Справа № 428/901/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіКордюкової Ж.І.,

при секретарі Поломаній В.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою комунального підприємства «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» про поновлення на роботі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 01.11.2007 р. працював сторожем у відповідача. Наказом від 06.07.2012 р. його звільнили з роботи відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. Він не згоден з таким рішенням відповідача, тому просить поновити його на роботі на посаді сторожа з 06.07.2012 р. та визнати запис про його звільнення у трудовій книжці незаконним.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив суд визнати наказ №114-АХВ від 06.07.2012 р. про звільнення його за п.3 ст. 40 КЗпП України з КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» незаконним; поновити його на роботі на посаді сторожа в КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» з 06.07.2012 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що з 2007 р. працював в КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління сторожем. Коли його приймали на роботу, то знайомили з посадовою інструкцією. Він зобовязаний був виконувати накази керівника, приходити завчасно на роботу, приймати зміну від попередника, обходити полігон, оглядати тролейбуси, охороняти територію по двом маршрутам. Вперше йому оголосили догану 07.05.2012 р. За що саме було оголошено догану і чи знайомився він з наказом про догану не памятає. Цей наказ він не оскаржував. В його обовязки входило держати ворота зачиненими. 06.05.2012 р. він запустив на територію тролейбус та пішов у туалет, не зачинивши ворота. Коли він повернувся, то його розшукував заступник директора, щоб зясувати, чому ворота не були зачинені. Другу догану оголосили за запізнення на роботу. Він їхав на роботу, а маршрутка пробила колесо, через що він запізнився на 10 хв. Завгоспа про це він не повідомив, хоча йому підпорядкований. Про поломку автобуса повідомив сторожа, який був на зміні. З наказом про оголошення за цей випадок догани він ознайомлений, пояснення давав. Причиною звільнення стало те, що на територію підприємства проникли 2 сторонні особи. Він цих людей не бачив. По цьому випадку відмовився давати пояснення, оскільки людей не бачив. Догану згідно з наказом від 04.07.2011 р. йому оголосили за те, що він раніше встановленого часу покинув робоче місце. Йому терміново потрібно було зайти в аптеку купити ліки і не запізнитись на маршрутку. Про свій ухід він повідомив напарника, а повинен був сказати диспетчеру. Чи повідомляв він диспетчера про ухід, не памятає. За цей випадок з нього брали пояснювальну записку. На засіданні профкому він був присутній. Одноголосно всі члену профкому проголосували за його звільнення. З наказом про звільнення його ознайомили, одразу віддали трудову книжку і провели повний розрахунок. Після звільнення він звернувся до прокуратури, але отримав розяснення звертатись до суду за захистом своїх прав. Він намагався працевлаштуватись, але з таким записом у трудовій книжці його брати на роботу не хочуть. Після цього він вирішив звернутись до суду. Він вважав, що мине час, підприємство одумається та візьме його назад на роботу. З Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та графіками роботи він був ознайомлений. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, позов не визнала. Суду пояснила, що звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України було проведено за попереднім узгодженням з профспілковим органом. Оголошення доган відбувалось з дотриманням встановленого порядку: у ОСОБА_1 відбирались пояснення з приводу порушення, а догани оголошувались під розписку. 06.07.2012 р. профспілка дала згоду на звільнення ОСОБА_1, після чого був виданий наказ від 06.07.2012 р. №137 о/к, видано трудову книжку, проведено повний розрахунок. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 01.11.2007 р. він був переведений сторожем АХО управління згідно наказу №261о/к від 31.10.2007 р., 06.07.2012 р. його було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причини обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі наказу №137о/к від 06.07.2012 р.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно наказу від 06.07.2012 р. №137 о/к ОСОБА_1 06.07.2012 р. був звільнений з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В судовому засіданні встановлено, що до звільнення до позивача неодноразово застосовувались заходи дисциплінарного впливу. Так, наказом від 04.07.2011 р. №162-АХВ ОСОБА_1 було оголошено догану за те, що він 02.07.2011 р. о 18-25 год. (графік роботи з 7 год. до 19 год.) самовільно покинув робоче місце без попереднього узгодження з оператором центральним.

Пунктом 1.2.14 робочої інструкції сторожа АХО, з якою ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його підписом, встановлений обовязок сторожа дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з п.5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку час початку та закінчення, перерва для відпочинку та харчування встановлюється згідно з наказом по підприємству. В окремих випадках, тривалість щоденної роботи, час її початку або закінчення, перерва для відпочинку та приймання їжі, визначається графіком змінності, затвердженим адміністрацією за узгодженням з профкомом підприємства з дотриманням встановленої тривалості робочого часу за тиждень або інший обліковий період.

Графіком на липень 2011 р. сторожу ОСОБА_1 02.07.2011 р. встановлено 12 - годинну робочу зміну.

Таким чином, ОСОБА_1 був ознайомлений з режимом праці, часом початку та закінчення робочої зміни. Перед оголошенням догани адміністрацією підприємства 04.07.2011 р. було отримано пояснення позивача щодо допущеного порушення трудової дисципліни та дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом від 07.05.2012 р. №90-АХВ ОСОБА_1 було оголошено догану за те, що він не зачинив ворота, та тим самим порушив розпорядження заступника начальника ОСОБА_3 №4.

Розпорядженням заступника начальника підприємства №4 ОСОБА_3 встановлений обовязок сторожа, який знаходиться на посту №2, тримати ворота зачиненими. З цим розпорядженням позивач ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його підписом.

Згідно пояснень ОСОБА_1 він 06.05.2012 р. не зачинив ворота після заїзду тролейбуса, оскільки у нього виникла термінова потреба відвідати туалет. Внаслідок цього ворота на підприємстві були відкриті протягом 10 хв. Перед оголошенням догани за вчинений проступок адміністрацією підприємства 06.05.2012 р. було отримано пояснення позивача щодо допущеного порушення трудової дисципліни та дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом від 07.06.2012 р. №113 АХВ ОСОБА_1 було оголошено догану за запізнення на роботу 07.06.2012 р.

Графіком на червень 2012 р. сторожу ОСОБА_1 07.06.2012 р. встановлено 12 - годинну робочу зміну.

Таким чином, ОСОБА_1 був ознайомлений з режимом праці, часом початку та закінчення робочої зміни. Перед оголошенням догани адміністрацією підприємства 07.06.2012 р. було отримано пояснення позивача щодо допущеного порушення трудової дисципліни та дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення.

Вищезазначені накази позивачем не оскаржувались, дисциплінарні стягнення, накладені цими наказами, достроково зняті не були, з дня видання наказу від 07.05.2012 р. №90 АХВ до дня видання наказу про звільнення позивача від 06.07.2012 р. №137 о/к минуло не більше одного року.

Зі змісту п.п. 5.1. - 5.8. Статуту КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» вбачається, що до компетенції начальника управління ОСОБА_4 відноситься вирішення оперативних питань, повязаних з кадровою політикою. Пунктом 7.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що дисциплінарні стягнення накладаються керівником підприємства або його заступником. Таким чином, начальник КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» ОСОБА_4 мав право застосовувати до позивача дисциплінарні стягнення.

Як було встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 був членом профспілки КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління», що підтверджується довідкою від 04.03.2013 р. №01юр177, тому відповідно до положень ст. 43 КЗпП України потребується згода профспілки на його звільнення.

Згідно довідки АБ №069158 з ЄДРПОУ первинна профспілкова організація КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» зареєстрована в Головному управлінні статистики, була легалізована 22.03.2000 р.

На виконання вимог ст. 43 КЗпП України адміністрація КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» отримало згоду профкому КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» на звільнення сторожа ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України, що підтверджується протоколом від 06.07.2012 р. №40 р.

З урахуванням положень п.2.12.-2.14 Положення про первісну профсоюзну організацію працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, затвердженого протоколом від 01.11.2007 р. №6, засідання профкому КП «Сєвєродонецьке тролейбусне управління» було правомочним, рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 було прийняте з дотриманням встановленого цим Положенням порядку.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при винесенні наказу від 06.07.2012 р. №137 о/к про звільнення ОСОБА_1 відповідачем не було допущено порушень встановленої процедури та строків застосування дисциплінарного стягнення, встановлених ст.ст. 147-149 КЗпП України. Звільнення позивача відбулось за проступок, вчинений після застосування до нього двох дисциплінарних стягнень за невиконання без поважних причин трудових обов'язків. При цьому заходи дисциплінарного стягнення не втратили юридичної сили за давністю, достроково зняті не були і з дня їх накладення до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Оскільки при звільненні позивача судом не було встановлено порушень, то заява позивача про поновлення строку для звернення до суду з позовом застосуванню та задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, в звязку з чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 147-1, 148, 149 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р., суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складене 29.03.2013 р.

Суддя Ж. І. Кордюкова