (п.8) ОСОБА_2
добровільно погодився надати письмову
згоду на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку за
ОСОБА_1 та акт встановлення меж
земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.175 ЦПК України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову.

Згідно ст.598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.651 ЦК України договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

У відповідності до ст.652 ЦК України у
разі істотної зміни обставини, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. У разі
недосягнення згоди сторонами, договір
може бути розірваний за рішенням суду.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1
не доведено, що після укладення мирової
угоди істотно змінились обставини,
якими сторони керувались при укладенні
мирової угоди.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вигрібна яма
спричиняє руйнування житлового
будинку, підтверджень під час розгляду
справи не знайшли. До того ж вказані
обставини досліджувались під час
розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні
дії та рішенням Полтавського районного
суду від 04 червня 2013 року, яким в
задоволення позову відмовлено. В
рішенні зазаначено, що ОСОБА_1 не
доведено наявності обставин, які б
свідчили про те, що руйнування будинку
знаходиться у прямому
причинно-наслідковому зв'язку з
розміщенням вигрібної ями.

При розгляді даної справи, ОСОБА_1 не
надані суду докази, які б спростували
зазначене вище.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не
виконав умови мирової угоди в частині
надання письмової згоди на
виготовлення технічної документації
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку за ОСОБА_1 та акт
встановлення меж земельної ділянки
спростовується тим, що фактично
необхідну документацію ОСОБА_1 видано
на підставі мирової угоди від 26 квітня
2012 року.

Вразі не вирішення вказаного питання
ОСОБА_1 вправі була звернутись до суду з
позовом до ОСОБА_2 про спонукання до
виконання мирової угоди, що нею не
зроблено.

Відповідно до статей 1, 3, 10, 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог та на підставі
доказів, наданих особами, які беруть
участь у справі. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на те, що суду не було надано
належних та допустимих доказів щодо
істотної зміни обставини, якими
сторони керувалися при укладенні
договору та щодо ухилення відповідача
за первісним позовом ОСОБА_2 від
виконання умов мирової угоди, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 про розірвання мирової
угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
частині зобов'язання ОСОБА_1
добровільно укласти із ОСОБА_2 договір
безоплатного земельного сервітуту на
право проходу до вигрібної ями та до
АДРЕСА_1 слід відмовити.

Стосовно позовних вимог за зустрічним
позовом суд виходить з наступного.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

В силу п.1 ч.1 ст.18
Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа за
заявою стягувача про примусове
виконання рішення, зазначеного у ст.3
цього Закону.

Враховуючи, що мирова
угода, затверджена судом, припускає
добровільне її виконання, а вказаний
Закон направлений на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), то у разі
невиконання стороною умов такої угоди
у добровільному порядку,
заінтересована сторона має звернутися
до суду з позовом про спонукання
виконання мирової угоди в примусовому
порядку (ст.16 ЦК України), що стане
підставою для вчинення виконавчою
службою дій,спрямованих на примусове
виконання і відповідатиме вимогам п.5
ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої одним із
способів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі.

Мирова угода між сторонами від 26 квітня
2012 року була визнана ухвалою
Полтавського районного суду від 26
квітня 2012 року, яка набрала законної
сили.

Згідно ст.208 ЦПК України ухвала є формою
судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною радою України, - і
за її межами.

В силу ст.ст.11, 202 ЦК України затверджена
судом мирова угода за своєю правовою
природою є правочином, який за
загальними принципами цивільного
законодавства, має бути виконаний за
правилами ст.ст.525, 526 ЦК України.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі ухилення однієї із сторін від
виконання мирової угоди, інша сторона
має право звернутись до суду на
загальних підставах з позовом про
спонукання до виконання мирової угоди.

Позивачем за зустрічним позовом
ОСОБА_2 під час розгляду справи
доведено, що ОСОБА_1 ухиляється від
виконання мирової угоди, а тому позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
зобов'язання до виконання мирової
угоди від 26 квітня 2012 року в частині
укладення договору на встановлення
безоплатного сервітуту на право
проходу до вигрібної ями та до вулиці
Перемоги в с.Копили Полтавського
району Полтавської області по
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1
слід задовольнити.

Також, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 повинно бути
стягнуто понесені ним судові витрати, а
саме, судовий збір в розмірі 229 грн. 40
коп. (а.с.45).

На підставі викладеного, ст.ст.10, 11, 209,
212, 214-215, 218 ЦПК України, керуючись
ст.ст.11, 202, 525, 526 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання мирової угоди у
частині відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про спонукання до виконання мирової
угоди задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 до виконання
мирової угоди від 26 квітня 2012 року в
частині укладення договору на
встановлення безоплатного сервітуту
на право проходу до вигрібної ями та до
АДРЕСА_1 по земельній ділянці, яка
розташована по АДРЕСА_1 і знаходиться в
користуванні ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 229 грн. 40 коп. (двісті
двадцять дев'ять гривень 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський райсуд в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а у разі якщо рішення
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков