Справа 2-1961/12
Р І Ш Е Н Н Я
Житомирський районний суд Житомирської області
у складі: головуючого судді Баренко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І.,сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Глибочицької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності та скасування його реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 та С.Г. звернулася до суду з позовом проти ОСОБА_3 про визнання недійсним шлюбу між відповідачкою і ОСОБА_4, як зареєстрованого без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя(фіктивний шлюб). Позов з посиланням на ч.2 ст.40 СК України мотивовано відсутністю відносин, притаманних подружжю, після реєстрації шлюбу, відсутністю дійсного бажання створити сім"ю, Зазначили, що з причин смерті ОСОБА_4, з позовом звертаються його мати та син.
У судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали.
ОСОБА_2 стверджував, що перед смертю батька він проживав у нього, допомагав останньому по господарству, проте жодного разу не бачив ОСОБА_3 або її речей, або інші ознаки, які б свідчили, що остання проживає разом з батьком однією сім"єю. Пояснив, що навпаки батько завжди приходив до матері, залишався ночувати. Про ОСОБА_3 ніколи йому нічого не розповідав. Просив позов задовольнити.
ОСОБА_1 також пояснила, що її син і відповідач однією сім"єю ніколи не проживали, спільного господарства не вели, будь яких речей разом для сім"ї не купували, не проявляли турботи один до одного. ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями. Син особисто неї розповідав, що шлюб зареєстрував не для створення сім"ї, а за домовленістю з матірю відповідача, яка обіцяла за це допомогти з будівництвом, про це жалкує і буде розлучатися, однак майже одразу після цього помер від отруєння. Просила визнати шлюб фіктивним.
ОСОБА_3 та її адвокат позов не визнали. Відповідач пояснила, що на даний час вона одружилася з іншим чоловіком, проживає з останнім в його будинку однією сім"єю. Шлюб з ОСОБА_4А у неї був другий, вона бажала створити з ним сім"ю, до укладення шлюбу вони тривалий час зустрічалися.
Адвокат просив суд відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, оскільки з моменту укладення шлюбу та смерті ОСОБА_4 пройшло понад 3 роки. А також зазначив, що рішенням Житомирського районного суду від 10.08.2013 було задоволено позови ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання за кожним з них права власності на 1/3 житлового будинку №16 по вул. Київській в с. Глибочиця, Житомирського району. Дане рішення не оскаржувалося сторонами, законність шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під сумнів не ставилася.
Беручи до уваги пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, як відповідають сімейним правовідносинам.
14.07.2006 між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконкомом Глибочицької сільської ради було зареєстровано шлюб за актовим записом №13.
27.11.2006 ОСОБА_4 помер (а.с. 10). Останній до самої смерті проживав та був зареєстрований в належному йому на праві власності житловому будинку № 16 по вул. Київській, с. Глибочиця, Житомирського району. Разом з ним були зареєстровані та проживали його син позивач у справі та перша дружина ОСОБА_5, що підтверджується довідкою виконкому (а.с. 8).
За свідченнями ОСОБА_5, незважаючи на розірвання шлюбу із ОСОБА_4 вона проживала з останнім. Згодом її батько придбав квартиру в м. Житомирі. Свідок майна з будинку, де залишилася бути зареєстрованою, як член сім"ї ОСОБА_4 не забирала, підтримувала з ним стосунки до самої його смерті, останній також ніколи не порушував питання про її виселення з будинку та прописку ОСОБА_3 Свідок знала, що вона повернеться до своєї оселі. З позовом саме до позивачів та відповідача про її вселення та визнання права власності на частину будинку свідок звернулася лише після смерті ОСОБА_4 Ці обставини об"єктивно підтверджуються рішенням суду від 30.05.2008 за позовом свідка (а.с.18) та іншими дослідженими доказами.
Так місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3, згідно із паспортними даними є м. Житомир, вул. Крошенська, 41. (а.с.11). Відповідач не заперечувала, що питання про скасування реєстрації у будинку ОСОБА_4 першої його дружини та про її реєстрацію взагалі не порушувалося. Працювала ОСОБА_3 в с. Станишівка, Житомирського району.
ОСОБА_6, яка проживає поруч (через сітчану огорожу) з будинком ОСОБА_4 та підтримувала з останнім добрі сусідські стосунки, наполегливо стверджувала, що між ОСОБА_4 та відповідачем не існувало відносин, притаманних подружжю, коли вони дійсно проживають однією сім"єю. Свідок часто бачила сина ОСОБА_4 в будинку як в ранці так і пізно ввечері, проте ОСОБА_3 бачила на подвір"ї лише двічі.
Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_7, який пояснив, що з ОСОБА_4, вони товаришували зі школи. А за декілька місяців перед смертю останнього свідок бував у нього в будинку майже кожного дня, оскільки допомагав ОСОБА_4 із продажем автомобіля. Часто бачив його сина, який залишався ночувати. Обстановка в будинку (відсутність жіночих побутових речей), поведінка самого ОСОБА_4, який сам вів домашнє господарство, готував собі їжу, його бесіди свідчили, що останній проживав в будинку сам. Окрім цього на похороні ОСОБА_4А особисто від ОСОБА_3 свідок чув, що жодних її речей або їх спільного майна у помешканні ОСОБА_4 взагалі не має.
Свідок ОСОБА_8 який також був добре знайомий з ОСОБА_4, пояснив, що лише одного разу бачив відповідача на подвір"ї будинку останнього. Геннадій після одруження фактично жив як самотня людина.
Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що був присутній на святковому обіді, приуроченому до реєстрації спірного шлюбу, однак після цього разом подружжя ніколи не бачив, хоча часто зустрічав ОСОБА_4
Свідок ОСОБА_10, який разом працював з померлим у виправній колонії №4, розповів, що бував у помешканні останнього 2-3 рази на місяць, з розмов вбачалося, що ОСОБА_10 буцімто,новою дружиною задоволений, проте свідок жодного разу особисто її в будинку ОСОБА_4, або разом з останнім не бачив.
Мати відповідача, ОСОБА_11 вказала на те, що спірний шлюб укладено за взаємною згодою подружжя. Свідок сама придбала обладнання для підведення води до будинку, керамічну плитку, водяний насос, а ОСОБА_4 обіцяв свідку прописати її в будинку.
З урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідач не спростувала доказів позивачів, не надала жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про бажання створити сім"ю: проживання однією сім"єю, спільне ведення господарства, набуття спільного майна, подання спільних заяв. Та обставина, що батько ОСОБА_3 влаштував ОСОБА_4 на роботу, а мати придбавала йому обладнання та будівельні матеріали в обмін на реєстрацію останню у будинку ОСОБА_4 не доводить справжність шлюбу, а також те, що був укладений за вільною згодою ОСОБА_4 і жодним чином не свідчать про набуття взаємних прав та обовязків саме між подружжям.
Наявність судового рішення про розподіл спадкового майна також не є належним доказом про справжність шлюбу.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).
Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюб це добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно із ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійним у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком, або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.
Системний аналіз пояснень свідків та інших досліджених доказів дає суду підстави вважати, що дійсних сімейних стосунків, в розумінні ч.2 ст. 3 СК України між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було, оскільки останні однією сім"єю не проживали, не були повязані спільним побутом та не мали взаємних прав та обовязків.
Жодних поважних причин окремого проживання відповідачем не наведено, а територіальна наближеність с. Глибочиця та м. Житомира повністю виключає таке проживання у звязку з роботою ОСОБА_3 .
Згідно із ч. 2 ст. 41 СК України, вирішуючи справу, суд бере до
уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи,
тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а
також інші обставини, що мають істотне значення. Наведене кореспондується і з положеннями п.13 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007.
Безпосередньо дослідивши всі докази, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено без мети створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя, а тому позов підлягає до задоволення в цій частині. Вимога про анулювання актового запису у даному випадку є зайвою.
Твердження адвоката про необхідність застосування строку позовної давності є також необґрунтованим, оскільки ст. 20 СК України прямо передбачено, що спірних правовідносин позовна давність не застосовується.
Керуючись ст. ст. 3, 21, 24, 40-44 СК України, ст. ст. 57, 60, 88, 130, 197, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 14.07.2006 виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради Житомирського району за актовим записом №13.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 107 грн. 30 коп. судового збору.

Шлюб є недійсним з моменту його державної реєстрації.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області протягом 10 днів після проголошення рішення через Житомирський районний суд.

Суддя: С.Г.Баренко