Справа № 536/2464/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря Олефір А.О.

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину, посилаючись, що з 1991 року вона проживала в фактичному шлюбі з ОСОБА_6 в с.Новоселівка вул.Набережна, 95 Кременчуцького району Полтавської області. В 2007 році вони зареєстрували шлюб. 21 березня 2013 року він помер. Відкрилась спадщина, спадковою масою є домоволодіння в с.Новоселівка вул.Набережна, 95 Кременчуцького району Полтавської області, вона є спадкоємцем першої черги і в передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі, його доньки від першого шлюбу, теж подали заяви до нотаріальної контори та прийняли спадщину як спадкоємці першої черги. Вважає, що є підстави усунути їх від права на спадщину, оскільки вони в порушення свого обовязку утримувати батька, який був непрацездатним та потребував матеріальної допомоги, мав тяжку хворобу , інвалідність та був безпомічним, не виконували, приїздили вкрай рідко, не частіше одного разу на рік, а з 2011 року взагалі не навідувались, знаючи про його тяжку хворобу та перебування у безпорадному стані. Так, ОСОБА_6 в 2004 році переніс ішемічний інсульт, погано рухався, а з 2011 року був прикутий до ліжка постійно. Його тяжка хвороба потребувала великих матеріальних витрат, яких він не міг самостійно собі забезпечити, а відповідачі йому матеріальної та ніякої іншої допомоги не надавали. Він знаходився на стаціонарному лікуванні по 10-15 днів на місяць, у 2007 році йому була присвоєна Ш група інвалідності, а згодом і 2. Вона з своєю донькою ОСОБА_7, яку він виховував з дитинства мов рідну дитину, доглядали його повністю, відповідачі ніякої допомоги не надавали, на прохання батька відвідати його та допомогти в лікуванні не реагували. Крім фізичного болю він зазнавав і душевних страждань у звязку з такою поведінкою відповідачів, постійно покладав надію, що вони змінять своє ставлення до нього та будуть виконувати свої обовязки.

Просила суд усунути відповідачів від права на спадщину за законом після ОСОБА_8 та стягнути судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не погодилися з позовними вимогами та заперечували проти їх задоволення. Обґрунтовуючи свою позицію відповідачі пояснили, що вони спілкувалися з батьком ОСОБА_6, надавали йому посильну матеріальну допомогу, давали гроші, возили на прохання позивача його до лікарні в місто Полтава за власний рахунок, знали про його тяжкий стан. В останні роки, коли батько не міг рухатись, позивач закривала його одного вдома, а ключів в них не було від будинку та перешкоджала їм з ним спілкуватися. Коли батько потребував допомоги в період з 2010 року по 2013 рік, вона, ОСОБА_4 працювала на ринку, мала дохід 1200 грн. в місяць, мала на утриманні малолітнього сина, розірвала шлюб з чоловіком в кінці жовтня 2012 року, а аліменти він став сплачувати тільки в жовтні 2012 року на сина, і не мала можливості більше допомагати батькові чим допомагала. Вона, ОСОБА_3, в 2009 році народила доньку, перебувала у відпустці по догляду за дитиною і отримувала державну допомогу в сумі 130 грн. і має хронічне захворювання, яке потребує витрат на лікування сумі 2000-3000 грн. на рік. Вважають, що позивач, як дружина, зобовязана була утримувати свого хворого чоловіка та надавати йому матеріальну допомогу. Також зазначили, що вони як спадкоємці першої черги звернулись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після їх батька ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін, їх уповноважених представників, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 21 березня 2013 року помер ОСОБА_6. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння розташоване в с.Новоселівка вул.Набережна, 95 Кременчуцького району Полтавської області. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є дружина померлого: позивач ОСОБА_1 та діти: відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначені спадкоємці прийняли спадщину звернувшись в передбачений законом строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що визнано сторонами та на підставі ст.61 ЦПК України не потребує доказування.

В 2004 році померлий ОСОБА_6 переніс ішемічний інсульт, обмежено рухався із-за правостороннього геміпарезу та опорно-рухових розладів, потребував сторонньої допомоги, 26 січня 2009 року йому була встановлена 2 група інвалідності, а з 2011 року він зовсім не міг рухатися, що підтверджується наданою медичною документацією і визнано відповідачами.

Позивач ОСОБА_1 з 1991 року перебувала з померлим в фактичних шлюбних відносинах, в 2007 році вони зареєстрували шлюб. За весь час хвороби з 2004 року вона опікувала його, доглядала, матеріально утримувала та морально підтримувала, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_15

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде доведено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз змісту зазначеної правової норми свідчить про те, що для усунення спадкоємця від права на спадкування за законом необхідно одночасне настання та доведеність фактів ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, перебування його в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Зазначені обставини в судовому засіданні встановлені не були і всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказів в їх підтвердження позивач суду не надала.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 могла і забезпечувала належне утримання спадкодавця, який перебував в безпорадному стані із-за тяжкої хвороби, виконуючи свої обовязки щодо нього, як дружини, в силу ст.75 СК України, що чоловік та дружина повинні матеріально підтримувати один одного. До відповідачів як своїх дітей він за допомогою не звертався, і вона теж. Мав місце один випадок звернення до ОСОБА_3 надати транспорт для поїздки з ним до лікарні в місто Полтава і її прохання було задоволено. Суд критично відноситься до тверджень як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 , що ця поїздка оплачувалась кожною з них, оскільки доказів в підтвердження зазначеного вони не надали, а факт не заперечували. Також позивач підтвердила в судовому засіданні заявлений відповідачами факт спілкування з батьком, коли вони кілька разів забирали його і возили до його матері.

В судовому засіданні, крім зазначеного, відповідачі стверджували, що в них не було можливості надавати матеріальну допомогу померлому в інший спосіб, чим вони надавали в силу обставин, що склалися: не було постійної роботи, ОСОБА_4 одна утримувала малолітню дитину, ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, і іншого в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому в їх задоволенні відмовляє.

Оскільки в задоволені позову відмовлено, то в відповідності до ст.88 ЦПК України слід відмовити і в стягненні судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11,88, 209, 212- 215 ЦПК України, на підставі ст. 1224 ЦК України, ст. 75 СК України суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд на протязі 10 днів з дня після його проголошення всіма учасниками процесу.

Суддя С. М. Клименко