Справа № 2-4255/11 Провадження № 22-ц/772/124/2013Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 48 Доповідач: Іващук В. А.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 жовтня 2011 року,

у с т а н о в и л а :

Із зазначеним позовом в суд ОСОБА_6 звернулась 20 вересня 2011 року.

Зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 20 вересня 1997 року, який розірвано 17 серпня 2010 року. Від шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на утриманні у неї.

Вказала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а в серпні 2011 року він повідомив, що має намір виїхати на постійне місце проживання до ОСОБА_12, тому для оформлення паспорта для виїзду на постійне місце проживання за кордон просив надати заяву про відсутність вимог до нього щодо стягнення аліментних платежів на дітей.

Зазначила, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід, а тому аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі, які вона визначила у розмірі 1500 грн. кожній дитині щомісяця.

З урахуванням вимог частини 6 статті 181 СК України позивач просила стягнути з відповідача 279 000 грн. аліментів на утримання дітей за весь період до досягнення дітьми повноліття, виходячи із розрахунку дочці ОСОБА_13 за 84 місяці 126 000 грн. до повноліття, до 4 серпня 2018 року, дочці ОСОБА_14 за 102 місяці 153 000 грн. до повноліття, до 9 лютого 2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 жовтня 2011 року зазначений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дітей ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 у сумі 279000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в сумі 1700 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

Бондаренко - ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу на це рішення суду у якій, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення аліментів наперед.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 зокрема зазначає, що позов про стягнення аліментів в частині про стягнення наперед всієї суми аліментів до досягнення дітьми повноліття, у звязку з виїздом ОСОБА_7 за межі України на постійне місце проживання, не має на меті реального захисту прав неповнолітніх дітей, а спрямовано на зловживання правом з метою створення перешкод для реалізації прав ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_6 у своїх письмових запереченнях, а її представник у судовому засіданні, заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Зокрема зазначали про те, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а ОСОБА_9 не є стороною у аліментних правовідносинах між сторонами, його права не порушуються цим рішенням, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, а також з урахуванням положень статті 303 ЦПК України про перевірку рішення суду без обмеження доводами апеляційної скарги, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що рішенням суду, в його частині про стягнення аліментів за весь період до досягнення дітьми повноліття, тобто стягнення аліментів наперед, порушуються права ОСОБА_9, оскільки суд задовольнив цю вимогу без наявних для цього правових підстав, внаслідок чого ОСОБА_9 позбавлений можливості отримати від ОСОБА_7 борг за рахунок належного йому майна, а саме земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що дійсно між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був судовий спір про стягнення боргу за наслідками якого судовим рішенням від 29 березня 2010 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 стягнуто борг в сумі 615 510 грн. (а.с.43 - 46).

В ході розгляду вказаної справи позов було забезпечено ухвалою суду від 16 грудня 2009 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що знаходиться в с. Оленівка, Чорноморського району, АР Крим.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2011 року ОСОБА_7 зловживаючи своїми правами намагався незаконно розпорядитись земельною ділянкою використовуючи право подружжя на поділ їх майна, тобто його та ОСОБА_6, погодившись передати у власність дружини все своє майно і зокрема вказану земельну ділянку (а.с.51-53). Вказаним рішенням апеляційного суду рішення суду першої інстанції від 8 вересня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на вказану земельну ділянку в порядку поділу майна подружжя скасовано, а у задоволенні вимог в цій частині відмовлено.

У подальшому, як це вбачається із наданих з апеляційною скаргою судових рішень (а.с.54-60), ОСОБА_7 також намагався довести відсутність своїх боргових зобовязань перед ОСОБА_9, чи передати права на вказану земельну ділянку іншим особам.

Державним виконавцем ВДВС Чорноморського районного управління юстиції АР Крим відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_7 279 000 грн. на користь ОСОБА_6 та обєднано в одне виконавче провадження з іншими, зокрема з виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 615 510 грн.

Матеріали справи та їх дослідження, а також надані з апеляційною скаргою матеріали дають підстави для висновку про те, що заявлений позов про стягнення аліментів в частині вимог про стягнення всієї суми аліментів наперед до повноліття дітей є намаганням ОСОБА_7 не виконувати рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_9 за рахунок свого майна, а саме земельної ділянки, що розташована в с. Оленівка, Чорноморського району, АР Крим.

Надані ОСОБА_6 судові рішення, як судової практики, у обґрунтування своїх доводів про відсутність порушеного права ОСОБА_9 не є такими, що спростовують доводи апеляційної скарги, оскільки вказаними рішеннями судів вирішувались вимоги про стягнення аліментів у загальному порядку без вирішення вимог про стягнення аліментів наперед без наявних правових підстав для цього.

Отже ОСОБА_9 обґрунтовано звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення суду в частині вирішених судом вимог про стягнення аліментів наперед до досягнення дітьми повноліття з підстав виїзду ОСОБА_7 за кордон на постійне проживання у державу з якою відсутній договір про надання правової допомоги, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 20 вересня 1997 року ОСОБА_6 (дівоче прізвище Юхимчук) з ОСОБА_7 уклала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-АМ №005912 (актовий запис №2187). Після одруження ОСОБА_16 змінила прізвище на «Куранова» (а.с.4).

Від цього шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-АМ №124167 від 28 грудня 2000 року), ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження 1-АМ №155597 від 20 березня 2002 року (а.с.7).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2010 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу було задоволено, а шлюб розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу видано 17 серпня 2010 року (а.с. 5,6 ).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Задовольняючи повністю позов про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти у сумі 279 000 грн., з правових підстав встановлених частинами 4 та 6 статті 181 СК України, як це вбачаться із судового рішення, суд виходив із того, що обставини на які посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги є доведеними, а тому є підстави для стягнення аліментів наперед за весь період до досягнення дітьми повноліття у звязку з виїздом ОСОБА_7 за межі України на постійне місце проживання у державу, з якою не укладено договір про правову допомогу.

Проте, такий висновок суду, в частині щодо вимог про стягнення аліментів наперед за весь період до досягнення дітьми повноліття, не ґрунтується на доказах у справі, а тому до такого висновку суд дійшов на припущеннях, що відповідно положенню частини 4 статті 60 ЦПК України є порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення аліментів наперед.

Так , у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_7 виїжджає на постійне проживання за кордон у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу.

Матеріали справи із доказів містять лише ксерокопії свідоцтва про одруження, судового рішення про розірвання шлюбу, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтв про народження дітей та відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 на вимогу суду (а.с. 4-8) .

Відповідно до правил частини 4 статті 181 СК України у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 року №1203, яка прийнята на виконання частини 4 статті 181 СК України, затверджено Порядок стягнення аліментів на дитину (дітей) у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про подання правової допомоги (далі Порядок).

За змістом вказаного Порядку рішення про виплату аліментів на утримання дітей до їх повноліття з особи, що виїжджає для постійного проживання в іноземну державу, з якою не укладено договір про подання правової допомоги, може прийматися лише з умови фактичного виїзду цієї особи.

Згідно розяснень у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

Оскільки загальні правила стягнення аліментів (частина 3 статті 181 СК України) не передбачають стягнення їх за весь період до досягнення дитиною повноліття, тобто стягнення аліментів наперед, а суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів виїзду відповідача ОСОБА_7 за кордон на постійне місце проживання в державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, то у порушення зазначеної вище норми матеріального права (частина 4 статті 181 СК України) суд безпідставно задовольнив вимоги про стягнення аліментів за весь період до досягнення дітьми повноліття.

Крім того, як вбачається із судового рішення, суд вирішував цей спір також і за нормою матеріального права, а саме за частиною 6 статті 181 СК України, яка за наявних обставин справи на час ухвалення рішення, застосованою бути не могла.

Правилами частини 6 статті 181 СК України визначено порядок стягнення аліментів на утримання дітей у разі виїзду одного із батьків для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу після набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів.

Вирішувати спір у цій справі одночасно за частиною 6 статті 181 СК України у суду не було підстав, оскільки не було судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_7, яке набуло законної сили.

Отже, суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, дійшов до своїх висновків внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення аліментів за весь період до досягнення дітьми повноліття, тобто стягнення аліментів наперед.

Невідповідність висновків суду обставинами справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до правил пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів за весь період до досягнення дітьми повноліття, і ухвалення нового рішення.

Разом із тим, за умови скасування рішення суду в частині стягнення аліментів за весь період до досягнення дітьми повноліття є необхідність також і в ухваленні рішення в частині стягнення аліментів за загальними правилами у періодичних платежах, щомісяця, оскільки ці задоволені вимоги не були виписані самостійно у резолютивній частині рішення. Рішення у цій частині не містить обовязкових вказівок про розмір стягуваних аліментів кожній дитині, про періодичність платежів, про строки їх стягнення та інше, що передбачено умовами статей 181- 184 СК України.

Виходячи із зазначеного вище, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання двох дітей щомісячно до їх повноліття.

Відмова у позові в частині вимог про стягнення аліментів наперед до досягнення дітьми повноліття, в порядку встановленому частиною 4 статті 181 СК України, не порушує прав ОСОБА_6 та її дітей, оскільки не позбавляє права звертатись з відповідним позовом до суду за наявних для цього підстав підтверджених належними доказами.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання двох дітей щомісячно до їх повноліття колегія суддів виходить із наступного.

ОСОБА_6 визначила розмір аліментів кожній дитині грішми в сумі 1500 грн. кожній, про що зазначила у позовній заяві. В матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7 про те, що він позовні вимоги визнає (а.с.11).

Виходячи із цього розмір аліментів на утримання дітей слід визначити виходячи із погодженої між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 сумою щомісячних платежів в розмірі 1500 грн. на утримання кожної дитини.

Оскільки відповідач на постійній роботі не працює та має нерегулярний і мінливий дохід, то в силу правил частини 1 статті 184 СК України аліменти слід призначити у твердій грошовій сумі у зазначеному вище розмірі 1500 грн. кожній дитині щомісяця до виповнення їм повнолітнього віку, а саме починаючи з 20 вересня 2011 року до 4 серпня 2018 року на утримання ОСОБА_10 та до 9 лютого 2020 року на утримання ОСОБА_11.

Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог частин 3 та 5 статті 88 ЦПК України колегія суддів виходить і наступного.

Відповідно до правил пункту 3 частини 1 статті 80 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

ОСОБА_6 визначила розмір аліментів дітям по 1500 грн. кожному. З таким розміром аліментів погодився й відповідач ОСОБА_7

Виходячи із цього сукупність виплат по аліментам за шість місяців становитиме 18000 грн. ( 3000 х 6 = 18000), що відповідно є ціною позову. 1 відсоток ціни позову становить 180 грн. Отже судовий збір за подання до суду позовної заяви становить 180 грн.

Оскільки ОСОБА_6 за законом звільнена від сплати судового збору за подачу заяви про стягнення аліментів, то в силу правил частин 3 та 5 статті 88 ЦПК України слід розподілити судові витрати у справі та стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в розмірі 180 грн. та з нього на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. (а.с.2 квитанція №412010009 від 20 вересня 2011 року).

Згідно з правилами пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України до негайного виконання слід допустити рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пунктів 1,3,4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 жовтня 2011 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, на утримання дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти щомісяця у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. кожній, починаючи з 20 вересня 2011 року до 4 серпня 2018 року на утримання ОСОБА_10 та до 9 лютого 2020 року на утримання ОСОБА_11.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати на інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 (сто двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір (державне мито) в розмірі 180 (сто вісімдесят) грн.

У відповідності до правил пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

З оригіналом вірно: