Справа № 1305/1218/12
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/7851/13
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі
секретаря: ІвановоїО.О.,

та участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 20 червня 2013 року
у справі за позовом прокурора
Городоцького району Львівської
області в інтересах держави в особі
Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області до ОСОБА_3, третя особа відділ
держземагенства у Городоцькому районі
Львівської області про визнання
недійсними та скасування Державного
акту на право власності на земельну
ділянку, витребування майна,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Поновлено прокурору строк позовної
давності.

Визнано недійсними Державний акт серії
ЯД №511127 кадастровий № :12:012:0109 на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,0763 га та Державний акт
серії ЯЕ №556769 кадастровий №
520987700:12:012:0110 на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0766 га, що призначені для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
видані на підставі рішення 6-ої сесії
5-го скликання 08.12.2006 року № 108/18 та
рішення 26-ої сесії 5-го скликання
Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області від 21.07.2009 року №995 ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір 114 грн. 70
коп.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що право власності на земельну ділянку
площею 0,1528 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_1 набув правомірно на підставі
рішення 26-ої сесії 5-го скликання
Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області від 21.07.2009 року №995. За
наслідками розгляду його заяви,
рішенням Суховільської сільської ради
затверджено технічну документацію
щодо розподілу приватизованої
земельної ділянки та уточнено площу
земельних ділянок -0,0763 га та 0,0766 га з
присвоєнням НОМЕР_1 і відповідно НОМЕР_2
по АДРЕСА_1 та видано два Державні акти.
Вказане рішення не скасовано, а тому
вказані два Державні акти є законні.

Просить рішення скасувати та
постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення
прокурора Захарко А.Є., перевіривши
матеріали справи і доводи скарги,
колегія суддів вважає, що її слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Встановлено, що прокурор Городоцького
району Львівської області звернувся в
суд з позовом в інтересах держави в
особі Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області та просив поновити строк
позовної давності, визнати недійсними
та скасувати Державні акти на право
власності на земельні ділянки площею
0,0763 га серії ЯД №511127 кадастровий №
:12:012:0109 і площею 0,0766 га серії ЯЕ
№556769 кадастровий № :12:012:0110 видані
ОСОБА_3 та витребувати у відповідача
земельні ділянки вказаної площі і
передати у власність територіальній
громаді Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що відповідач
незаконно набув право власності на
первісну земельну ділянку площею 0,1528
га (яка в подальшому була поділена на 2
ділянки площею 0,0763 га та 0,0766 га),
оскільки Суховільською сільською
радою рішення №108 від 08.12.2006р. про
надання ОСОБА_3 у власність земельної
ділянки площею 0,1528 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку не
приймалось, а отже підстав до видачі
Державних актів на земельні ділянки
площею 0,0763 га та 0,0766 га - не було.

З огляду на те, що прокурору про
порушення вимог земельного
законодавства при безоплатній
передачі у приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_3 стало відомо
при перевірці службових осіб
Суховільської сільської ради у 2011 році,
суд поновив прокурору строк позовної
давності.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що з копії витягу із рішення №108/18
від 08 грудня 2006 року 6 сесії 5 скликання
Суховільської сільської ради
Городоцького району, Львівської
області встановлено, що ОСОБА_3 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1 безоплатно
передано у власність земельну ділянку
площею 0,1528 га, що суперечить рішенню
№108 від 08.12.2006 року, прийнятого на
засіданні 6 сесії 5 скликання
Суховільської сільської ради
Городоцького району, Львівської
області, згідно якого розмір земельної
ділянки становить 0,0752 га. (а.с. 12, 22-24).

Суд також вказав, що враховує те, що
Державний акт серії ЯД №489872 про право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,1528 га, що в
АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_3 без дотримання
передбаченого законом порядку
встановленого для його видачі та на
підставі документу, що не відповідає
дійсності, а також без винесення
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування про передачу
відповідачу у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1528 га.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Встановлено, що суд відмовив прокурору
у задоволенні позовних вимог в частині
витребування від ОСОБА_3 та передачу у
власність територіальній громаді
АДРЕСА_1 земельних ділянок площею 0,0763
га і площею 0,0766 га, оскільки вказана
земельна ділянка загальною площею 0,15
га закріплена за будинком АДРЕСА_1 ще 25
грудня 1987 рішенням зборів
уповноважених членів колгоспу
протокол №5, що видно із копії договору
від 26.03.1987 року та копії- витягів з по
господарської книги села за 1991-1995р.р.
(а.с.113-115, 118).

Рішення суду в цій частині не
оскаржується.

Згідно ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу
України, на які посилається у своїй
позовній заяві прокурор, державний акт
на право приватної власності на землю
видається на підставі рішення органу
місцевого самоврядування, а тому
вирішення питання про правомірність
його видачі залежить від того чи є
законним рішення, на підставі якого
його видано.

Апелянт вказує, що оскаржувані
Державні акти він набув правомірно на
підставі рішення Суховільської
сільської ради №995 від 21.07.2009р. Оскільки
дане рішення не визнано незаконним у
судовому порядку таке є чинним та
підлягає виконанню уповноваженими
органами.

Судовою колегією встановлено, що на
підставі вказаного витягу №108/18 від
08.12.2006р. з рішення Суховільської
сільської ради №108 від 08.12.2006р., ОСОБА_3
виготовивтехнічну документацію та
одержав Державний акт серії ЯД №489872
про право власності на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,1528 га, що в АДРЕСА_1(а.с.33).

Хоча встановлено, що в рішенні
Суховільської сільської ради №108 від
08.12.2006р. вказано розмір земельної
ділянки 0,0752 га., однак фактично ОСОБА_3
користувався вказаною земельною
ділянкою загальною площею 0,1528 га, про
що суд вказав рішенні, коли відмовив
прокурору в частині позовних вимог
про витребування від ОСОБА_3 та
передачу у власність територіальній
громаді с.Суховоля.

При цьому суд встановив, що 25 грудня 1987
рішенням зборів уповноважених членів
колгоспу протокол №5 вказана земельна
ділянка загальною площею 0,15 га
закріплена за будинком АДРЕСА_1. Це ж
встановлено із копії договору від
26.03.1987 року та копії-витягів з по-
господарської книги села за 1991-1995р.р.
ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті
батьків та був до приватизації
належним землекористувачем цієї
земельної ділянки.

Ця обставина сторонами не оспорюється.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3,
рішенням Суховільської сільської ради
№975 від 21.05.20019 року ОСОБА_3 надано
дозвіл на складання технічної
документації щодо розподілу земельної
ділянки, а 21 липня 2009 року рішенням №995
прийнятого на засіданні 26 сесії 5
скликання, затверджено технічну
документацію щодо розподілу
приватизованої земельної ділянки
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_1 та уточнено площі зокрема: 0,0766
га під НОМЕР_2 і 0,0763 га під номером
НОМЕР_1, що по АДРЕСА_1, кожна (а.с.27).

28 липня 2009 року Управлінням
Держкомзему у Городоцькому районі
Львівської області на підставі рішення
6 сесії 5 скликання №108/18 віл 08.12.2006 року
та рішення 26 сесії 5 скликання №995 від
21.07.2009 року Суховільської сільської
ради Городоцького району Львівської
області, відповідачу видано два
Державні акти на право власності на
земельну ділянку Серії ЯД №511127 площею
0,0763 га і Серії ЯЕ №556769 площею 0,0766 га
будівництва та обслуговування
житлового будинку під НОМЕР_1 і
відповідно НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1.

В засіданні судової колегії 13.12.2013 року
представник Суховільської сільської
ради пояснила, що Суховільська
сільська рада не претендує на спірні
земельні ділянки та підтримує
апеляційну скаргу. При цьому вона
пояснила, що при видачі витягу з
рішення №108/18 від 08.12.2006р. допущена
помилка сільським головою Струк Р.М.,
однак в п. 2 самого рішенні №108 від
08.12.2006р. зазначалось, що розміри
земельних ділянок будуть уточнені при
видачі державного акту. Тому 21.07.2009 року
уточнені розміри земельних ділянок
вказані у спірних Державних актах на
право власності на земельні ділянки.
При цьому порушень прав сільської ради
немає.

Таким чином Суховільська сільська
рада, як позивач не вбачає порушень
своїх прав відповідачем.

Судова колегія прийшла до висновку, що
посилання апелянта заслуговують на
увагу, оскільки Державний акт серії ЯД
№489872 про право власності на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0,1528 га, що в АДРЕСА_1 не
оспорюється та є чинним, а послідуючі
два спірні державні акти видані з
врахуванням цього акту (а.с.33).

Також прокурором не оспорються рішення
Суховільської сільської ради №975 від
21.05.20019 року про надання дозволу ОСОБА_3
на складання технічної документації
щодо розподілу земельної ділянки та
вищевказане рішення №995 від 21.07.2009 року,
а тому є чинні.

Судова колегія приходить до висновку,
що без оскарження цих рішень неможливо
визнати незаконність вказаних актів,
виходячи з наступного.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, а тому вирішення
питання про правомірність його видачі
залежить від того чи є законним
рішення, на підставі якого його видано.

Допущені органом публічної влади
порушення при вирішення питання про
передачу державного майна у власність
особи не можуть бути безумовною
підставою для повернення цього майна
державі, якщо вони не були допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки самого набувача.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судами норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов"яковим для всіх
суб"єктів владних повноважень та для
судів України. Суди зобов"язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Постановою Верховного Суду України
від 31 жовтня 2012 року за № 6-53цс-12
визначено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом (ст. 126 ЗК України в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин) та
виникає з моменту державної реєстрації
цього права.

Рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК України
(в редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю як самого по
собі правовстановлюючого документа, не
передбачено зазначеною нормою.

Вимога захисту порушених прав власника
на землю реалізується зацікавленою
особою шляхом звернення до суду з
вимогою визнання відповідного рішення
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки недійсним.

Верховний Суд України також вказав, що,
залишаючи в силі рішення суду першої
інстанції про визнання недійсною
державної реєстрації державних актів
на право власності на землю, суд
касаційної інстанції залишив поза
увагою те, що державні акти на право
власності на землю були видані
громадянам на підставі розпорядження
районної державної адміністрації, яке
у встановленому порядку незаконним не
визнане.

Також судовою колегію встановлено, що
по даній справі відповідач ОСОБА_3
набув право власності на земельну
ділянку на підставі того, що земельна
ділянка перебувала в його
користуванні на законних підставах.

Фактично звернення прокурора до суду
спрямоване на задоволення суспільної
потреби у відновленні законності при
вирішенні суспільнозначимого питання
про безоплатну передачу земельної
ділянки з комунальної власності у
приватну та повернення у власність
територіальної громади землі, однак не
встановлено, що земельна ділянка
вибула з власності територіальної
громади незаконно і шляхом вчинення
відповідачем кримінально караних дій.

При таких обставинах рішення суду слід
скасувати і постановити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Із договору купівлі - продажу
земельної ділянки від 01.09.2009 року
(а.с.84-85) убачається, що ОСОБА_3 відчужив
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0766 га
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
НОМЕР_2, що в АДРЕСА_1.

Суд прийняв до уваги, що згідно
повідомлення Управління Держкомзему у
Городоцькому районі Львівської
області власником земельної ділянки
площею 0,0766 га призначеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку під відповідно
НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1 згідно Державного
акту серії ЯЕ №556769 вказано ОСОБА_3

Однак з копії цього акту встановлено,
що нотаріусом при купівлі - продажу
земельної ділянки згідно чинного
законодавства (ч.6 ст.126 ЗК України в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин )
зроблено відмітку про те, що право
власності земельну ділянку перейшло
до ОСОБА_6(а.с.15, зв. Інвентаризаційної
справи №719 житлового будинку НОМЕР_2,
АДРЕСА_1, власник ОСОБА_6).

Таким чином в суду не було підстав
вважати ОСОБА_3 власником цієї
земельної ділянки площею 0,0766 га.
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, НОМЕР_2, власником якого є
ОСОБА_6

В суді було заявлено клопотання про
притягнення його до участі справі в
якості третьої особи, однак це
клопотання не вирішено (а.с.82).

Судова колегія вважає, що з врахуванням
наведеного його участь в справі в
якості співвідповідача є обов'язковою.

В той же час діючими нормами ЦПК
України не передбачено на стадії
апеляційного розгляду притягнення до
участі в справі ОСОБА_6, а тому з цих
підстав рішення суду теж підлягає
скасуванню.

Отже рішення суду слід скасувати і
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ч.1 п. 2 ст.307, ч.1 п.4 ст. 309, ч.2
ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Городоцького районного
суду Львівської області від 20 червня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В позові прокурора Городоцького
району Львівської області в інтересах
держави в особі Суховільської
сільської ради Городоцького району
Львівської області до ОСОБА_3, третя
особа відділ держземагенства у
Городоцькому районі Львівської
області про визнання недійсними та
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
витребування майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.