Номер провадження № 22-ц/785/6256/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2013 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Орлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт - Про стягнення одноразової матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ДП Ізмаїльський морський торговельний порт про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільнені на пенсію, за яким просила стягнути з відповідача 36814,84 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона більш ніж тридцять років перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 10.10.2012 року при звільненні на пенсію за віком наказом за № 994 вона була заохочена одноразовою матеріальною допомогою сумі 36814,84 грн., яка не була їй нарахована.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав, надавши суду письмові заперечення.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.06.2013 року позов ОСОБА_3 був задоволений, стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову матеріальну допомогу при виході на пенсію у сумі 36814,84 грн.

11.06.2013 року ДП Ізмаїльський морський торговельний порт подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить скасувати рішення районного суду, ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію, яка не була їй нарахована та виплачена.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Позивач ОСОБА_3 з 06.04.1981 року по 10.09.2012 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем ДП ІМТП.

Наказом начальника ДП ІМТП за № 157 ві 04.09.2012 року вона була звільнена з посади за вланим бажанням у звязку з виходом на пенсію.

10.10.2012 року наказом начальника ДП ІМТП за № 994 ОСОБА_3 за сумлінну працю та y зв'язку з виходом на пенсію за віком було вирішено нагородити Почесною грамотою і виплатити одноразову допомогу в сумі 36814,84 грн. після повного погашення заборгованості по заробітній платі.

На час розгляду справи одноразова матеріальна допомога позивачу не була нарахована та не виплачена, що було визнано представниками сторін по справі під час розгляду справи.

За змістом п. 2 Положення про порядок виплати матеріальної допомоги працівникам ДП ІМТП, яке є додатком № 43 до Колективного договору на 2012-2014 роки ДП ІМТП, одноразова допомога виплачується працівникам порту (крім сумісників) при звільненні на пенсію за віком і добросовісну працю залежно від загального стажу роботи в порту понад 25 років у розмірі 22 % від середньої зарплати працівника за кожний відпрацьований рік. Виплата одноразової допомоги працівникам порту при виході на пенсію проводиться при звільненні працівника шляхом перерахування на особовий рахунок.

Згідно з п. 5.1.41 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП ІМТП на 2012-2014 роки при появі заборгованості по заробітній платі Адміністрація разом із Профкомом розробляють заходи щодо її погашення. До повного її погашення працівникам порту не надається матеріальна допомога, позика та кредити.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з п.п. 3.6 п. 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату за № 5 від 13.01.2004 року, одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами, не належить до фонду оплату праці.

Разом з тим, до правової позиції Верховного Суду України, викладеною в ухвалі Судової палати у цивільних справах від 31.03.2010 року у справі № 6-21348св09 зазначено, що передбачена колективним договором грошова допомога у зв'язку із виходом на пенсію не є соціальною допомогою і пов'язана із заробітною платою.

Відповідно до ст. 16 КЗпП України, ч. 2 ст. 5 Закону України Про колективні договори і угоди за № 3356-ХІІ від 01.07.1993 року умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що районним судом обґрунтовано не були прийняті до уваги доводи представника відповідача про поважність невиплати позивачу матеріальної допомоги при звільненні (заборгованість із заробітної плати перед працівниками), оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту надано не було.

Крім того, наявність у підприємства заборгованості із виплати працівникам заробітної плати станом на день звільнення позивача спростовано відповіддю управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області від 09.04.2013 року та Управління статистики в Ізмаїльському районі від 01.04.2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що передбачених Колективним договором та законом підстав для невиплати позивачу при звільненні на пенсію за віком одноразової допомоги у відповідача не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у звязку з чим підлягаючими задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_2

ОСОБА_5

25.09.2013 року м. Одеса