Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

11 грудня 2013 року
Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого – судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з
відповідача 150 000,00 грн. боргу за
договором позики, 1050,15 грн. інфляційних
витрат, 2 330,13 грн. 3% річних від суми
заборгованості та 5 547,00 грн. процентів
за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог
позивач покликається на те, що 03.01.2013
року ним було позичено відповідачу
грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., а
відповідач відповідно до розписки
зобов’язався повернути вказану суму
до 01.04.2013 року, однак не зробив цього.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою повернути кошти,
однак відповідач вказані кошти не
повернув.

Представник позивача в судове
засідання не з’явився, подав до суду
заяву, згідно якої позов підтримує, не
заперечує проти заочного розгляду
справи та просить розглядати справу у
його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи, про причини неявки суд не
повідомив, суд ухвалив слухати справу у
його відсутності з винесенням заочного
рішення на підставі наявних матеріалів
справи.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані суду докази в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України,
зобов’язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, цього кодексу та актів
цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 03.01.2013р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
позики, згідно якого позичкодавець
передає позичальнику кошти в сумі 150
000,00 грн, а позичальник зобов’язується
повернути вказану суму позики до
01.04.2013р. /а.с.4/.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов’язаний повернути
позичкодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичкодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов’язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов’язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що
боржник, у даному випадку Відповідач,
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
виконав зобов'язання у строк, який
встановлений договором чи законом.

Відповідно до ст.1048 ЦК України,
позичкодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунку заборгованості
ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 така становить:

-          150 000,00 грн. основного боргу;

-          1050,15 грн. інфляційних
витрат;

-           2 330,13 грн. 3% річних від суми
заборгованості;

-           5 547,00 грн. процентів за
договором позики

Враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що позов є підставним,
достовірно встановлено, що дійсно у
ОСОБА_2 наявна заборгованість перед
ОСОБА_1, відповідач в судове засідання
не з’явився та не представив суду
жодних доказів на спростування вимог
позивача, а тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215, 224-228
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
150 000,00 грн. основного боргу, 1050,15 грн.
інфляційних витрат, 2 330,13 грн. 3% річних
від суми заборгованості та 5 547,00 грн.
процентів за договором позики та 1589,28
гривень витрат на сплату судового
збору, а всього 160 516 (сто шістдесят
тисяч п’ятсот шістнадцять) гривень 56
коп.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду бути подана апеляційна
скарга протягом 10-ти днів після його
оголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Стрельбицький
В.В.