Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"19" липня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Ковалівській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2, мотивуючи тим, що з 31 січня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, нехтуванням відповідача сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про сім'ю, створення доброзичливої сприятливої психологічної атмосфери в сім'ї, що призвело до втрати почуття любові один до одного, внаслідок чого між ними погіршились взаємовідносини, протягом останніх двох років шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, просить розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що 31 січня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, нехтуванням відповідача сімейними цінностями, у зв'язку з чим між подружжям почали виникати постійні сварки, свідком яких нерідко ставала дитини, що негативно впливало на психоемоційний стан позивача та спричиняло їй душевних страждань, внаслідок чого між ними погіршились взаємовідносини, протягом останніх двох років шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач самоусунувся від надання матеріальної допомоги на утримання сім'ї та дитини, на даний час позивач проживає з іншим чоловіком, який піклується про неї та її дитину, між ними склались фактичні шлюбні стосунки, тому позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, за склавшися обставин примирення між подружжям не можливо, тому просить розірвати шлюб.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу вказаній в позовній заяви, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. ( ст.55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом останніх двох років сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує щодо надання судом строку на примирення, відповідач процесуальним правом взяти участь у судовому засіданні не скористався, доказів, які мали спростувати наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу, суду не надав.

Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу, з урахуванням позиції позивача, суд приймає рішення змінити шлюбне прізвище дружини "ОСОБА_1" на дошлюбне прізвище "ОСОБА_1".

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.25, 55, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 58, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 31 січня 2009 року (актовий запис №152) - розірвати.

Після розірвання шлюбу змінити прізвище дружини "ОСОБА_1" на дошлюбне прізвище "ОСОБА_1", прізвище чоловіка залишити "ОСОБА_2".

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

С у д д я