Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2013 р. Дніпровський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Гончарук В.П.

при секретарі Лисенко
М.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод користування власністю та
встановлення порядку користування
тимчасовою спорудою, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до
ОСОБА_2 про визначення порядку
користування тимчасовою спорудою,
посилаючись на те, що 15.10.1998 року вона
уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 За
час шлюбу з відповідачем ними було
придбано у спільну сумісну власність
кіоск під майстерню ремонту взуття,
який розміщено в АДРЕСА_1. Придбане
майно використовувалося для отримання
доходу як суб'єктами підприємницької
діяльності. До вересня 2004 року вона з
відповідачем за домовленістю, по черзі
працювали у вказаному кіоску.

Однак, з початку вересня 2004 року
відповідач почав чини перешкоди в
роботі позивача в кіоску, посилаючись
на те, що кіоск є його власністю. Тому,
ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду про
поділ майна подружжя та визначення
права користування майном. Рішенням
Апеляційного суду м. Києва за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнано право власності по ?
частині спірного кіоску. В частині
визначення порядку користування
кіоском було відмовлено, оскільки
ОСОБА_1 не була зареєстрована в ДПІ як
платник податку.

Оскільки з 29.10.2001 року позивач
зареєструвалася як суб'єкт
підприємницької діяльності та встала
на облік в ДПІ як платник податків, а
також враховуючи ту обставину, що з
01.09.2013 року відповідач взагалі позбавив
позивача користуватися спірним
кіоском, ОСОБА_1 просила суд: визначити
право та порядок користування
співвласниками тимчасової споруди,
обладнаної під майстерню по ремонту
взуття, яка розміщена за адресою:
АДРЕСА_1 - самостійно у відповідності до
виділених часток - тиждень через
тиждень (по сім днів); зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди
позивачу в користуванні тимчасовою
спорудою, відповідно до визначеного
порядку.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив задовольнити
їх, посилаючись на підстави зазначені в
позові.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував в
повному обсязі, та пояснив, що
позивачка за власним бажанням віддала
йому ключі від спірної тимчасової
споруди, а з його боку ніяких перешкод в
користуванні не чиниться.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11
грудня 2001 року між Дніпровською
районною у м. Києві радою депутатів та
приватним підприємцем ОСОБА_2 укладено
Договір на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди), відповідно до якого
Дніпровська районна у м. Києві ради від
11.10.01 №22 надає, а ПП ОСОБА_2 приймає в
тимчасове користування земельну
ділянку загальною площею 12 кв.м. за
рахунок міських земель, відведених
Київському заводу експериментальних
конструкцій згідно з планом
землекористування, що додається. (п.1.1.
Договору).

Земельна ділянка надається в тимчасове
короткострокове користування на
умовах оренди терміном на один рік для
експлуатації та обслуговування кіоску
по ремонту взуття АДРЕСА_1. (п.1.2
Договору).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 03 жовтня 2005 року визнано за ОСОБА_1,
ОСОБА_2 право власності по ? частині
кіоску типу к-34, розташованого АДРЕСА_1
і оформленого на ім'я ОСОБА_2 за кожним.

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-пілприємця
НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована як
фізична-особа підприємець, а згідно
Свідоцтва Державної податкової служби
Серія НОМЕР_2 від 18.05.2012 року, ОСОБА_1 є
платником єдиного податку.

Довідкою про функціональне
призначення тимчасової споруди від 30
квітня 2013 року підтверджується, що ФОП
ОСОБА_2 є суб'єктом господарювання
тимчасової споруди, що розташована в
АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391
Цивільного кодексу України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Позивач та відповідач є суб`єктами
підприємницької діяльності. Оскільки
позов заявлено позивачкою як фізичною
особою, а не як суб`єктом
підприємницької діяльності, суд
виходить з того, що у даному спорі
підлягають доведенню факти порушення
прав та інтересів позивачки як
фізичної особи.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права, чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право про надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 60 Цивільно-процесуального
кодексу України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Позивачем до суду не надано доказів які
свідчили би про те, що відповідачем
здійснюються перешкоди у користуванні
тимчасовою спорудою, а тому суд не
вбачає підстав для задоволення позову.

Суд не вирішує питання розподілу
судових витрат по сплаті судового
збору відповідно до ст. 88 ЦПК України,
оскільки судом ухвалене рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Враховуючи вище викладене, керуючись
ст. ст. 15, 88, 213-216 ЦПК України, ст. 1 ГПК
України, суд -

в и р і ш и
в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод користування
власністю та встановлення порядку
користування тимчасовою спорудою -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення
судового рішення.

Суддя: