РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-35/11

провадження у справі № 2/0285/200/13

18 квітня 2013 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді - Верозуб О.А.,

за участю секретаря Касянчук І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новограді-Волинському справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, правонаступниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про визнання права власності на частку майна та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку спільного майна подружжя - новозбудованого кафе-закусочної на 12 місць по вул. Воровського, 4-а в м. Новограді-Волинському та на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га, посилаючись на те, що це майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Вподальшому неодноразово уточняла позовні вимоги, остаточно просить визнати новозбудоване кафе-закусочну на 12 місць, площею 88,90 кв.м. по вул. Воровського, 4-а в м. Новограді-Волинському обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та в порядку його поділу визнати за нею право власності на ? частку зазначеного обєкту, а також на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування загальною площею 0,0221 га, з припиненням права приватної власності ОСОБА_5 на ? частину цього майна.

В обґрунтування позову зазначає, що, перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони на підставі рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ОСОБА_8 від 12 лютого 2003 р. за рахунок спільних грошових та трудових затрат сімї збудували нове приміщення кафе-закусочної на 12 місць, загальною площею 88,90 кв.м. по вул. Воровського, 4-а, прийняте за рішенням виконавчого комітету від 14.04.2004 р. в експлуатацію, з видачею на імя відповідача свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю від 23.12.2004 p., яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,0221 га, належній ОСОБА_5Г на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Справа розглядалась судами неодноразово, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 9 липня 2007 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 грудня 2007 р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2009 р. прийняті по справі рішення суду першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справа направлена для розгляду іншим суддею з тих підстав, що судом не досліджені докази на підтвердження вкладення спільних трудових та грошових затрат подружжя у збільшення вартості належного ОСОБА_5 нерухомого майна по вул. Воровського, 4-а в м. Новоград-Волинському; а також, що спірне майно є майном ОСОБА_5, як фізичної особи-підприємця, а відтак не є обєктом спільної сумісної власності.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнавав, посилаючись на те, що усе спільне майно подружжя було розділено сторонами в добровільному порядку, що підтверджується взаємними договорами дарування за 1998 p., розпискою ОСОБА_9 від 10.05.2003 р. про відмову від претензій на обєкти нерухомості по вул. Воровського, 4-а на користь ОСОБА_5, фактом поділу 22.02.2005 р. предметів домашнього вжитку; вважає, що будівництво спірного кафе та організація його діяльності здійснено ОСОБА_5, за власні кошти, як субєктом підприємницької діяльності та що майно фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_5 помер 27.12.2010 р., залучені у справу його правонаступники-спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та їх представники позову не визнали, посилаючись на те, що свідоцтва про права на спадщину нотаріус їм не видав, оскільки на спірне майно накладено судом арешт, а, тому вони не є власниками спірного майна і не можуть бути відповідачами у справі, а, крім того, спірне майно не є обєктом спільної сумісної власності, за життя сторони розділили майно між собою, позовних вимог до правонаступників позивачем не заявлено. Вважають, що позивач змінила предмет і підставу позову під час здіснення розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1989 р. (а.с. 11 т. 1), 06.12.2006 р. шлюб між ними розірвано за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (а.с. 13 т. 1), з якого вбачається, що подружні відносини сторони припинили близько одного року до звернення ОСОБА_5 з позовом до суду про розірвання шлюбу, тобто в грудні 2005 р.

Згідно повідомлення КП Новоград-Волинське МБТІ від 15.10.2007 р. (а.с. 124 т. 1) відповідачу на праві власності належало 29/100 частин житлового будинку по вул. Воровського, 4 в м. Новоград-Волинському на підставі договорів дарування від 03.11.1997 p., від 04.11.1998 р. та договору міни від 27.10.1998 р.

Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ОСОБА_8 від 12 лютого 2003 р. № 51 (а.с.7 т.1) ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на перепланування належної йому частини житлового будинку в нежитлову будівлю по вул. Воровського, 4-а.

За рішенням виконавчого комітету від 14.04.2004 р. № 165 новозбудоване приміщення - кафе-закусочна на 12 місць, загальною площею 88,90 кв.м. прийнято в експлуатацію за адресою вул. Воровського, 4-а, з покладенням на ОСОБА_5 обовязку знесення старої частини будинку (а.с. 8 т. 1) та згідно цього рішення видано свідоцтво про право власності на цю нежитлову будівлю від 23.12.2004 р., зареєстроване в Новоград-Волинському МБТІ (а.с. 9,10 т. 1 )

Рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради від 15.01.2004 р. ОСОБА_5 надано дозвіл на зміну цільового призначення переданої раніше у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул. Воровського, 4, площею 0,0468 га, в частині 0,0221 га для обслуговування кафе-закусочної по вул. Воровського, 4-а та відповідно до цього за рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради від 27 травня 2004 р. внесено зміни до Державного акту ОСОБА_5 про право приватної власності на земельну ділянку (а.с. 61, 62, 65, 66 т.1).

Крім того, додатково рішенням виконкому Новоград-Волинської міської ради від 27.07.2005 р. ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво ще й житлово-торгівельного блоку приміщень на місці ветхого житлового будинку по вул. Воровського, 4 (а.с. 42 т. 1).

З протоколу судового засідання від 26.06.2007 р. вбачається, що відповідач визнавав ту обставину, що в період будівництва спірної нежитлової будівлі він їздив на заробітки до Москви, зароблені кошти надавав позивачці, яка вкладала їх у будівництво,витрачання цих коштів не контролював, бо на той час вони були однією сімєю, тобто визнав, що вносив зароблену заробітну плату до сімейного бюджету, якою розпоряджалась дружина - позивачка за цим позовом. Зазначене підтверджується також наданими позивачем довідками про розмір його заробітку за час роботи в ООО Моспромстрой-Опалубка за 2003-2005 роки (а.с. 6-8 т.2), копіями його декларацій за 2002-2004 роки (а.с 80-82 т. 1), з яких вбачається, що ОСОБА_5 доходів під підприємницької діяльності в період будівництва спірної будівлі не мав.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили, що вони виконували будівельні роботи на будівництві спірної будівлі за замовленням ОСОБА_9, яка контролювала їх виконання, забезпечувала будівництво необхідними будівельними матеріалами та розраховувалась з ними за виконані роботи з початку земляних робіт до завершення будівництва. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - повнолітні діти сторін показали, що будівництво кафе-закусочної проводилось позивачем за кошти сімейного бюджету батьків. Покази свідків відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_16., ОСОБА_17 показів цих свідків не спростовують.

06.01.2010 р. відповідач у справі ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого заповів усе своє майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Вказані обставини встановлені і підтверджуються рішеннням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.10.2012 р. та ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.02.2013 р.

27.12.2010 р. відповідач ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 11.01.2011 р.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_6 пояснили, що звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_5

Твердження представника відповідача ОСОБА_7 про те, що правонаступники не є належними відповідачами, на думку суду, є хибним, оскільки у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. розяснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суд вважає помилковим і твердження представників відповідачів про те, що позивач змінила предмет і підстави позову під час розгляду справи по суті 19.03.2013 р.

Суд вважає, що позивач своєю заявою (а.с. 134-136 т. 2) лише уточнила свої позовні вимоги. предмет і підстава позову залишилися незмінними. Предмет - спільне майно подружжя, а підстава - положення ст.ст. 61,63, 69-71 СК України

Згідно ст. 22 КпШС України, що діяла на початок будівництва спірної будівлі, ст. 60 чинного СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності.

Стаття 61 СК України передбачає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як вбачається з рішення Конституційного суду України від 19.09.2012 р. № 17-рп/2012 (справа № 1-8/2012) у справі за конституційним зверненням приватного підприємства щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 61 Сімейного кодексу України, майно приватного підприємства, сформованого за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності, оскільки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Підставами набуття спільної сумісної власності подружжя, є юридично визначений факт шлюбних відносин. Згідно ст.63 СК України подружжя моє рівні права на володіння, користування і розпорядження спільним майном, в т.ч. відповідно до положень ст. 69 СК України - право на його поділ.

З огляду на вищевикладене, суд не застосовує до даних спірних правовідносин розяснення Пленуму Верховного суду України, викладене в п.29 постанови від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя стосовно того, що майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що приміщення кафе-закусочної, площею 88, 90 кв.м., розташоване на земельній ділянці, площею 0,0221 га по вул. Воровського,4-а в м. Новоград-Волинському, побудоване в період перебування сторонами у справі у зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних грошових та трудових затрат подружжя є обєктом їх спільної сумісної власності, з рівними частками у разі його поділу, а відтак,позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 347 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду; переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на договори дарування ОСОБА_5 своїй дружині ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 від 20 жовтня 1998 р. та договору дарування ОСОБА_1 ОСОБА_5 частини будинку по вул. Воровського, 4 від 04.11.1998 р., як на доказ поділу ними майна подружжя в добровільному порядку, оскільки зазначені обставини мали місце за п"ять років до початку будівництва спірного обєкту; належних доказів на підтвердження того, що укладення цих договорів впливало на визначення статусу спірного майна, побудованого в 2003-2004 роках, суду не надано.

Розписку позивача від 10.05.2003 р. наступного змісту: я отказываюсь от принадлежащей мне части строящегося здания... суд не вважає належним доказом добровільного поділу майна подружжя, оскільки за обставинами справи вона не була реалізована. Сторони продовжували вкладати спільні кошти та працю в будівництво спірного обєкту. Крім того, згідно ст. 27 КпШС, подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте, угоди між ними спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей недійсні і необовязкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Згідно висновку судової експертизи, призначеної за ухвалою апеляційного суду, ринкова вартість спірного майна становить 429418 грн. (а.с. 166 т.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19.09.2012 р. (справа № 1-8/2012) у справі за конституційним зверненням приватного підприємства щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати новозбудоване кафе-закусочну на 12 місць, площею 88,90 кв.м. по вул. Воровського, 4-А у м. Новограді-Волинському обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кафе-закусочної по вул. Воровського, 4-А у м. Новограді-Волинському та на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину новозбудованого кафе-закусочної на 12 місць, площею 88,90 кв.м. по вул. Воровського, 4-А у м. Новограді-Волинському та на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати: по 850 грн. судового збору та по 15 грн. витрат на ІТЗ з кожної.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: