Справа № 2-4735/11
Провадження № 2/522/4014/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року Приморський районний
суд м. Одеси, у складі

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення порушень
права власності та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні місяці 2002 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про скасування
розпорядження №1081 від 06 листопада 2001
року та визнання права власності на
підсобне приміщення квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що він за власні
кошти здійснив будівництво стіни, а
вказане розпорядження про знесення
даної стіни порушує його право
власності.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
зустрічним позовом, в якому просили
усунути порушення права власності
шляхом знесення самовільно зведеної
ОСОБА_3 прибудови до квартири АДРЕСА_1
та стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 15 000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Крім того, за зустрічним позовом ОСОБА_1
була законним представником
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
процесі розгляду справи ОСОБА_5 набула
повноліття, однак заяву про
підтримання нею позовних вимог до суду
не надала.

Зустрічна позовна заява
обґрунтовується тим, що внаслідок
незаконного встановлення ОСОБА_3
самовільно зведеної прибудови до своєї
квартири, кімната площею 10, 0 кв. м. в
квартирі АДРЕСА_2 в цьому ж будинку, що
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не
відповідає санітарним нормам, так як
дана забудова знаходиться на відстані
29 см. від єдиного вікна та закриває його
на ? висоти. Через це ОСОБА_1 та її донька
постійно хворіють, що приносить їм
також моральні страждання. Тому вони
звернулись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 11 березня 2003 року позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Рішенням суду від 14 грудня 2004 року
позов ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 червня 2005 року, що
залишена в силі ухвалою Верховного
Суду України від 09 грудня 2005 року
вищевказані рішення та ухвала суду
скасовані, а справа направлена на новий
розгляд до Приморського районного суду
м. Одеси.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник подали заяву про залишення
без розгляду позовних вимог ОСОБА_3 до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про відміну
розпорядження та визнання права
власності на підсобне приміщення. Тому
відповідною ухвалою суду від 10 грудня
2013 року вказана заява задоволена,
позовні вимоги ОСОБА_3 до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про відміну розпорядження
та визнання права власності на
підсобне приміщення залишені без
розгляду, а позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення порушень
права власності та відшкодування
моральної шкоди - продовжені розглядом
по суті.

Крім того, ОСОБА_3 та його представник
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
визнали, заперечували проти їх
задоволення, оскільки законність
володіння та користування ним
самовільно зведеної прибудови до своєї
квартири підтверджується отриманим
свідоцтвом про право власності від 23
липня 2012 року серії САЕ №670122.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась,
про час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, падала
до суду заяву про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі (Т.2, а. с. 55).

Вивчивши матеріали справи у їх
сукупності, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
вислухавши думки сторін, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись та розпоряджатись своєю
власністю.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, конституційні права і
свободи людини та громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків
передбачених Конституцією.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є власниками квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується розпорядженням органу
приватизації від 02 березня 1995 року №
55279 (Т.2, а. с. 13). Вказана квартира
розташована на першому поверсі
двоповерхового будинку, і складається
з двох жилих кімнат, загальною площею 26,
3 кв. м. згідно технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_2 від 08 жовтня 2002 року
(Т.2, а. с. 14).

ОСОБА_3, що є власником розташованої
поряд квартири АДРЕСА_1, в серпні місяці
2001 року з метою покращення житлових
умов своєї сім'ї, здійснив самовільно,
без узгодження з відповідними органами
місцевої влади та отримання дозволу на
добудову, будівництво стіни, що
відгороджує частину світлового
ліхтаря, де встановив сантехнічні
установки. Згодом ОСОБА_3 вернувся до
Приморської районної адміністрації м.
Одеси з заявою про узаконення
виконаної реконструкції.

Проте у відповідь на звернення ОСОБА_3,
Приморською районною адміністрацією м.
Одеси було прийняте розпорядження № 1081
від 06 листопада 2001 року про знесення
встановленої ОСОБА_3 стіни АДРЕСА_1 (Т.1,
а. с. 31).

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном, а згідно
ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Так, у вересні місяці 2002 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради про скасування
вищевказаного розпорядження.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
зустрічним позовом, в якому просили
усунути порушення права власності
шляхом знесення самовільно зведеної
ОСОБА_3 прибудови до квартири АДРЕСА_1
та стягнути з ОСОБА_3 на їх користь 15 000
грн. у відшкодування маральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
світловий ліхтар є допоміжним
приміщенням вищевказаного житлового
будинку і слугує для природного
освітлення жилої кімнати квартири
АДРЕСА_2 в цьому будинку, проте на рівні
першого поверху світловий ліхтар
забудований власником квартири
АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 на відстані 29 см від
вікна жилої кімнати квартири АДРЕСА_2, в
результаті чого в жилому приміщенні
площею 10, 0 кв. м. відсутнє природне
освітлення.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 11 березня 2003 року позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено без розгляду
(Т.1, а. с. 22).

Рішенням суду від 14 грудня 2004 року
позов ОСОБА_3 задоволено, скасовано
розпорядження ПРА ОМР № 1081 від 06
листопада 2001 року в частині знесення
збудованої стіни в квартирі АДРЕСА_1
(Т.1, а. с. 74, 207).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 червня 2005 року (Т.1, а. с. 128),
що залишена в силі ухвалою Верховного
Суду України від 09 грудня 2005 року (Т.1, а.
с. 141) вищевказані рішення та ухвала
суду скасовані, а справа направлена на
новий розгляд до Приморського
районного суду м. Одеси.

Для підтвердження своїх позовних вимог
щодо стягнення моральної шкоди з
ОСОБА_3, позивачі подали клопотання про
призначення судово-медичної
експертизи, яка була призначена
ухвалою суду від 18 вересня 2007 року (Т.1,
а. с. 211), і на вирішення якої були
поставлені, в тому числі, питання про
те, чи хронічні захворювання ОСОБА_1
бронхітом пов'язані з погіршенням
житлових умов внаслідок розташованої
прибудови до квартири АДРЕСА_1.

Однак вищевказана експертиза не була
проведена у зв'язку з ненаданням
позивачами до експертної установи
необхідної медичної документації
згідно клопотання експерта від 19
травня 2009 року (Т. 1, а. с. 225).

З вищевикладеного вбачається, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жодним чином не
сприяли суду у зібранні доказів по
даній справі, та не надали інших
доказів в підтвердження своїх вимог
про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3

Згодом ухвалою Приморського районного
суду м. Одеси від 16 травня 2012 року (Т.2, а.
с. 40) за клопотаннями сторін була
назначена судова будівельно-технічна
експертиза, на вирішення якої були
поставлені питання, в тому числі, про
те, чи відповідає реконструкція, яка
складається в облаштуванні коридору,
санвузла та комори, збільшення кухні за
рахунок приміщення туалету у квартирі
АДРЕСА_1 вимогам будівельних норм і
правил (БНіП).

Висновком ОНДІСЕ судової
будівельно-технічної експертизи №10126
від 28 листопада 2013 року (Т.2, а. с. 61)
встановлено, що проведена ОСОБА_3
реконструкція квартири АДРЕСА_1
виконана з порушенням вимог ДБН
В.2.5-28-2006 «Природне та штучне
освітлення», ДБН А.2.2-3-97 «Склад, порядок
розробки, узгодження та затвердження
проектної документації для
будівництва».

Проте згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експертизи для суду не є
обов'язковим і підлягають оцінці судом
за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК
України.

Крім того, у вищевказаному висновку
зазначено, що для проведення
експертизи ОСОБА_3, будо надано до
експертної установи декларація про
готовність реконструйованої квартири
до експлуатації, свідоцтво про право
власності на квартиру, а також
технічний паспорт від 11 червня 2012 року.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до п. 2.22. Державних
будівельних норм В.2.2-15-2005 «Житлові
будинки» у квартирах повинні бути
передбачені такі приміщення: житлові
кімнати і підсобні приміщення - кухня,
передпокій, санвузли,
внутрішньоквартирні коридори,
вбудовані комори, антресолі, літні
приміщення тощо.

Таким чином, заявляючи до ОСОБА_3 вимоги
щодо знесення самовільно зведеної
прибудови до квартири АДРЕСА_1,
позивачі порушують не тільки право
власності, але й житлові права ОСОБА_3,
оскільки згідно з нормами ЖК
Української РСР та ДБН жиле приміщення
повинне відповідати встановленим
санітарним нормам.

Згідно технічного висновку про стан
будівельних конструкцій
реконструйованої квартири АДРЕСА_1 від
2006 року (Т.2, а. с. 17) виконана
реконструкція квартири не погіршила
експлуатаційні характеристики
житлового будинку АДРЕСА_2.

Крім того, ОСОБА_3 було видано свідоцтво
про право власності від 23 липня 2012 року
серії САЕ №670122, на підставі декларації
про готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої інспекцією ДАБК в
Одеській області від 06 червня 2012 року №
ОД2, замість договору дарування
від 13 жовтня 2010 року, посвідченого
Гур’яновою Л.Г., державним нотаріусом
Другої Одеської державної
нотаріальної контори в реєстрі за №
1-5057, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 20
жовтня 2000 року, під №60 доп. стор.122,
реєстр. 760.

Згідно вищевказаного свідоцтва
квартира АДРЕСА_1 в цілому складається
з приміщень, загальною площею 57, 4 кв. м.,
житловою площею 37, 9 кв. м., відображених
у технічному паспорті від 11 червня 2012
року. Тобто свідоцтво було видано
ОСОБА_3 з врахуванням самовільно
зведеної прибудови до квартири.

У суду немає підстав ставити під сумнів
законність вищевказаного свідоцтва
про право власності. Тому у судовому
засіданні доведений факт
правомірності володіння та
користування ОСОБА_3 вищевказаним
приміщенням.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про знесення самовільно зведеної
прибудови до квартири АДРЕСА_1 є
необґрунтованими та недоведеними у
судовому засіданні.

До того ж, недоведеними є вимоги
позивачів про стягнення з .ОСОБА_3
моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 р. відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Також, на думку позивачів, внаслідок
незаконного встановлення ОСОБА_3
самовільно зведеної прибудови до своєї
квартири, яка загороджує у їх кімнаті
світло, ОСОБА_1 та її донька постійно
хворіють, що приносить їм моральні
страждання.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, що стосується позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
то суд вважає такі вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки вони
не надали до суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
спричинення їм такої моральної шкоди.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_1 необґрунтованими та
такими, що не знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 р., ст.ст. 41, 64 Конституції України,
ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10,
11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення порушень
права власності та відшкодування
моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена