Справа № 212/2855/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

Головуючого судді ПУСТОВІТ О.Г.

При секретарі Хазієвій Т.В.

Представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ ЦГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

Встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ПАТ ЦГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказала, що 31 січня 2003 року о 10 годині 20 хвилин підчас переїзду № 19 з'єднувальної залізничної колії № 10 між станцією Прикар'єрна та колії тупика екскаватора ЕКГ-81 № 62 на об'єкті реконструкції дамби хвостовика ВАТ Центральний ГЗК стався нещасний випадок на виробництві внаслідок якого загинув її батько - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який працював водієм автомобіля КрАЗ-256Б1 1-го класу дочірнього підприємства Автотранс Відкритого акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат.

Довідно до наказу по територіальному управлінню Держнаглядохоронпраці України по Дніпропетровській області №30-Р від 31.01.2003 було створено комісію для розслідування нещасного випадку, за результатами розслідування якого, було складено акти від 14.02.2003 року № 2 про нещасний випадок на виробництві, даний факт підтверджується актами форми Н-1 та форми Н-5 та свідоцтвом про смерть батька (копії акту форми Н-1, форми Н-5 та свідоцтва про смерть містяться у додатку).

Відповідно до розділу 4 вказаного акту форми Н-5 причиною нещасного випадку було визнано:

- п. 4.1. акту - порушення правил дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду: п.п.20.2, 20.5 Г Правил дорожнього руху України;

- п. 4.2. акту - незадовільний технічний стан залізничного переїзду щодо відповідного розміщення дорожніх знаків. Порушення п.п. 282 д. Правил безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом; п. 3.1. Инструкции по устройству и обслуживанию железнодорожнх переездов предприятий системы МЧМ СССР; п.п. 3.7, 3.16 посадової інструкції майстра БМУ; п. 2.20 СНиП-4-80;

- п. 4.3. акту - незадовільний контроль за безпечним виконанням робіт. Порушення п.2.1. Посадової Інструкції ревізора по безпеці руху УЗТ; п. 2.3.1. Положения о ревизорной службе по безопасности движения на железнодорожном транспорте предприятий МЧМ; п.п. 3.2., 3.3. Посадової інструкції начальника БМУ; п. 1 Приложения №8 к СНиП III - 4-80.

Згідно розділу 6 зазначеного акту встановлено, що особами винними в нещасному випадку являються:

- водій автомобіля ДП Автотранс ОСОБА_5 (потерпілий), який порушив правила дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду - порушення п.п. 20.2, 20.5;

- майстер БМУ ВАТ ЦГЗК ОСОБА_6, який недостатньо здійснював контроль за технічним станом переїзду № 19, та своєчасно не вжив заходи по усуненню порушень - порушення п.п. 3.7., 3.16 посадової інструкції майстра БМУ, п. 2.20 СНиП III -4-80;

- ревізор по безпеці руху потягів УЗТ ВАТ ЦГЗК ОСОБА_7, який недостатньо контролював виконання працівниками будівельно-монтажного управління БМУ вимог наказу по ВАТ ЦГЗК від 27.12.2002 року № 1248 щодо утримання залізничного переїзду № 19 у відповідності з вимогами нормативної документації - порушення п. 2.1. посадової інструкції ревізора по безпеці руху УЗТ, п. 2.3.1. Положення о ревизорской службе по безопасности движения на железнодорожном транспорте предприятий МЧМ;

- начальник автоколони ДП Автотранс ОСОБА_8, який здійснював недостатній контроль за роботою водіїв на лінії та дотриманням ними в процесі роботи правил дорожнього руху - порушення п. 2.4. посадової інструкції начальника автоколони ДП Автотранс;

- начальник будівельно-монтажного управління ВАТ ЦГЗК ОСОБА_9, який не організував в повному обсязі внесення в проект виконання робіт (ППР) заходів по забезпеченню їх виконання на об'єкті реконструкції дамби хвостовисховища - порушення п.п. 3.2., 3.3. посадової інструкції начальника БМУ, п.1

Внаслідок загибелі її батька ОСОБА_5 їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному:

Із непоправною втратою батька вона водночас втратила віру у майбутнє та сенс до життя, його загибель завдала їй не виліковного душевного болю, вона перенесла сильний емоційний стрес та душевні страждання, які будуть супроводжувати її все життя, жахлива передчасна смерть завдає їй душевних мук та страждань до сьогодні.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) моральна шкода від нещасного випадку на виробництві полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких він зазнає у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 4 Закону України Про охорону праці (надалі Закон) державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ст. 6 згаданого Закону умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.05.1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Розмір завданої їй моральної шкоди, із урахуванням завданих моральних страждань та вкрай негативних наслідків для неї, які викликанні у зв'язку зі загибеллю її батька - ОСОБА_5 позивач оцінює в розмірі 200000,00 грн.

Позивач ОСОБА_4 просить суд стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства Центрального гірничо-збагачувального комбінату на її користь 200000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи на виробництві.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ ЦГЗК ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на безпідставність та не законність заявлених вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши представлені докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 є безпідставними, необґрунтованим, та у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд виходить з наступного:

Встановлено, що 31 січня 2003 року о 10 годині 20 хвилин підчас переїзду № 19 з'єднувальної залізничної колії № 10 між станцією Прикар'єрна та колії тупика екскаватора ЕКГ-81 № 62 на об'єкті реконструкції дамби хвостовика ВАТ Центральний ГЗК стався нещасний випадок на виробництві внаслідок якого загинув батько позивачки - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який працював водієм автомобіля КрАЗ-256Б1 1-го класу дочірнього підприємства Автотранс Відкритого акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат.

Відповідно до розділу 4 вказаного акту форми Н-5 причиною нещасного випадку було визнано:

- п. 4.1. акту - порушення правил дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду: п.п.20.2, 20.5 Г Правил дорожнього руху України;

- п. 4.2. акту - незадовільний технічний стан залізничного переїзду щодо відповідного розміщення дорожніх знаків. Порушення п.п. 282 д. Правил безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом; п. 3.1. Инструкции по устройству и обслуживанию железнодорожнх переездов предприятий системы МЧМ СССР; п.п. 3.7, 3.16 посадової інструкції майстра БМУ; п. 2.20 СНиП-4-80;

- п. 4.3. акту - незадовільний контроль за безпечним виконанням робіт. Порушення п.2.1. Посадової Інструкції ревізора по безпеці руху УЗТ; п. 2.3.1. Положения о ревизорной службе по безопасности движения на железнодорожном транспорте предприятий МЧМ; п.п. 3.2., 3.3. Посадової інструкції начальника БМУ; п. 1 Приложения №8 к СНиП III - 4-80.

Згідно розділу 6 зазначеного акту встановлено, що особами винними в нещасному випадку являються:

- водій автомобіля ДП Автотранс ОСОБА_5 (потерпілий), який порушив правила дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду - порушення п.п. 20.2, 20.5;

- майстер БМУ ВАТ ЦГЗК ОСОБА_6, який недостатньо здійснював контроль за технічним станом переїзду № 19, та своєчасно не вжив заходи по усуненню порушень - порушення п.п. 3.7., 3.16 посадової інструкції майстра БМУ, п. 2.20 СНиП III -4-80;

- ревізор по безпеці руху потягів УЗТ ВАТ ЦГЗК ОСОБА_7, який недостатньо контролював виконання працівниками будівельно-монтажного управління БМУ вимог наказу по ВАТ ЦГЗК від 27.12.2002 року № 1248 щодо утримання залізничного переїзду № 19 у відповідності з вимогами нормативної документації - порушення п. 2.1. посадової інструкції ревізора по безпеці руху УЗТ, п. 2.3.1. Положення о ревизорской службе по безопасности движения на железнодорожном транспорте предприятий МЧМ;

- начальник автоколони ДП Автотранс ОСОБА_8, який здійснював недостатній контроль за роботою водіїв на лінії та дотриманням ними в процесі роботи правил дорожнього руху - порушення п. 2.4. посадової інструкції начальника автоколони ДП Автотранс;

- начальник будівельно-монтажного управління ВАТ ЦГЗК ОСОБА_9, який не організував в повному обсязі внесення в проект виконання робіт (ППР) заходів по забезпеченню їх виконання на об'єкті реконструкції дамби хвостовисховища - порушення п.п. 3.2., 3.3. посадової інструкції начальника БМУ, п.1

В позовній заяві ОСОБА_4 посилається на положення ст. 1168 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 435-IV, котрий набрав чинності з 01.01.2004 р.

Згідно вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного кодексу передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Суд вважає, що оскільки страховий випадок - нещасний випадок, в результаті якого загинув батько позивачки стався 31 січня 2003 року, до набрання чинності діючого Цивільного кодексу України, а діючий на той час Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 не містив норми про відшкодування моральної шкоди дітям померлої фізичної особи, - то у позивачки право на відшкодування моральної шкоди взагалі не передбачено, а позовні вимоги є необґрунтованими.

Позивачка ОСОБА_4 зазначає, що моральна шкода полягає у тому що, вона втратила близьку людину, батька, його загибель завдала їй невиліковного душевного болю, вона перенесла сильний емоційний стрес та душевні переживання, погіршився її психологічний стан, але жодних доказів вищенаведених фактів, окрім викладених в позові обставин, нею не надано.

Абзац 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачає, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли у 2003 році під час дії ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, норма якого й підлягає застосуванню до їх врегулювання.

Однак, застосовуючи ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року до врегулювання спірних правовідносин, яка передбачала загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, позивачка не врахувала характеру спірних правовідносин й те, що правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок смерті. При цьому, ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року передбачає право на відшкодування шкоди певному колу осіб у разі смерті громадянина, пов'язаного з виконанням ним трудових обов'язків. Разом з тим, під відшкодуванням шкоди розуміється виплата таким особам, перелік яких наведено в ч.3 ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року, одноразової допомоги в установленому законом порядку.

Отже, з викладеного вбачається, що у разі смерті потерпілого, внаслідок виконання ним трудових обов'язків ЦК в редакції 1963 року, чинний на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав відшкодування моральної шкоди членам сім'ї потерпілого - в даному випадку його доньки.

Крім того, у відповідності до результатів спеціального розслідування нещасного випадку (ОСОБА_6 форми Н-1, Н-5) нещасний випадок стався також за вини самого загиблого, у зв'язку із порушенням ним Правил дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд, оцінюючи докази, керуючись ст. 58 Конституції України, ч. ч. 1,2 ст. 5 ЦК України та враховуючи всі обставини справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

керуючись ст. ст. 8, 46, 58 Конституції України, ст. 9 Закону України "Про охорону праці", ст. ст. 4, 5, 1168 ЦК України, ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив

У позові ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи на виробництві - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10