У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2013 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка
З.І.

секретар судового засідання
Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду від 15 лютого 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики , -

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 15 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 407500 грн. боргу за
договором позики та 214 грн. 60 коп.
судового збору.

Вважаючи дане рішення незаконним через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_1 подала
на нього апеляційну скаргу.

Вказує, що позивачем на підтвердження
своїх позовних вимог не надано жодного
належного доказу, зокрема договору
позики від 13 серпня 2007 року.

При цьому вважає, що нотаріально
посвідчена заява не може бути належним
доказом передання ОСОБА_2 та отримання
ОСОБА_1 в борг 140000 доларів США.

Зазначає, що вказану заяву підписала
під дією збігу тяжких обставин, обману
та тиском ОСОБА_2, при цьому жодних
коштів від нього не отримувала.

Стверджує, що при пред"явленні
вищевказаної заяви дата отримання
коштів не була зазначена і такої події
насправді не було.

Вказує, що 09 січня 2009 року підписала
заяву не з власної волі, без фактичної
передачі та отримання коштів від
ОСОБА_2

Просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про їх
підставність.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
січня 2009 року між сторонами було
укладено договір позики, згідно якого
ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 кошти в
розмірі 140000 доларів США.

На підтвердження укладення між
сторонами договору позики ОСОБА_2
подано до суду нотаріально посвідчену
заяву, в якій ОСОБА_1 вказала, що
стверджує той факт, що взяла у борг у
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 140 000
доларів США, та зобов"язується
повернути частину боргу, а саме 90 000
доларів США до 28 лютого 2009 року. Решту
боргу 50 000 доларів США до кінця 2009 року.

В порушення вимог ст. 1049 ЦК України
ОСОБА_1 кошти не повернула, а тому,
задовольняючи позов в повному обсязі,
суд першої інстанції правомірно
стягнув з неї на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
сумі 407500 грн.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що договір позики не укладався, а
тому заява не має юридичної сили, не
заслуговують на увагу, оскільки
суперечать вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, згідно якої на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1
про те, що спірні кошти нею не були
отримані, оскільки достатніх та
переконливих доказів на підтвердження
вказаного вона суду не надала.

Посилання відповідача на те, що 04
грудня 2008 року у неї було викрадено
паспорт, а тому на момент посвідчення
заяви нотаріусом не було ніяких
документів, які б засвідчили її особу,
не заслуговують на увагу, оскільки в
своїх поясненнях, даних в судовому
засіданні та в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 зазначила, що вона особисто
підписала заяву.

ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто
доказів того, що нотаріально
посвідчена заява від 09 січня 2009 року
була підписана нею під тиском та шляхом
введення в оману ОСОБА_2

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із
чим рішення підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 11, 303, 304, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 15 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: