Справа № 495/8988/13-ц
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Матяш Т.Л.,
при секретарі - Івановій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Білгород-Дністровський цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Затоківської селищної ради про
визнання права власності, -
Позивач звернулася до суду з вимогою
про визнання за нею право власності на
самочинно збудований садовий будинок,
що розташований на земельній ділянці
площею 0,076 га за адресою: АДРЕСА_1, який в
цілому складається з: садовий будинок
літ. «А», загальною площею 87,5 кв.м.,
житловою площею 60,7 кв.м., гараж літ. «Б»,
навіс літ. «В», господарський блок літ.
«Г», споруди № 1-4 обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що вона є власником
земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,076
га. Однак, на будівництво позивач не
отримувала дозвіл та проектну
документацію не розробляла, що
призвело до віднесення будинку в
категорію самочинних.
Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву з
проханням провести розгляд справи за
її відсутністю, позовні вимоги
Представник відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явилися.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних
заперечень від позивача, ухвалив
слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.
Частино 2 ст. 197 ЦПК України
передбачено, що у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд
справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі суттєві обставини
справи та перевіривши їх наявними
доказами, суд вважає за необхідне
позов задовольнити в повному обсязі, з
Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є власником земельної ділянки
АДРЕСА_1 площею 0,076 га, надана для
ведення садівництва, згідно з
державним актом на право приватної
власності на землю серії І-ОД № 073559,
виданий 24 вересня 1999 року на підставі
рішення 11 сесії ХХІІІ скликання
Затоківської селищної ради народних
депутатів Б-Дністровського району
Одеської області від 23.07.1999 року № 28,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів за № 827.

За власні кошти та не порушуючи права
інших осіб, позивач, на своїй земельній
ділянці самочинно збудувала садовий
будинок літ. «А», загальною площею 87,5
кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., гараж
літ. «Б», навіс літ. «В», господарський
блок літ. «Г», споруди № 1-4.

Згідно п. «д» ч. 1 ст. 90 ЗК України,
власники (користувачі) земельних
ділянок мають право споруджувати на
ній жилі будинки, виробничі та інші
будівлі і споруди.

Як вбачається з матеріалів справи,
садовий будинок літ. «А», загальною
площею 87,5 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м.,
гараж літ. «Б», навіс літ. «В»,
господарський блок літ. «Г», споруди №
1-4, споруджений на відведеній
земельній ділянці, без належного
дозволу та належно

затвердженого проекту на будівництво.
Втім, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки, суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

Згідно технічного звіту розробленого
ПП «ПВП «Добробуд» про технічний стан
основних несучих конструкцій та
інженерного обладнання садового
будинку АДРЕСА_1, який в цілому
складається з: садовий будинок літ. «А»,
загальною площею 87,5 кв.м., житловою
площею 60,7 кв.м., гараж літ. «Б», навіс
літ. «В», господарський блок літ. «Г»,
споруди № 1-4, технічний стан
задовільний та дає можливість введення
об'єкта в експлуатацію.

Конструктивні та планувальні рішення
відповідають вимогам ДБН В.2.29-99
«Громадські будівлі та споруди»
Пожежна безпека основних і захищаючих
конструктивних елементів
обстежуваного приміщення відповідає
вимогам ДБН В.1.1-7, розділу 4 ДБН В 2.2-15-2005
«Житлові будівлі. Загальні положення»,
ДБН Б 2.4-1, ДБН 360 та ДержСанПін 173.
Можливе збереження і подальша
експлуатація обстежуваних приміщень.

В цьому контексті для вирішення справи
є істотним той факт, що ані технічним
звітом про проведення технічного
обстеження, ані відповідачем не
доведено факту наявності порушення
прав та інтересів цих або інших осіб.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Ст. 321 ЦК України закріплює, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не впливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України. У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» у справах, пов'язаних із
самочинним будівництвом нерухомого
майна, суди мають враховувати, що за
загальним правилом особа, яка
здійснила або здійснює таке
будівництво, не набуває права
власності на нього. Разом із цим
власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно, тому на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудовано на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Отже, враховуючи, що самочинне
будівництво відповідає нормам та
правилам, беручи до уваги обставини
справи, зокрема, неможливість
вирішення цього питання в іншому
порядку, ніж судовому, суд вважає за
можливе захистити право позивача
шляхом визнання за нею права власності
на отриманий будинок.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 331, 376, 328
Цивільного кодексу України, ст.ст. 90
Земельного кодексу України, п. 9, 12
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ №6 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)»ст. ст. 10, 11, 212,
213, 215, 224-236 Цивільного процесуального
кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудований садовий АДРЕСА_1,
який в цілому складається з: садовий
будинок літ. «А», загальною площею 87,5
кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., гараж
літ. «Б», навіс літ. «В», господарський
блок літ. «Г», споруди № 1-4, розташовані
на земельній ділянці площею 0,076 га.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя