Справа № 441/905/13
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/7579/13
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О.
Категорія справи: 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Цар М.М.

з участю представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
представника ОСОБА_6 на рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 02 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
нежитлову будівлю, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_6 про визначення
частки майна, що перебуває у спільній
сумісній власності та визначення
порядку користування цим майном,
мотивуючи тим, що з 17.07.2004р. по 25.02.2013р.
перебували у шлюбі з відповідачкою, під
час якого набули нерухоме майно,
зокрема нежитлове приміщення площею 64,1
кв.м, що по АДРЕСА_1. У зв"язку із
здійсненням підприємницької
діяльності, відповідачка одноособово
зайняла все приміщення, отриманий
дохід внаслідок використання
приміщення, ділити з ним відмовляється.
Просив про задоволення позову.

В червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась в
суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання за нею право власності на 58/100
часток нежитлової будівлі, що по
АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що у шлюбі з
відповідачем набули нерухоме майно,
зокрема нежитлову двохповерхову
будівлю площею 64.1 кв.м., що по АДРЕСА_1.
Після дарування, 17.02.2009р. частини
будівлі, на 02.03.2010 року у спільній
сумісній власності подружжя
залишалось приміщення 2-го поверху
будівлі площею 58/100 часток від
загальної площі. 02.03.2010 року між нею та
ОСОБА_4 укладено договір дарування,
відповідно до якого виходячи з
рівності часток подружжя у праві
спільної сумісної власності, ОСОБА_4
подарував їй свою частку, що складає
29/100 частки у праві спільної сумісної
власності без її виділу. За умовами
такого договору, вона набула права
власності ще на 29/100 частки нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, а тому їй
належить 58/100 частки спірного
приміщення. Просила позов задоволити.

Ухвалою суду від 02.09.2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визначення частки
майна, що перебуває у спільній сумісній
власності та визначення порядку
користування цим майном - залишено без
розгляду.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 02 вересня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
58/100 часток нежитлової будівлі,
промислової крамниці, що по АДРЕСА_1
відмовлено за безпідставністю.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_3, представник
ОСОБА_6. Вважає таке прийнятим з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, судом
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, та не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Просить рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
02 вересня 2013 року скасувати і
постановити нове рішення, яким позов
ОСОБА_6 задоволити, визнати право
власності за ОСОБА_6 на 58/100 часток
нежитлової будівлі, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує
тим, що з 17.07.2004 року по 25.02.2013 року з
відповідачем перебували в шлюбі. За час
спільного сімейного життя набули
нерухоме майно, а саме нежитлову
будівлю, загальною площею 64,1 кв.м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після
відчуження частини будівлі, станом на
02.03.2010 року у спільній сумісній
власності подружжя залишилось
приміщення на 2 поверсі будівлі, що
становить 58/100 часток від загальної
площі вказаного об'єкту нерухомості.

02 березня 2010 року між нею та
ОСОБА_4 укладено договір дарування,
відповідно до якого та виходячи з
рівності часток подружжя у праві
спільної сумісної власності на вказану
частку нежитлової будівлі ОСОБА_4
подарував їй свою частку, а саме 29/100
часток у праві спільної сумісної
власності подружжя на нежитлову
будівлю без виділу цієї частки.

Крім того, до моменту укладення
вказаного договору дарування виходячи
з рівності часток подружжя у праві
спільної сумісної власності їй
належало також 29/100 часток будівлі за
вказаною вище адресою.

Таким чином вважає, що їй належать 58/100
часток нежитлового приміщення, площею
31,0 кв.м, що розташоване за зазначеною
вище адресою. Враховуючи той факт, що
право спільної сумісної власності
подружжя на 58/100 часток даного об'єкту
нерухомості припинилось, проте у
ОСОБА_4 залишилися правовстановлюючі
документи на це майно і ним не
визнається її право власності.
Зазначає, що у зв'язку із відчуженням
під час шлюбу ОСОБА_4 своєї частки у
нерухомому майні на користь дружини,
його право власності на цю частку
припинилось. З врахуванням
вищенаведеного, правових підстав
вважати, що нерухоме майно, а саме 58/100
часток нежитлової будівлі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
продовжує бути об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, представника позивача,
відповідача та представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обргунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

З матеріалів справи та справи №
2/441/87/2013 р. оглянутої судом першої
інстанції встановлено наступні
обставини.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 17.07.2004 р. по 06.02.2013 р.
перебували у зареєстрованому шлюбі. За
час перебування сторін у цьому шлюбі,
останні набули нерухоме майно, а саме
нежитлову двохповерхову будівлю
площею 64,1 кв.м., що по АДРЕСА_1, яка в
цілому зареєстрована за ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про право власності серії
САС № 338817 від 29.01.2009 року, виданого на
підставі рішення Виконкому
Городоцької міської ради №11 від 22.01.2009
року. Дані обставини стверджуюься
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно серія ССО №306827 від
16.02.2009 року.

За згодою дружини - ОСОБА_6, 17.02.2009 року
ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_8 і ОСОБА_9
прийняли у дар по 21/100 частки кожен,
нежитлової будівлі - промислової
крамниці на 2 робочих місця, що за
адресою: АДРЕСА_1

02.03.2010 року між сторонам по справі
укладено договір дарування, з якого
вбачається, що маючи рівні права на
володіння, користування та
розпорядження 58/100 частками
нежитлової будівлі, промислової
крамниці на 2 робочих місця, загальна
площа яких складає 64,1 кв.м., що по
адресі: АДРЕСА_1 як об"єктом спільної
сумісної власності подружжя, виходячи
при цьому з рівності часток подружжя у
праві спільної сумісної власності на
вказану частку нежитлової будівлі,
чоловік подарував, а дружина прийняла
у дарунок від нього половину частки, а
саме 29/100 часток у праві спільної
сумісної власності подружжя на
нежитлову будівлю без виділу цієї
частки.

Розглядаючи спір по суті та
відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є власником 29/100 частки спірної
будівлі згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
серії ССТ №259976 від 10.03.2010 року, яке вона
набула на підставі договору дарування
від 02.03.2010 року за реєстровим № 218, а
інша частина 29/100 частки належить їй як
частка у спільному сумісному майні
подружжя. А тому підстав до визнання за
позивачкою права власності на 58/100
часток нежитлової будівлі, що по
АДРЕСА_1 немає.

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.63 СК України,
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.64 СК
України, дружина та чоловік мають право
на укладення між собою усіх договорів,
які не заборонені законом, як щодо
майна, що є їхньою особистою приватною
власністю, так і щодо майна, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Ч.2 даної статті передбачає, що договір
про відчуження одним із подружжя на
користь другого з подружжя своєї
частки у праві спільної сумісної
власності подружжя може бути укладений
без виділу цієї частки.

При цьому, відповідно до ст.65 СК
України, дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена.

Аналіз зазначеної норми дає підстави
для висновку, що у разі такого
відчуження право спільної сумісної
власності припиняється і виникає право
часткової приватної власності того з
них, на користь якого укладено договір
про відчуження частки в праві спільної
сумісної власності. Крім того, між
виділом і визначенням частки існує
істотна різниця: якщо виділ має
наслідком припинення спільної
власності і визначає, яка конкретно,
виділена в натурі, частка майна
переходить у власність колишнього
співвласника, в той час, як визначення
частки призводить до перетворення
спільної сумісної власності на спільну
часткову.

Як встановлено матеріалами справи 2
березня 2010 року між сторонами по справі
укладено договір дарування, із змісту
якого убачається, що маючи рівні права
на володіння, користування та
розпорядження 58/100 частками
нежитлової будівлі, промислової
крамниці на 2 робочих місця, загальна
площа яких складає 64,1 кв.м., що по
адресі: АДРЕСА_1 як об"єктом спільної
сумісної власності подружжя, виходячи
при цьому з рівності часток подружжя у
праві спільної сумісної власності на
вказану частку нежитлової будівлі,
чоловік подарував, а дружина прийняла
у дарунок від нього половину частки, а
саме 29/100 часток у праві спільної
сумісної власності подружжя на
нежитлову будівлю без виділу цієї
частки.

У п 4.1 даного договору зазначено, що
чоловік та дружина домовились, що з
моменту нотаріального посвідчення
цього договору їх право спільної
сумісної власності як подружжя щодо
58/100 часток нежитлової будівлі, /
промислової крамниці на 2 робочих
місця/, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 припиняється, власником 29/100
часток нежитлової будівлі стає
дружина, яка самостійно без згоди
чоловіка визначає режим володіння,
користування вказаною часткою
нежитлової будівлі, а також самостійно
розпоряджається нею та набуває статус
її особистої приватної власності.

Право власності у дружини на
відчужувані за цим договором 29/100
часток від частки у праві спільної
сумісної власності на нежитлову
будівлю без виділу цієї частки виникає
з моменту прийняття дарунка, який
вважається прийнятим з одержанням
дружиною примірника цього договору
/розділ 2 Договору дарування/.

Таким чином укладаючи вищезазначений
договір дарування сторони за взаємною
згодою змінили та визначили правовий
режим спірного майна, а саме
погодилися, що відповідач ОСОБА_4
відчужив позивачу ОСОБА_6 належну йому
як другому із подружжя частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
в розмірі 29/100 часток нежитлової
будівлі АДРЕСА_1 без виділу при цьому
частки належної ОСОБА_6 як другому з
подружжя.

Таким чином після укладення договору
дарування від 02.03.2010 року і відчуження
відповідачем своєї частки позивачу,
інших 29/100 часток нежитлової будівлі
залишилися у спільній сумісній
власності подружжя.

Тому доводи апеляційної скарги про те,
що у зв'язку із відчуженням під час
шлюбу ОСОБА_4 своєї частки у нерухомому
майні на користь дружини, його право
власності на цю частку припинилось є
помилковим та спростовується
вищенаведеним. Колегія суддів звертає
увагу на те, що під час перебування у
шлюбі позивач питання про виділ частки
у спільному майні подружжя не ставила.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_6
убачається, що підставою звернення до
суду з відповідним позовом стало
невизнання чоловіком її повноправним
власником 29/100 часток нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 та наявністю в
останнього правовстановлюючих
документів на це майно, які видані на
його ім»я, оскільки при укладенні
договору дарування від 02.03.2010 року
відповідач визнав, що він виходячи з
рівності часток подружжя у праві
спільної сумісної власності на 58/100
часток нежитлової будівлі АДРЕСА_1
відчужує належну йому половину, в
розмірі 29/100 вищевказаної нежитлової
будівлі, тим самим погоджується, що
його дружина ОСОБА_6 має право на іншу
частку в розмірі 29/100 часток
вищезгаданої нежитлової будівлі як
другий з подружжя.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України
майно набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до вимог ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної суміної власності на майно
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об»єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до ЦК України.

Так як після розірвання шлюбу
відповідач став оспорювати право
власності позивача на 29/100 нежитлової
будівлі АДРЕСА_1, як частку у спільній
сумісній власності подружжя і зважаючи
на те, що правовстановлюючий документ
на вищевказану нежитлову будівлю і
реєстрація оформлена на відповідача по
справі-ОСОБА_4, а тому позивач по справі
вправі був звернутися до суду за
захистом своїх прав.

За наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 02 вересня 2013
року слід скасувати та ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_6 про визнання права
власності на нежитлову будівлю, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
задовольнити частково та визнати за
нею право власності на 29/100 часток
нежитлового будинку за зазначеною вище
адресою.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 307, п.п. 1,4 ч.1 309,
ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника
ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного
суду Львівської області від 02 вересня
2013 року скасувати і ухвалити нове, яким
позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на нежитлову будівлю
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності
на 29/100 частки нежитлового будинку по
АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій