Справа № 226/6948/12 Провадження № 22-ц/772/203/2013Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 48Доповідач: Іващук В. А.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2013 р. м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4С,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2012 року,

у с т а н о в и л а :

17 жовтня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2012 року зазначений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісяця, починаючи з 17.10.2012 року і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_7 в прибуток держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким зменшити стягуваний розмір аліментів до 400 гривень.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають у шлюбі з 22 листопада 2007 року. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка знаходиться на утриманні матері ( а.с. 5, 6).

З грудня 2012 року сторони проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, працює за межами України на тимчасових роботах.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісяця, суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин про те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 і зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також правильно виходив із того, що відповідач є працездатним, має нерегулярний і мінливий дохід, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Задовольняючи позов, суд правильно застосував при цьому норми матеріального права, а саме положення статей 141, 180, 181, 182, 183, 184 СК України за якими вирішив справу.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що спростовують висновки суду. Такі доводи не дають підстав для скасування чи зміни правильного по суті та справедливого судового рішення.

Безпідставними є доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що судом не ураховано всіх обставин, зокрема того, що він не має можливості сплачувати саме такий розмір аліментів, оскільки не працює та має нерегулярний дохід.

Як вбачається із матеріалів справи суд вирішуючи цей спір виходив також із того факту, що відповідач є працездатний та періодично працює за межами України. Робота за межами України свідчить про те, що відповідач має дохід, з якого зобовязаний сплачувати аліменти. Оскільки розмір прибутків відповідача неможливо встановити, то суд правильно визначив розмір аліментів, а саме 800 грн. щомісяця, оскільки такий розмір більш наближений до розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2013 року становить 972 грн.

У судовому засіданні встановлено, що у відповідача інших дітей та утриманців немає, а тому доводи ОСОБА_7 про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі є безпідставними.

У відповідності до правил статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Переконливих доводів у обґрунтування своїх заперечень проти позову та у обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач не навів.

Отже рішення суду є правильним та справедливим і ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2012 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом вірно: