2/522/9934/13
У Х В А Л А

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондаря В.Я.,

при секретарі: Іщик О.В.

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

05.11.2013р. до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій вона просила вжити заходи для забезпечення позову шляхом накладення арешту на 256/1000 частин квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3. В заяві посилалсь на те, що на теперішній час вся квартира знаходиться в оренді у відповідача по справі, а спірна частина квартири знаходиться у власності у ОСОБА_5, та існує загроза відчуження 256/1000 частин квартири АДРЕСА_2., що зробить неможливим виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову розглядається в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.2 ст. 152 ЦПК України позов, зокрема, може забезпечуватися шляхом заборони здійснювати певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У викладений вимозі про забезпечення позову заявником не зазначені докази, які б підтвердили факт того, що в відповідач має намір відчужити вищезазначене майно, що позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали, у звязку з чим суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 256/1000 частин квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя