АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3198/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Кіхтенко Н.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
25 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Подорога В. М. суддів
Бородійчук В. Г. , Демченко В. А. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
30 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, за участі третьої
особи на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: приватного нотаріуса
Корсунь-Шевченківського нотаріального
округу Черкаської області ОСОБА_8 про
визнання недійсними договорів
дарування будинку та земельної
в с т а н о в и л а :
15 лютого 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя
особа: приватний нотаріус
Корсунь-Шевченківського нотаріального
округу Черкаської області ОСОБА_8 про
визнання недійсними договорів
дарування будинку та земельної
Свою позовну заяву мотивувала тим, що
їй на праві приватної власності
належав будинок з надвірними спорудами
та земельною ділянкою площею 0.0578 га за
18 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_6
укладено договори дарування будинку та
Вважає, що вищевказані договори
дарування, посвідчені приватним
нотаріусом Корсунь - Шевченківського
районного нотаріального округу
Черкаської області ОСОБА_8 від 18 жовтня
2012 року, що зареєстровані в реєстрі за
№№ 1611, 1613 укладені під впливом
Просила ухвалити рішення та визнати
недійсними договори дарування будинку
та земельної ділянки, що знаходяться по
АДРЕСА_1, укладені 18 жовтня 2012 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, як такі що укладений
під впливом насильства (психічного
тиску), та застосувати наслідки
недійсності правочину.
Рішенням Корсунь - Шевченківського
районного суду Черкаської області від
30 жовтня 2013 року позов ОСОБА_7
задоволено, визнано недійсним договір
дарування будинку АДРЕСА_1, та договір
дарування земельної ділянки площею 0.
0578 га, на якій розташований вказаний
будинок з надвірними спорудами,
укладені 18 жовтня 2012 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, як вчинені ОСОБА_7 під впливом
насильства та повернуто сторони даних
правочинів у первісний стан.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Знято арешт з житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1, що зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за цією ж адресою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення і ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 на праві приватної власності
належав будинок з надвірними
спорудами, що по АДРЕСА_1, який вона
придбала в 2005 році на підставі договору
купівлі - продажу від 05 квітня 2005 року,
що вбачається з наданих нотаріусом
документів, який розташований на
земельній ділянці площею 0.0578 га., що
також належала позивачці на праві
власності ( т.1 а.с. 12-13).

В 2005 році сім'я дочки позивачки з 3-х
осіб, за згодою власника вселилася в
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, в
якому постійно проживали.

Відповідно до свідчень ОСОБА_6, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 вбачається, що у жовтні 2012
року позивачка виявила бажання
подарувати дочці ОСОБА_6, зятю та
неповнолітньому онуку куплений нею
раніше і належний їй на праві власності
спірний будинок.

17 жовтня 2012 року ОСОБА_7 відмовилась
підписувати договори дарування
будинку та земельної ділянки на ім'я
відповідача ОСОБА_6, оскільки вказане
домоволодіння та земельну ділянку вона
хотіла подарувати дочці, зятю та
неповнолітньому внуку разом.

Внаслідок не підписання вищевказаних
договорів дарування відповідач почав
висловлюватися на адресу позивачки
погрозами знищення, розірванням шлюбу
з її дочкою, а його дружиною та
самогубством.

Ввечері відповідач почав погрожувати
ОСОБА_6 (дружині), що якщо вона не вплине
на матір і остання не подарує йому
особисто будинок то він покине сім'ю
або повішається, потім вигнав дружину
зобов'язавши її будь-якими діями
вмовити матір підписати договори
дарування.

Цього ж дня, ввечері, близько 22 години, у
будинок позивачки прийшла дочка
позивачки ОСОБА_6 і спочатку почала
просити позивачку, щоб вона подарувала
спірний будинок лише відповідачу, бо це
їх сім'я, яка може розпастися, і якщо
позивачка цього не зробить, то
відповідач погрожував ОСОБА_6
покінчити життя самогубством, а дочка
не зможе жити без нього і також
покінчить життя самогубством, а коли
позивачка не погодилася, то дочка
почала застосовувати словесні погрози:
відмовитися від неї, як матері,
залишивши у її похилому віці одинокою,
позбавити можливість спілкування з
онуком, погрожувала самогубством.

18 жовтня 2012 року ОСОБА_7 підписала
спірні договори дарування.

Через кілька днів відповідач вигнав
дружину з сином з подарованого йому
будинку і замінив замки на дверях,
подав на розірвання шлюбу, який
розірвано в лютому місяці 2013 року, а
тому позивачка з дочкою та онуком
живуть у будинку позивачки.

Згідно договорів дарування,
посвідчених приватним нотаріусом
Корсунь - Шевченківського районного
нотаріального округу Черкаської
області ОСОБА_8 від 18 жовтня 2012 року,
зареєстрованих в реєстрі за №№ 1611, 1613,
позивачка подарувала належні їй на
праві власності будинок із земельною
ділянкою відповідачу.

Підготовкою документів для
нотаріального оформлення даних
договорів займався відповідач, що
підтвердили обидві сторони у судовому
засіданні.

Згідно довідки № 2/1246, виданої КП «ВЖ
РЕУ» від 11.10.2012 р. на ім'я ОСОБА_7, яка
була надана відповідачем нотаріусу при
укладенні та оформленні вказаного
договору дарування спірного будинку
вбачається, що у спірному будинку
зареєстровані та проживали: зять
ОСОБА_7 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка
позивачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2( т.1
а.с.14).

З довідки № 2/1498, виданої КП «ВЖ РЕУ» від
18.01.2013 р., вбачається, що 12.10.2012 р. у
спірному будинку вже зареєстрована
неповнолітня дитина ОСОБА_6 - ОСОБА_11
(син відповідача та онук позивачки),
ІНФОРМАЦІЯ_3, та з даних будинкової
книги ( т. 1 а. с. 21, 22, 15-20).

У оспорюваних договорах дарування
вказано, що сторони були ознайомлені з
вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності правочинів, та
перебували при здоровому розумі, і
пам'яті, діючи добровільно, розуміючи
значення своїх дій та правові наслідки
укладених договорів, що укладання
договорів відповідає їх інтересам, а
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі. Умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог частин 1,3 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відпоовідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне
посвідчення правочину здійснюється
нотаріусом або іншою посадовою особою,
яка відповідно до закону має право на
вчинення такої нотаріальної дії,
шляхом вчинення на документі, в якому
викладено текст правочину,
посвідчувального напису.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування фізичного чи психічного
тиску з боку другої сторони або з боку
іншої визнається судом недійсним

Стаття 216 ЦК України встановлює правові
наслідки недійсності правочину, бо
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна
сторона зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, на одержала на
виконання правочину.

Відповідно до роз'яснень, даних у
пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №9
«Про практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» оспорюваний
правочин може бути визнаний недійсним
лише за рішенням суду. Реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи визнано недійсним.
У зв'язку з цим вимога про повернення
майна, переданого на виконання
недійсного правочину, за правилами
реституції може бути пред'явлена
тільки стороні недійсного правочину.

При вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства (стаття 231 ЦК),
судам необхідно враховувати, що
насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов'язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятись як стороною
правочину, так і іншою особою - як щодо
іншої сторони правочину, так і щодо
членів її сім'ї, родичів тощо або їх
майна.

Суд першої інстанції вважав, що до
позивачки мали місце саме такі
насильницькі дії відповідачем, як
стороною правочину, та ним через
дружину ОСОБА_6

Дані обставини також підтверджуються
висновком експерта Черкаського
відділення КНДІСЕ від 19 серпня 2013 року,
за результатами проведення судово -
психологічної експертизи по даній
справі щодо психологічного стану
ОСОБА_7 на час підписання оспорюваних
нею договорів.

В висновку експертизи вказано, що у
позивачки відмічаються такі
індивідуально - психологічні
особливості, як слабка нервова система,
надчутлива симпатична нервова система,
легко засмучується, тривожна, ранима,
уразлива, поступається іншим.
Позивачка залежна від близьких людей в
емоційному житті, в стресових
ситуаціях емоційно нестійка з
перевагою почуття провини, неспокою і
невпевненості в собі. Тому в момент
вчинення правочину її підвищена
сугестивність, покірність, висока
тривожність, невпевненість, низька
самооцінка, підчиняємость, відомість і
залежність істотно впливали на
вольовий компонент, а саме: на її
волевиявлення.

Мотив скоєння угоди носив не логічний і
не послідовний характер тому, що ОСОБА_7
не вирішувала ситуацію, що склалася, а
керувалася мотивом уникнення
конфліктної ситуації в сім'ї, який
сприяв підвищенню її емоційного
дискомфорту і напруги, почуття провини
і вів до психічного виснаження.

Психічний вплив, який виник унаслідок
погроз ОСОБА_6 , її дочки ОСОБА_6, суттєво
змінив вільне волевиявлення ОСОБА_7 під
час укладення оспорюваних договорів,
тому що обставини і ситуацію, в якій
відбувалася угода, можна
охарактеризувати як стресову, яку вона
сприймала як безвихідну.

Стан ОСОБА_7 на момент угоди, слід
охарактеризувати як пригнічений,
нестабільний і напружений, що не могло
не позначитися на її емоційно-вольову
сферу, вело до порушення самостійності
і критичних функцій у неї і суттєво
впливало на її поведінку (т.2 а. с. 16- 20).

Судовий експерт Дем’яненко В.В., в
порядку ч.2 ст.189 ЦПК України, в судовому
засіданні роз'яснив сторонам та їх
представникам даний висновок
експертизи, пояснивши, що при
проведенні такої він використав в
комплексі 8 основних методик, які
затверджені у МЮ України і які, як один
із інструментів, використовуються при
проведені психологічних експертиз,
перелік яких надано суду (т.2 а.с.92-104). Що
відповідно до даних методик, у
сукупності всіх даних
індивідуальності особи та даних про
особу, можливо вернутися у минулий стан
обстежуваного, в тому числі з
застосуванням шкали брехні, яка у
позивачки була у нормі.

Також експерт пояснив, що виходячи з
віку, стану здоров'я позивачки, її
сімейного стану, що являючись особою
похилого віку, похоронивши рідних, і
живучи з онуком, який для неї є суттю
життя, боячись втратити онука,
розірвати стосунки з дочкою, розпаду
сім'ї дочки, позивачка слова дочки та
зятя сприймала, як реальні.

Істинним мотивом позивачки було
бажання подарувати вказане майно всім
3-м: відповідачу, дочці та онуку, що
підтверджує її відмова перший раз
підписати у нотаріальній конторі
документи, оформлені лише на
відповідача.

Виходячи з вищевикладеного суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку, що волевиявлення позивачки
при вчиненні оспорюваних нею договорів
дарування було не вільним, не
відповідало її внутрішній волі,
вказані договори дарування спірного
будинку та земельної ділянки були
вчинені під впливом психічного
насильства, адже відображали не волю
позивачки, а волю відповідача та дочки
позивачки ОСОБА_6, яка з відома і з
ініціативи відповідача здійснювала
психічний тиск на позивачку.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і судова
колегія.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Судом першої інстанції в повній мірі
досліджено обставини справи, та
правомірно вказано, що заявлені
позовні вимоги можуть бути задоволені,
оскільки позивачем доведено факт
насильства (погрози) та збіг тяжких для
сторони обставин і наявність їх
безпосереднього зв'язку із
волевиявленням сторони вчинити
правочин на вкрай невигідних для неї
умовах.

Як зазначено в п. 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства, необхідно
враховувати, що насильство може
виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятися як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна. Факт насильства не
обов'язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :