Справа № 2033/9935/12
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року

м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого-судді Алфьорової
Т.М, при секретарі – Старець І.І,.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса
Харьківского міського нотаріального
округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції про визнання договору міни
недійсним та застосування наслідків
правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про визнання договору міни
недійсним, посилаючись на те, що 04.11.2009р.
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 був
посвідчений договір міни за яким він
нібито передав ОСОБА_2 у власність
належну йому на підставі договору
дарування частину будинку за адресою:
м. Харків, проїзд Ужгородський, буд. № 6 -
вартістю 76222, 00 грн., а ОСОБА_2 передав
взамін у власність цукор - пісок,
фасований в мішках поліетиленових
кількістю 574, загальною масою 28700 кг.
Договір міни вважає фіктивним,
оскільки він не відповідає вимогам ст.
203 ч. 3 ЦК України, так як угода не була
спрямована на реальне настання
правових наслідків та суперечила
нормам актів цивільного законодавства.
Договір міни від 04.11.2009 р. підписував
дійсно він, за пропозицією нотаріуса
ОСОБА_3, але у відсутності ОСОБА_2 Не
бачив він і цукру масою 28700 кг., а також
документи, які б підтверджували, що цей
цукор взагалі був у ОСОБА_2. ОСОБА_2 не
оглядав будинок, хоча в договорі
йдеться мова про зворотне. На той час
йому були потрібні гроші у вигляді
позики, які пообіцяла дати в борг
нотаріус через іншу особу і тому 04.11.09р.
був оформлений договір позики з ОСОБА_5,
якого він також не бачив, так як гроші
передав нотаріус. У зв’язку з тим, що у
нього майна під заставу не було, тому в
той же день 04.11.2009 р., а не 03.11 2009р., як
зазначено в пункті 1.4.1 . договору міни,
оформила від імені матері договір
дарування вказаного будинку .

Після підписання договорів
дарування і позики нотаріус
представила на підпис вказаний договір
міни, пояснила, що цей договір є
гарантією за договором позики і крім
цього, він повинен був підписати і
заяву про те, що зобов'язується знятися
з реєстраційного обліку та звільнити
житло за першою вимогою ОСОБА_2 Вважає,
що нотаріус не мала право укладати
зазначений договір, бо мати була
непрацездатною і залишалася проживати
в цьому будинку. ОСОБА_2 право
власності зареєстрував тільки 28.07.2010р.,
а 14.04.2010 року, нотаріус оформила
доручення від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_6 з
правом розпоряджатися будинком, яка
пізніше пред’явила позов про
звільнення будинку. Просить визнати
договір міни недійсним на підставі
ст.ст. 203, 234 ЦК України із - за
фіктивності повинна бути визнана
незаконною.

Позивач та його представник ОСОБА_7 в
судовому засідання позовні вимоги
підтримали у повному обсязі і дали
пояснення про обставини, як вказано
вище, а також позивач зазначив, що в 2009р.
через рекламу в газеті знайшов
агентство, яке надає фінансові послуги
і тому звернувся до нього для того щоб
зайняти гроші. Розмова про гроші була з
працівником цього агентства ОСОБА_8 і
була досягнута угода про те, що він
отримує 12000 дол. США, але в якості залога
потрібно оформити будинок, але у нього
своєї власності не було і тому 03.11.09р.
був оформлений договір дарування від
імені матері, а 04.11.2009р. у нотаріусу він
підписав договір позики і отримав 8000
дол. США. , які передав ОСОБА_8 Після
того як в той же день оформили
фіктивний договір міни, ОСОБА_8 передав
йому 3000 дол. США і отримав від нього
будинкову книгу. Була домовленість, що
цей договір не буде зареєстрований в
БТІ, а коли він сплатить гроші, тоді цей
договір буде розірваний. З ОСОБА_5
познайомився в грудні 2009р., коли
повертав частину позики. Ніякого цукру
він не отримав і взагалі його не бачив,
на загрузку його не їздив. По договору
позики він сплачував гроші, але
припинив після того, як дізнався про
порушення домовленості і договір міни
у 2010 році був зареєстрований, тому
просить визнати договір міни недійсним
та скасувати рішення КП «Харківське
МіськБТІ» про реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 на житловий
будинок, що знаходиться за адресою: м.
Харків, проїзд Ужгородський №6.

Представник відповідача позов не
визнала та пояснила, що укладаючи
правочин - договір міни житлового
будинку, сторонами було виконані дії
для виконання цього правочину, а саме:
отримано ОСОБА_1 від ОСОБА_2 574 мішків
цукру загальною вартістю 114800,00 грн. та
масою 28700 кг., про що свідчить заява
ОСОБА_1 від 03.11.2009р. про отримання цукру.
Договір міни зареєстрований і право
власності на житловий будинок перейшло
ОСОБА_2, що підтверджується витягом з
реєстру прав власності на нерухоме
майно. ОСОБА_1 було передано ОСОБА_9
домову книгу, технічний паспорт та
ключі від будинку, складено заяву про
виселення та зняття з реєстрації за
першою вимогою ОСОБА_2 Твердження
ОСОБА_1Б . про те, що всі заяви ним було
складено під впливом нотаріуса не
підтверджені ніякими доказами.
Нотаріусом не було порушено порядку
вчинення даного договору, а саме:
ОСОБА_2 був присутнім при укладенні
угоди та підписував цей договір; в
нотаріальній справі є у наявності
оригінал накладної №1/1 від 01.10.2009 року,
що підтверджує придбанням ОСОБА_2 574
мішків цукру загальною вартістю 113800
грн. та масою 28700 кг., але цей доказ не
стосується суті спору, так як є заяви
позивача про отримання цукру. Крім
цього, позивач безпідставно
посилається на те, що договір міни
порушує права непрацездатної особи –
його матері ОСОБА_4 03.11.2009 року
нотаріусом був посвідчений договір
дарування частини житлового будинку за
вказаною адресою від імені ОСОБА_4Т ,
яким вона подарувала частину будинку
ОСОБА_1, яка на той час була дієздатною.
При укладенні договору позивач
стверджував, що права непрацездатних
осіб не порушуються і він не надав
документ, який б посвідчував
непрацездатність мати на момент
укладення договору .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
від 07.08.2013 року пояснив, що вважає позов
не обґрунтованим і таким, що не
підлягає задоволенню. В жовтні 2009 року
він купив по накладній у свого
знайомого ОСОБА_5 цукор -28700 кг, який
зберігався на складі – в підвалі по пр.
Леніна 40 у ОСОБА_5В з тією метою, щоб
весною його продати. Потім подзвонив
ОСОБА_8 з агентства нерухомості, який
казав, що продається половина будинку і
він їздив з агентом оглядати цей
будинок, в який він не входив, а входив
агент і з його слів в будинку була
тільки жінка похилого віку. У нього не
було достатньо грошей, тому він казав,
щоб передали продавцю, що він може
замість грошей по договору міни надати
цукор. Будинок продавався приблизно за
15 000 дол. США. ОСОБА_1 погодився на дані
умови і тому цукор 03.11.2009р. був
загружений в три автомобіля, який
прислав позивач, але у зв’язку з тим, що
він не пришов до нотаріуса для
укладення угоди в той день, то
автомобілі стояли загружені до 04.11.2009р.,
а 04.11.2009р. коли був підписаний договір
міни тоді ОСОБА_1 подзвонив, що
автомобілі можуть їхати. Договір
підписував особисто.

Відповідач приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_10 в судове
засідання не з’явилася і надала
заперечення, де посилається на те, що
03.11.2009 р. вона відповідно до діючого
законодавства посвідчила договір
дарування частини спірного будинку від
імені ОСОБА_4, який був зареєстрований
за № 4622. 04.11.2009 р. з проханням
посвідчити договір позики на загальну
суму 207670,82 грн. до нею звернулись
ОСОБА_1Б та ОСОБА_5, які власноручно
підписали цей договір. Цього ж дня було
укладено договір міни, за яким ОСОБА_1
передав у власність ОСОБА_2 належні
йому 55/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами за
адресою: м. Харків, проїзду
Ужгородський, буд.6, а ОСОБА_2 взамін
передав цукор - фасований у мішках
поліетиленових загальною масою 28700кг.
На підтвердження права власності на
відчужуваний цукор ОСОБА_2 було
представлено накладну №1/10 від 01.10.2009р,
що підтверджує придбання ним цукру у
кількості 28700 кг. Положення про те, що
укладений договір не носить характеру
удаваної угоди, було відображено в
самому договорі міни (п.4.2. договору). У
відповідності до ст. 657 та ст. 716 ЦК
України договір міни був
зареєстрований в реєстрі. Підстав
вважати, що хтось із учасників
правочинну не розуміє суті вчинюваних
правочинів або правових наслідків їх
вчинення, як на момент свідчення
договорів, так і на теперішній час не
має.

Третя особа ОСОБА_5 пояснив, що до
договору міни він не має жодного
відношення. ОСОБА_2 у жовтні 2009 року
придбав у нього цукор, який у нього
зберігався в підвалі буд. № 40 по пр.
Леніна. у м. Харкові. Потім йому стало
відомо, що ОСОБА_2 обміняв цукор на
будинок. Цукор вантажили на три
автомобіля і як він розумів, що їх
замовляв позивач. Сам він не був
присутнім, а був присутній ОСОБА_2
ОСОБА_1 у нотаріусу підписав заяву, що
він отримав цукор, а потім автомобілі
відпустили.

У зв’язку з тим, що ОСОБА_1 були
потрібні гроші з його слів для того щоб
робити газову установку, а також казав
щось про медикаменти і тому він зайняв
йому гроші і уклав договір позики і в
той же день передав їх йому. Раніше з
ОСОБА_1 не був знайомим, але довірився
йому і надав тому гроші, які пізніше
позивач частково сплатив.

Представник третьої особи –
реєстраційної служба Харківського
міського управління юстиції пояснив,
що при проведені державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції керується Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
№1952-ІУ від 1.07.2004р., Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядком надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011р., іншими
нормативно-правовими актами України.
Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов’язковою. Ч. З ст. З Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
закріплено, що права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Реєстраційної служба є
територіальним структурним
підрозділом органу державної влади і
не є правонаступником КП «Харківське
МіськБТІ» і тому не має правової і
фактичної можливості виконати
реєстраційні дії відносно скасування
записів про реєстрацію права власності
здійсненої до 01.01.2013 року. Внесення змін
або скасування реєстрації права
власності на нерухоме майно в Реєстрі
трав власності на нерухоме майно, який
діяв до 31.12.2012р. нормативно-правовою
базою не передбачено. Відповідно до
пункту 4 статті 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації, тому суд не
може зобов’язати державного
реєстратора скасувати реєстрацію прав
власності, а якщо стороні буде
відмовлено в реєстрації прав
власності, тоді їх дію мають право
оскаржувати в порядку КАСУ .

Третя особа – ОСОБА_4 про день і час
слухання справи сповіщена належним
чином , надала заяву про слухання
справи за її відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків та дослідивши матеріали справи
приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач
відповідно ст.10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу недійсності
правочину. При цьому юридично важливою
обставиною є доведення факту
добросовісності чи недобросовісності
набувача майна.

Судовим розглядом встановлено,
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами, що позивачу ОСОБА_1
належало по 55/100ч. житлового будинку з
надвірними будівлями на підставі
договору дарування, укладеного 03.11.2009
року між ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4,
який посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_3 Цей договір був
оглянутий в судовому засіданні в
наданій нотаріусом книзі реєстрації
правочинів.

04 листопаду 2009 року між ОСОБА_1 з однієї
сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони,
укладено договір міни, який
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_3

Відповідно до умов цього договору
ОСОБА_2 отримує у власність 55/100ч.
житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою: м. Харків, пр- д.
Ужгородський, буд. № 6, вартість якої за
домовленістю сторін визначено
вартістю 76222, 00 грн., а ОСОБА_1 отримує у
власність цукор фасований у мішках
поліетиленових по 50 кг., кількістю 574
мішків, загальною масою 28700 кг. і
вартістю 114800 грн.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.715 ЦК
України за договором міни (бартеру)
кожна із сторін зобов'язується
передати другій стороні у власність
один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є
продавцем того товару, який він передає
в обмін, і покупцем товару, який він
одержує взамін.

Договором може бути встановлена
доплата за товар більшої вартості, що
обмінюється на товар меншої вартості.

Право власності на обмінювані товари
переходить до сторін одночасно після
виконання зобов'язань щодо передання
майна обома сторонами, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 в
позові просив визнати спірний договір
міни недійсним з підстав,
передбачених.ч.5 ст. 203, ст.234 ЦК України.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України
та згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України в п.7 постанови
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року, правочин може бути визнаний
недійсним лише на підставах,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та
6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст.234 ЦК України з
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює
приватним підприємцем за спрощеною
системою оподаткування і займався
пошуком варіантів продажу майна та
давав консультації стосовно
фінансового кредитування. Офіс
знаходився у будинку по пр – ту.
Ленина, № 4 в м. Харкові до них
звернувся ОСОБА_1, який бажав продати
частину будинку, так як йому були
потрібні гроші. Він знайшов покупця
ОСОБА_2, який бажав придбати будинок,
але у нього не хватало грошей і він
пропонував цукор. Після того, як була
досягнута домовленість про умови
договору, то ОСОБА_1 звертався до нього
з проханням найти людину, яка може
надати гроші. Він познайомив його с
ОСОБА_5 який погодився позичити гроші.
Пізніше ОСОБА_1 через нього передавав
гроші ОСОБА_5 Він був посередником між
покупцем та продавцем і тому був
присутнім при укладенні угоди –
договору міни 04.11.2009 року. При передачі
грошей не був присутнім. Його офіс
знаходився по пр –ту Леніна 40 м.
Харкова і він бачив, як у двір будинку
40 по пр-ту Ленина приїжджали три
автомобіля і півдня в них загружали
цукор. Автомобілі замовляв ОСОБА_1, так
як він неодноразово с ним спілкувався,
коли було завантаження, але сам він не
був присутнім.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що в 2009 році він
був приватним підприємцем і працював
разом з ОСОБА_8 В жовтні 2009 року до них
через рекламу звернувся ОСОБА_1 с
питанням про продажу частину будинку,
тому він їздив з ним для огляду будинку
та для фотографування, а пізніше їздив
з ОСОБА_2 показувати будинок і той
погодився його придбати. Коли вони
приїжджали для огляду будинку, то
ОСОБА_1 там не було і він з ОСОБА_2 не
зустрічався, ОСОБА_2 до будинку не
заходив.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачу ОСОБА_1 в 2009р. були потрібні
гроші і тому він звернувся через
рекламу до приватного підприємця
ОСОБА_8, який мав право відповідно до
наданої довідки надавати послуги у
сфері діяльності фінансового
посередництва .

У зв’язку з чим ОСОБА_8, виступив
посередником між ОСОБА_1. та особою, яка
надавала гроші ОСОБА_5, який раніше
ніколи не зустрічався з ОСОБА_1 і тому
без будь-яких гарантій не міг надати
гроші в позику. До укладення правочину
в жовтні 2009р. інший підприємець, який
працював разом з ОСОБА_8 - ОСОБА_12 їздив
оглядати будинок, який на той час
належав матері позивача ОСОБА_4.

Ствердження свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12
про те, що ОСОБА_1 коли звернувся до них
бажав продати будинок, так як йому були
потрібні гроші, не відпадає дійсності.
На час звернення ОСОБА_1 не був
власником спірного будинку за адресою:
м. Харків, пр- д Ужгородський, буд. № 6 і
тому не мав право на розпорядження цією
власністю.

Для того щоб отримати гроші позивач
ОСОБА_1 03.11.2009 року укладає договір
дарування з матір’ю на належні їй 55/100
частин вказаного будинку, що посвідчує
ПН ХМНО і находить відображення в
реєстрі за № 4622,

Наступного дня ОСОБА_5 укладає з
ОСОБА_1Б договір позики, предметом
якого є позика у розмірі 207670,82 грн.
Договір посвідчений в реєстрі за № 4634.
і зразу же укладається договір міни між
знайомим ОСОБА_5 – ОСОБА_2 та ОСОБА_13 за
реєстровим номером 4636 і посвідчені ПП
ХМНО ОСОБА_3 Укладання правочинів один
за другим підтверджує доводи позивач
стосовно того, що угоди укладалися для
отримання ним позики.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Надана копія накладної від 01.10.2009р. не
свідчить про те, що цукор був у
наявності на момент укладення угоди.
Суду не були надані документи, які б
підтверджували, що 28700 кг. цукру були
передані ОСОБА_2 позивачу. Позивач
ОСОБА_1 перед укладенням угоди не
оглядав товар – цукор, який зі слів
іншої сторони зберігався на вул.
Ленина 40 м. Харкова, де знаходився також
офіс ОСОБА_8 Для зберігання такої
кількості товару треба було орендувати
приміщення, але доказів того, що він
знаходився на зберіганні у ОСОБА_2 або у
ОСОБА_5, як стверджував ОСОБА_5, не було
надано. Не був підтверджений
допустимими письмовими доказами у
порядку ст. 58 ЦПК України і сам факт
придбання 28700 кг. цукру ОСОБА_5

Як було вказано вище ОСОБА_1 були
потрібні гроші, про що вказував і
ОСОБА_8, тому не зрозуміло для чого тоді
ОСОБА_1 був потрібен цукор, який не міг
бути зразу реалізований і для
зберігання у ОСОБА_1 не було належних
складських приміщень. Не були надані
сертифікати якості товару,
товаротранспортні а також податкові
накладні. Сам ОСОБА_1 не був присутнім
при загрузці товару і тому не відомо
хто грузив, якщо грузив цей товар у
вказаний день.

Відповідач ОСОБА_2 поясняв в судовому
засіданні, що 03.11.2009р. позивач прислав
грузовики за цукром і цукор був
завантажений в три автомобіля, але не
вивезений, так як ОСОБА_1 не прийшов до
нотаріуса в той день, що не відповідає
дійсності, так як ОСОБА_1 був 03.11.2009року
у приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округа ОСОБА_3,
так як оформлявся правочин – договір
дарування, що підтверджує приватний
нотаріус у своїх запереченнях, а також
про це свідчить дата підписання
договору дарування.

Ні відповідач ОСОБА_2, ні позивач ОСОБА_1
не оглядати предмет договору міни і це
підтвердили сторони в судовому
засіданні. ОСОБА_2 вказує, що в будинок
не входив і не оглядав його і з
власником спірного будинку до
підписання договору не зустрічався і в
тій час мав і має постійно місце
проживання у Хмельницькій області.

Той факт, що позивачу дійсно були
потрібні гроші, а не цукор свідчить те,
що він оформив договір позики.

Усі ці дії сторін свідчать про те, що
цей правочин не був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені цим договором

Відповідно до п. 1.5 договору міни від
04.11.2013р. вказано, що цей договір не
порушує права непрацездатних осіб, але
на той час і по тепер в житловому
будинку мешкає непрацездатна особа –
мати позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
тобто на момент укладення угоди їй
було 85 років і яка не має іншу
власність. Довід представника
відповідача стосовного того, що
позивачем не доведено факт
непрацездатності матері не може бути
взятий до уваги, так як ОСОБА_4 1924 р. н. і
це свідчить про її непрацездатність.

Відповідно до ст. 216 ЦК у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов’язана повернути другої стороні
у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину

У зв’язку з визнання договору міни від
04.11.2009р., укладеному ОСОБА_1Б та ОСОБА_2
недійсним будинок треба повернути
власнику.

Що стосується вимог про скасування
рішення КП «Харківське МіськБТІ» про
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на житловий будинок, що знаходиться за
адресою: м. Харків, проїзд.
Ужгородський, б №6., то реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції згідно з вимогами
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майн правової і не виконує
реєстраційні дії відносно скасування
записів про реєстрацію права власності
здійсненої до 01.01.2013 року.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212 , 214-215 ЦПК
України та

ст. ст. 203 п.5 , 215, 216, 234, 236 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Харьківского міського
нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції про визнання договору міни
недійсним та застосування наслідків
правочину недійсним задовольнити.

Визнати договір міни від 04.11.2009року,
укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_3О , реєстраційний номер 4636
недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 55/100 частин житлового
будинку з надвірними будівлями за
адресою: м. Харків, проїзд Ужгородський,
буд. № 6, ( житловий будинок літ.» А-1),
житловою площею 54,6 кв. м. , загальною
площею 95,4 кв. м. літ. « Б» –гараж; літ. В
– літня кухня; літ. « Г» та « К»
вбиральня;, літ. « Д»та « З» льох; літ. Ж
– сарай)

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя