МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" вересня 2013 р. Справа № 370/1462/13-ц
Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Оберемко В.О., при секретарі Гребінській Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарові Київської області цивільну справу за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконкому Макарівської районної ради Київської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та виселення, -
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 3 липня 2010 року, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 5.02.2013 року шлюб розірвано. На даний час перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу з відповідачкою йому, як лікарю Бишівської лікарні, надали в користування службове житло, трьохкімнатну квартиру, в АДРЕСА_1, що підтверджується ордером на жиле приміщення № 1 від 6.05.2011 року. Відповідачка вписана в ордер, як член сімї. Вважає, що оскільки відповідач по справі не проживає понад шість місяців у вказаному приміщенні, як наслідок, на підставі ст. 71 ЖК УРСР є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідач, згідно зустрічного позову просила в задоволенні основного позову відмовити, зобовязати позивача не чинити їй перешкод у користуванні майном, вселити її та її малолітню доньку та виселити іншу особу та її неповнолітню доньку.
В судовому засіданні позивач та його представник основний позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.
В судовому засіданні відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні основного позову, зустрічний позов задовольнити.
Заслухавши сторін, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-БК №134697 03.07.2010 року між сторонами було укладено шлюб.. Від даного шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.10.2011 року серії 1-ОК №196996. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано
Під час шлюбу з відповідачкою, позивачу, як лікарю Бишівської лікарні, надали в користування службове житло, трьохкімнатну квартиру, в АДРЕСА_2, що підтверджується ордером на жиле приміщення № 1 від 06.05.2011 року. Відповідачка вписана в ордер, як член сімї (підтверджується ордером на жиле приміщення №1 від 06.05.2011 року, а.с.10).
Згідно матеріалів справи та пояснень позивача, сторони проживали разом у вказаному житлі з серпня 2011 року по лютий 2012 року, після чого відповідачка добровільно поїхала до своєї матері в м. Славутич Київської області, де проживає до даного часу, має там житло та постійне місце роботи, що вбачається з ОСОБА_5 обстеження умов проживання Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 22.05.2012 року (а.с.9).
30.04.2013 року позивач зареєстрував шлюб вдруге, з гр. ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Дружина проживає з позивачем, проте не зареєстрована. Відповідачка без поважних причин не проживає у вказаному житлі, добровільно виселилася, забравши свої речі. Ніяких перешкод у користуванні житлом їй не чинив.
Як вбачається з актів обстеження житлово- побутових умов від 31.05.2012 p., 23.06.2012 p., 28.07.2012р., 26.10.2012 p., 22.11.2012 p.,20.12.2012 p., 12.02.2013 p.,19.03.2013 p., 19.04.2013 p., 15.05.2013 p. (а.с.11-20) - в період з травня 2012 року по даний час відповідачка ОСОБА_2 в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_3 не проживає, хоча зареєстрована, спільна з відповідачкою дитина - дочка ОСОБА_6 у квартирі не зареєстрована.
В судовому засіданні відповідач за основним позовом та її представник, з врахуванням зустрічного позову, пояснили та підтвердили, що дійсно відповідач перебувала з позивачем за основним позовом у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають дитину, про розірвання з позивачем шлюбу нічого не знала, будь-яких заяв про згоду на розірвання шлюбу не подавала, а тому з даного приводу звернулась з відповідними заявами до правоохоронних органів. Була вписана в ордер та проживала за вищевказаною адресою. Відповідно до наказу № 10 - к від 01.03.2012 року за місцем її роботи з 22 березня 2012 року по 17 жовтня 2014 року було надано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до трьох років.
Після народження дитини у позивача стали систематично виникати прояви агресії не тільки до неї, але і до їхньої дитини, внаслідок чого між соронами часто виникали сварки.
В лютому місяці 2012 року враховуючи вищенаведені обставини, вік їхньої спільної дитини та необхідність отримання допомоги у догляді за нею відповідач приїхала до своєї матері у м. Славутич Київської області, куди її разом з дитиною привіз сам позивч за основним позовом. Але всі речі, за виключенням необхідних на певний час, залишалися у квартирі. 28 травня 2012 року вона повторно приїжджала до с. Бишів. Коли наступного разу у квітні 2013 року приїхала до с. Бишів, то вже не змогла потрапити до квартири, так як ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях і на її неодноразові прохання надати ключі від квартири відмовився. Періодично проводила оплату боргу за комунальні послуги за 4 місяці 2012 року, за користування водопостачанням за період з лютого 2012 року по лютий 2013 року.
Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 28 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, що затвердженого постановою РМ УРСР від 4.02.1988 р. № 37 при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.
В той же час, аналізуючі зібрані по справі сторонами докази, дослідивши матеріали основного та зустрічного позову, суд, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, оскільки рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.02.2013 року про розірвання між сторонами шлюбу у встановленому законодавством порядку набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, окрім того, позивач за основним позовом 30.04.2013 року одружився вдруге, а тому відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї наймача, як наслідок, на підставі 71 ЖК УРСР та з врахуванням наданих позивачем доказів, а саме: актів обстеження житлово - побутових умов, є такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження обставини подачі скарги на вищевказане рішення Макарівського районного суду Київської області жодного доказу подано не було, будь-яких клопотань з даного приводу заявлено також не було. Окрім того, факт відсутності відповідача, підтверджується викладеним в зустрічному позові та особистими поясненнями, наданими в судовому засіданні.
З врахуванням викладеного, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 114,70 грн. сплаченого позивачем судового збору.
Сума зайво сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з державного бюджету України на користь позивача у розмірі 30 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст.71, 72 ЖК УРСР, п.28 "Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними", затвердженого постановою РМ УРСР від 04.02.1988 р. № 37, ст.ст. 15, 60, 79, 88, 174, 207, 212-215, 223 ЦПК України
Основний позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_4.
В задоволенні зустрічного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 114 грн. 70 коп.
Стягнути з державного бюджету України суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 30 копійок на користь ОСОБА_1.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О.Оберемко