Справа № 500/4945/13-ц
Провадження № 2/500/2508/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді – Смокіної
Г.І.,

при секретарі – Лисакові О.О.,

за участю позивача – ОСОБА_1,
представника позивача – ОСОБА_2,
представника відповідача – ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Ізмаїльське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про стягнення суми та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
комунального підприємства
«Ізмаїльське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» (далі-КП «ІВУВКГ» та з
урахуванням доповнень від 25.11.2013 року
просив стягнути з відповідача на його
користь 3279,28 грн., сплачених ним за не
вчинене порушення порядку
користування послугами з
водопостачання, стягнути з відповідача
на його користь моральну шкоду в
розмірі 1500 грн., заподіяну незаконними
діями працівників КП «ІВУВКГ»,
накласти на керівництво КП «ІВУВКГ»
штраф за грубі порушення діючого
законодавства по захисту прав
споживачів в розмірі 32792 грн.
відповідно до ст.23 ЗУ «Про захист прав
споживачів», постановити окрему ухвалу
відносно працівників КП «ІВУВКГ» за
грубі порушення конституційних,
матеріальних прав громадян м.Ізмаїла з
питання порядку водопостачання.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.05.2013 року
відносно нього було складено акт № 00303
про порушення ОСОБА_4 користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України. Вказаний акт вважає
незаконним, оскільки він складений з
порушенням порядку, визначеному
законом, а саме: працівники КП «ІВУВКГ»
зайшли у двір його будинку без дозволу,
не пред’явивши при цьому посвідчень,
докази його вини отримані у його
відсутності, працівники самовільно
дістались у колодязь, зняли пломбу,
прилад обліку. Вказаний акт на місці
його складення він не підписував. Акт
підписав на засіданні комісії, де йому
на підставі акту було нараховано суму
збитків в розмірі 3279,28 грн. Акт та
протокол засідання комісії підписав
під примусом та погрозами відключення
водопостачання, з цих же підстав
оплатив зазначену суму збитків.
Порушень правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
він не допускав. Вважає, що акт та
протокол засідання комісії не можуть
слугувати доказом вчинення ним
вищевказаного порушення ОСОБА_4 та
підставою стягнення з нього
нарахованої суми збитків. Крім цього,
зазначив, що на момент складення акту
не перебував з відповідачем у
договірних відносинах.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник КП «ІВУВКГ» у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала та пояснила, що відповідач є
абонентом КП «ІВУВКГ». 22.05.2013 року при
проведенні перевірки дотримання
позивачем ОСОБА_4 користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України за адресою: м.Ізмаїл, І АДРЕСА_1
в присутності позивача було виявлено
порушення, яке полягало у зрізі
держпломби, що надало доступ до
лічильного механізму з можливістю
зміни показань, складено акт № 00303, який
розглянуто на комісії та на підставі
якого було прийнято рішення про
необхідність сплати вартості
заподіяних збитків в розмірі 3279,28 грн.
Позивач був присутнім на засіданні
комісії, з рішенням комісії погодився,
сплатив визначену суму, психічного
тиску на нього не здійснювалось та
доказів такого тиску з боку КП «ІВУВКГ»
позивачем не надано. Крім того,
відсутні докази завдання відповідачем
моральної шкоди позивачу. Просила
відмовити у задоволенні в повному
обсязі за безпідставністю позовних
вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира № 1 по І
провул.Рєпіна, 8 м.Ізмаїла Одеської
області належить ОСОБА_1, що сторонами
не оспорювалось та з огляду на вимоги
ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому
доказуванню не підлягає.

На ім’я ОСОБА_1 відкрито особовий
рахунок № 20198.

22.05.2013 року за результатами перевірки
позивача за адресою: м.Ізмаїл, І
провул.Рєпіна, 8 кв.1 було виявлено
порушення ОСОБА_4 користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України, яке виразилось у зрізі
державної пломби, наявності доступу до
приладу обліку та можливості змінити
показання та складено акт № 00303 (а.с.7).

Комісією КП «ІВУВКГ» в присутності
позивача було розглянуто акт та
нараховано суму збитків в розмірі 3279,28
грн. (а.с.8).

Акт та протокол комісії ОСОБА_1
підписав, нараховану суму збитків в
розмірі 3279,28 грн. оплатив (а.с.17).

Статтею 3 ЦПК України встановлено право
кожної особи звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.ст.11, 15 ЦК України
цивільні права і обов'язки виникають з
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства.

Захистом цивільних прав є передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Частиною 1 статті 12 ЦК України
передбачено, що особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд і власник порушеного права має
самостійно вирішувати, який саме
спосіб захисту порушеного права
застосовувати у конкретній ситуації.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Отже, з аналізу наведених положень
закону вбачається, що право звернення
кожної особи до суду обумовлено
порушенням, не визнанням або
оспорюванням її прав, свобод чи
інтересів іншими особами.

Як правило, власник порушеного права
може скористуватись не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача суми, сплаченої ним за не
вчинене порушення порядку
користування водопостачанням,
обґрунтовані незаконністю дій
працівників КП «ІВУВКГ» по складенню
акту про порушення ОСОБА_4 користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України та нарахуванню на підставі
цього акту суми збитків. З вимогами про
визнання дій працівників КП «ІВУВКГ»
позивач не звертався.

Сам по собі акт є лише фіксацією
правопорушення, повідомлення про
сплату суми збитку також не встановлює
для позивача будь-яких обов’язків,
крім рекомендації сплатити суму
збитку.

Вони можуть бути предметом оспорювання
у разі пред’явлення КП «ІВУВКГ» позову
до ОСОБА_1 про стягнення суми збитку, в
межах якого суд зобов'язаний дати їм
оцінку.

КП «ІВУВКГ» з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення суми збитку до суду не
зверталось.

Таким чином, позивачем не доведено у
встановленому законом порядку
порушення, оспорювання або не визнання
відповідачем його цивільних прав
шляхом складення акту та нарахування
суми збитку на підставі акту, а тому
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Показання допитаних в якості свідків
ОСОБА_5 – інспектора абонвідділу КП
«ІВУВКГ», ОСОБА_6 – слюсаря КП «ІВУВКГ»,
ОСОБА_7 – знайомого позивача
стосуються обставин проведення
перевірки та складення акту від 22.05.2013
року та на висновки суду в цій частині
не впливають.

Не відповідає можливим способам
захисту цивільного права позивача і
накладення на керівництво КП «ІВУВКГ»
штрафу за грубі порушення діючого
законодавства по захисту прав
споживачів.

Суд також не вбачає підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування моральної шкоди з
наступних підстав.

Позивач заявив вимогу про стягнення
моральної шкоди, завданої незаконними
діями працівників КП «ІВУВКГ».

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно п.п.3,4,5 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. У позовній заяві про
відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов’язковому з?ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв’язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Всупереч вищезазначеним нормам
позивач не надав доказів наявності
моральної шкоди, неправомірності дій
відповідача, причинного зв’язку між
діями відповідача та завданою
моральною шкодою, вини відповідача, не
обґрунтував заявлений розмір
моральної шкоди.

Що стосується вимог Закону України
«Про захист прав споживачів», на який
послався позивач як на підставу для
стягнення моральної шкоди, то
відповідно до положень цього Закону
споживачі мають право на відшкодування
моральної шкоди у разі заподіяння
такої небезпечною для життя і здоров'я
продукцією у випадках, передбачених
законом.

Судом не встановлено обставин, які
відповідно до вимог Закону України
«Про захист прав споживачів» є
підставою для стягнення моральної
шкоди.

Враховуючи, що у задоволенні позову
відмовлено, підстав для постановлення
окремої ухвали відносно працівників КП
«ІВУВКГ» суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Ізмаїльське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про стягнення суми та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя           ОСОБА_8