Справа № 755/9799/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"31" липня 2013 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та припинення дій, які порушують право власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 09.07.2012 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, згідно якого остання подарувала йому (позивачу) належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. На даний час в квартирі зареєстровано місце проживання його (позивача - власника) та ОСОБА_6, який є його батьком. Відповідачі, не будучи власниками квартири та не маючи права користування нею, вчиняють дії, що порушують його (позивача) право власності. В 2006 році до ОСОБА_5 - колишнього власника, звернулися відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з проханням надати згоду на вселення у спірну квартиру, а в подальшому - на реєстрацію їхнього місця проживання в даній квартирі. Отримавши згоду, відповідачі вселилися в указаній квартирі, а в 2008 році були зареєстровані в ній. Договір найму квартири між ОСОБА_5 та відповідачами не укладався. Після спливу п'яти років з моменту вселення в квартиру, у 2011 році ОСОБА_5 звернулася з вимогою до відповідачів звільнити спірну квартиру та припинити нею користуватися, а також подати до органу реєстрації заяви про зняття їх з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що наявність їх реєстрації перешкоджає їй вільно користуватися своєю власністю, та крім того, квартира була необхідна для проживання у ній ОСОБА_5 та членів її сім'ї. На зазначену пропозицію відповідачі відповіли відмовою, обгрунтувавши це відсутністю іншого житла, де б вони могли зареєструвати своє місце проживання. У зв'язку з цим ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод щодо здійснення права власності. 09.11.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва позов ОСОБА_5 було задоволено, дане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.01.2012 року. Після прийняття судових рішень, набрання рішення законної сили ОСОБА_5 звернулася до ВГІРФО Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві з заявою від 01.02.2012 року про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за спірною адресою на підставі судових рішень. Внаслідок чого відповідачі були зняті з реєстраційного обліку по спірній квартирі. Не погоджуючись з висновками судів, відповідачі звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з касаційною скаргою, яка була задоволена, ухвала Апеляційного суду міста Києва була скасована, справа направлена на новий розгляд. Своє рішення суд касаційної інстанції мотивував тим, що нібито між ОСОБА_5 та відповідачами фактично був укладений договір найму жилого приміщення - спірної квартири, а тому при виселенні таких осіб ОСОБА_5 повинна була попередити їх про намір розірвати договір найму жилого приміщення за три місяці. За результатами нового розгляду справи Апеляційний суд міста Києва своїм рішенням від 14.08.2012 року скасував вищезазначене рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.11.2011 року і в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовив, мотивуючи тим, що між сторонами фактично виникли правовідносини найму, а підстави, з яких було подано позов, не є достатніми і обгрунтованими. Судовими рішеннями встановлено, що не заперечувалося відповідачами, що останні почали проживати у спірній квартирі з 2006 року, і враховуючи вимоги ст.821 ЦК України, якою передбачено, що у разі невстановленні у договорі найму строку, договір вважається укладеним на п'ять років, слідує, що відносини найму спірної квартири між ОСОБА_5 та відповідачами припинилися у 2011 році. Відповідачі на даний час намагаються зареєструвати своє місце проживання в спірній квартирі, і такі дії є порушенням його (позивача) прав, як власника спірної квартири. У зв'язку з цим звернувся до суду за захистом своїх прав власника спірної квартири. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо прийняття заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, ніяких заяв до справи не надавали.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надали суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 09.07.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. Станом на 13.03.2013 року згідно довідки Ф-3, виданої ЖРЕО-405, в спірній квартирі зареєстровані позивач (власник житла) та його батько.

З матеріалів справи, змісту позовної заяви слідує, що в спірній квартирі з 2006 року проживали, а з 2008 року були зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за згодою власника - ОСОБА_5 Остання в 2011 році зверталася до відповідачів з вимогою звільнити квартиру, однак це не було зроблено. У зв'язку з цим ОСОБА_5 (власник спірної квартири на той час) зверталася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в здійсненні права власності. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.11.2011 року позов ОСОБА_5 був задоволений, відповідачі зняті з реєстраційного обліку, виселені зі спірної квартири. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва зазначене рішення залишено без змін. Після цього, оскільки рішення набрало законної сили, відповідачі були зняті з реєстраційного обліку на підставі заяви власника ОСОБА_5 та вказаного судового рішення. Відповідачі не погодилися з рішеннями судів та подали касаційну скаргу, за результатами розгляду якої Вищий спеціалізований суд України скасував ухвалу Апеляційного суду міста Києва на направив справу на новий розгляд. При новому розгляді справи Апеляційний суд міста Києва своєю ухвалою від 14.08.2012 року скасував рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09.11.2011 року та відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5, мотивуючи тим, що між сторонами фактично виникли правовідносини найму, а підстави, з яких було подано позов, не є достатніми і обгрунтованими.

З наданих матеріалів справи (судових рішень) встановлено, що спірна квартира до дарування її позивачу ОСОБА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2004 року. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є членами сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_1 (позивача); в спірній квартирі вони проживали з квітня 2006 року; за погодженням з власником, що був на той час, - ОСОБА_5 зареєструвалися в спірній квартирі в 2008 році; між ними (ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) було укладено усний договір найму спірного житла без визначення строку. Дані обставини встановлені в судових рішеннях, зазначалися та не заперечувалися відповідачами.

Відповідно до ст.ст.810, 814, 821 ЦК України за договором найму житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У разі зміни власника житла, переданого в найм, до нового власника переходять права та обв'язки наймодавця. Договір найму житла укладається в письмовій формі на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Як зазначалося вище, відповідачі заселилися в спірну квартиру в 2006 році, між ними та власником житла в письмовій формі договір найму не укладався, тобто - строк не визначався. Враховуючи це та вимоги ст.821 ЦК України, строк найму становить п'ять років і закінчився у 2011 році і на час звернення до суду власника житла (позивача) правовідносини найму спірної квартири між позивачем - новим власником, до якого перейшли всі права наймодавця, та відповідачами припинилися.

З позовної заяви слідує, що відповідачі самостійно і добровільно виїхали із спірної квартири з січня 2012 року і там не проживають, про що складено акт від 18.03.2013 року, приєднаний до справи.

З довідки ЖРЕО-405 від 24.04.2013 року встановлено, що 17.04.2013 року відповідач звертався до них з приводу реєстрації за спірною адресою його, його дружини ОСОБА_3 та його сина ОСОБА_4 Такі дії є порушенням прав власника жила - спірної квартири, оскільки на час звернення відповідачів до ЖРЕО-405 з приводу їх реєстрації за спірною адресою, їх права на користування спірним житлом як наймачами, були припинені, ще в 2011 році.

Викладені вище обгрунтування дають підстави для задоволення позовних вимог, відновлення порушених прав власника та припинення в подальшому порушень прав власника.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

По даній справі встановлено та підтверджено, що позивач є інвалідом 1 групи, звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. має бути стягнутий з відповідачів в доход держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 810, 814, 821 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом припинення дії по реєстрації їх місця проживання за адресою розташування зазначеної квартири.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 114 грн. 60 коп. в доход держави.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: