Справа №: 2-824/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2013 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Ніколової С.В.

при секретарі Мельник М.Б.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача ОСОБА_5 як представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську справу за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2011 року ПАТ ОСОБА_6 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_6) звернулося в суд з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №014/2291/82/920 від 26.04.2007 року у сумі 1139468 грн. 18 коп., з яких 537749 грн. 02 коп. заборгованості по кредиту, в тому числі 320810 грн.04 коп. простроченої заборгованості, 30817 грн. 31 коп. заборгованості по відсотках та 570901 грн. 85 коп. пені. Під час розгляду справи позивач додатково уточнив позовні вимоги стосовно розміру заборгованості по даному кредитному договору і просив стягнути з відповідачів 1057069 грн. 39 коп., з яких 537749 грн. 02 коп. заборгованості по кредиту, в тому числі 320810 грн.04 коп. простроченої заборгованості, 30817 грн. 31 коп. заборгованості по відсотках та 488503 грн. 06 коп. пені, тобто фактично зменшив вимоги стосовно розміру пені за прострочення тіла кредиту з 570901 грн. 85 коп. до 488503 грн. 06 коп., і відповідно зменшив вимоги стосовно загального розміру заборгованості із 1139468 грн. 18 коп. до 1057069 грн. 39 коп.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 вказував, що згідно зазначеного кредитного договору, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_2, останній отримав кредит в сумі 568125 грн. 00 коп. на придбання автомобіля зі сплатою 16,5 відсотків за користування кредитом, строком на 72 місяці до 25.04.2013 року. Поручителями по даному договору є відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Також з метою забезпечення виконання зобов'язання між відповідачем ОСОБА_2 та Банком 26.04.2007 року було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого відповідач надав Банку в заставу належний йому на праві власності легковий автомобіль марки BMW X-5, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі (кузова) 4USFE83587LY66775, реєстраційний номер НОМЕР_1 заставною вартістю 631250 грн. 00 коп. Відповідач ОСОБА_2 допустив порушення умов кредитного договору, а саме п.п. 3.1.1, 5.2, 5.3 цього договору щодо обов'язку позичальника надавати документи про його фінансовий стан, створювати умови для збереження заставленого майна та щорічного надання його для огляду Банку, страхування предмета застави. Станом на 2 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_2 також допустив заборгованість по кредиту та відсотках, а тому ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі у розмірі згідно уточненого розрахунку заборгованості по кредитному договору. Посилається на те, що підставою для стягнення з відповідачів заборгованості є саме невиконання умов кредитного договору в частині ненадання документів про фінансовий стан позичальника, зокрема п. 5.2 договору, а також порушення умов договору застави в частині нездійснення заставодавцем належного зберігання предмета застави та його страхування. Зазначає, що той факт, що заборгованість по кредитному договору погашалася не тільки самим позичальником, а й іншими особами, не суперечить умовам кредитного договору та чинному законодавству. Відповідно до заяви про видачу коштів від 27.04.2007 року в сумі 568125 грн. 00 коп. та вимог п. 2.3. Інструкції про надання кредитів фізичним особам на придбання автомобілів за програмою "ОСОБА_1 в кредит", яка діяла на час видачі кредитних коштів, грошові кошти були видані позичальникові ОСОБА_2 готівкою шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2, тобто кредитні кошти ОСОБА_2 видавалися шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку НОМЕР_3 на поточний рахунок НОМЕР_2, що зазначено у виписці по рахунку НОМЕР_3 станом на 27.04.2007 року в сумі 568125,00 грн. Тобто, грошові кошти були отримані ОСОБА_2 після їх зарахування на належний останньому поточний рахунок НОМЕР_2. З моменту перерахування коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок, відповідно до п. 4.1. кредитного договору, кредит вважається наданим і з цього моменту починається нарахування відсотків за користування кредитними коштами, незважаючи на те, чи були ці кошти в подальшому зняті з поточного рахунку. Причиною зазначення у заявці на видачу готівки призначення платежу "видача з рахунків за вкладами фізичних осіб" по символу касового обороту 55 є те, що кредитні кошти видаються з позичкового рахунку або готівкою, або шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок. При надходженні коштів на поточний рахунок вказані кошти належать власнику рахунку та зняття цих коштів з поточного рахунку здійснюється за касовим символом 55 "видача з рахунків за вкладами фізичних осіб".

Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що Банком при введенні даних в електронний кредитний договір стосовно позичальника ОСОБА_2 було помилково введено № договору від 26.04.2007 року - 014/2291/73/920 замість № 014/2291/82/920 і в подальшому дана помилка була виправлена, електронний кредитний договір був приведений у відповідність до паперового договору, підписаного ОСОБА_2 Тобто № кредитного договору 014/229/73/920 замінено на правильний № 014/2291/82/920 за цією ж датою від 26.04.2007 року. Що стосується графіка погашення заборгованості, який втрачено Банком, то з таким позичальник ОСОБА_2 був ознайомлений і останній сплачував заборгованість по даному кредиту, починаючи з 31.05.2007 року по 01.11.2007 рік, проте в подальшому ОСОБА_2 не виконував умови зазначеного кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи отримання ним кредиту та його погашення. Пояснив суду, що автомобіль, кошти на придбання якого він мав намір отримати в кредит, був придбаний за інші кошти, а не за кредитні кошти Банку. Його представник в судовому засіданні проти позову також заперечує, посилаючись на те, що позивач не довів факт перерахування кредитних коштів в сумі 568125 грн. 00 коп. 27 квітня 2007 року з позичкового рахунку № НОМЕР_3 на поточний рахунок № НОМЕР_2. Зазначає, що жодного графіка погашення заборгованості кредиту в якості додатку до спірного кредитного договору сторони не підписували, а тому вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо строків і дат погашення кредиту, варіанти погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. У зв'язку з цим вважає, що нарахування пені є безпідставним. Також посилається на те, що позивачем не надано доказів проведення ним щорічних перевірок фінансового стану позичальника та доказів щодо направлення вимог до відповідача про надання необхідних документів, невиконання відповідачем цих вимог, та недоведено факту недбалого ставлення до предмету застави та вибуття його із володіння відповідача ОСОБА_2 Вказує, що спірний кредитний договір є неукладеним та суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідач ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах відповідача ОСОБА_5 як представник за довіреністю, позов не визнала, стверджуючи, що ні вона, ні ОСОБА_5 договір поруки не підписували. Про існування цього договору поруки їй стало відомо лише у 2008 році під час розгляду цивільної справи № 2-1486/2008 за позовом Банку до неї та цих же відповідачів, що і в даній справі про стягнення заборгованості. Будь-яких погашень спірної кредитної заборгованості вона не здійснювала. Також зазначає, що між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено два договори кредиту № 014/229/73/920 та № 014/2291/82/920, що встановлено рішенням Волочиського районного суду від 08.12.2010 року.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що договір поруки з Банком він не укладав та не підписував. В письмовому запереченні, надісланому на адресу суду, відповідач ОСОБА_7 просить суд відмовити в позові в частині солідарного стягнення з нього як відповідача заборгованості по кредитному договору № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року, посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 грудня 2012 року визнано недійсним договір поруки, що укладений в забезпечення даного кредитного договору між ним та Банком.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 1048 ч. 1 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом об'єктивно встановлено, що 24 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ВАТ ОСОБА_6 ОСОБА_1, правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_6 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_6) з заявою-анкетою на отримання кредиту у сумі 631250 грн. 00 коп. строком на 72 місяця із відсотковою ставкою 16,5 на придбання автомобіля.

26 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/2291/82/920, згідно якого останній отримав кредит в сумі 568125 грн. 00 коп. на придбання автомобіля зі сплатою 16,5 відсотків за користування кредитом, строком на 72 місяці до 25.04.2013 року.

Між відповідачем ОСОБА_2 та Банком 26.04.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого відповідач надав Банку в заставу належний йому на праві власності легковий автомобіль марки BMW X-5, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № шасі (кузова) 4USFE83587LY66775, реєстраційний номер НОМЕР_1 заставною вартістю 631250 грн. 00 коп.

В той же день 26 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання кредитного договору між Банком та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 014/2291/82/920, згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як поручителі зобов'язувалися перед кредитором солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2 як позичальником по всіх його зобов'язаннях в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (п. 2.1 договору поруки).

Згідно п. 4.1 кредитного договору ОСОБА_6 зобов'язувався відкрити позичальнику ОСОБА_2 позичковий рахунок № НОМЕР_3 та надати йому кредитні кошти за умови надання позичальником забезпечення кредиту відповідно до п. 3.5 даного договору.

Пунктом 5.2 цього ж кредитного договору передбачено, що позичальник ОСОБА_2 зобов'язувався щорічно при проведенні кредитором перевірок фінансового стану позичальника надавати Банку всі необхідні документи та не чинити ніяких перешкод при здійсненні цих перевірок.

Пунктом 9.1 кредитного договору сторонами погоджено відповідальність сторін, а саме визначено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених змістом цього договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в договорі.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 договору застави транспортного засобу від 26.04.2007 року, заставодавець ОСОБА_2 зобов'язаний застрахувати предмет застави в повній сумі кредиту та відсотків по ній на випадок його втрати або загибелі на користь Банку за власний рахунок на весь строк дії кредитного договору, а також забезпечити цілісність заставленого майна та створити належні умови для його зберігання та експлуатації.

Встановлено, що предмет застави вибув із володіння ОСОБА_2 та місце знаходження його встановити неможливо, тому суд вважає, що ОСОБА_6 обгрунтовано звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості по зазначеному кредитному договору (а.с. 164-167 т. 2).

Станом на 02.09.2011 року заборгованість по кредитному договору № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року становить: 537749 грн. 02 коп. заборгованості по кредиту, в тому числі 320810 грн.04 коп. простороченої заборгованості, 30817 грн. 31 коп. заборгованості по відсотках, 488503 грн. 06 коп. пені, а всього 1057069 грн. 39 коп.

Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що ОСОБА_6 має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Встановлено, що Банком 02.11.2011 року на адресу відповідачів направлялися листи-повідомлення про дострокове погашення заборгованості по кредиту, які ними були отримані (а.с. 74, 81 т. 1).

Наведені обставини підтверджуються кредитним договором № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року, договором поруки № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року, договором застави транспортного засобу 26.04.2007 року, договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 240/02-0301 від 27.04.2007 року, полісом № ВА 4630091 від 27.04.2007 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додатковим договором до договору застави транспортного засобу від 11.02.2008 року, випискою про рух коштів по рахунках, відкритих для обслуговування кредитного договору № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року, розрахунком заборгованості по кредитному договору станом на 02.09.2011 року, постановою державного виконавця ДВС Волочиського районного управління юстиції від 01.09.2008 року про оголошення розшуку заставного майна, листами управління Державтоінспекції УМВС України в Хмельницькій області від 23.12.2008 року №№ 2/14703, 5/56-14701, актом державного виконавця ДВС Волочиського районного управління юстиції від 14.05.2009 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим ОСОБА_6 вправі ставити вимоги до нього та до поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості, розмір якої визначено Банком і не оспорюється відповідачами.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності та керуючись наведеними вище вимогами чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 014/2291/82/920 у сумі 1057069 грн. 39 коп., з яких 537749 грн. 02 коп. заборгованості по кредиту, в тому числі 320810 грн.04 коп. простороченої заборгованості, 30817 грн. 31 коп. заборгованості по відсотках та 488503 грн. 06 коп. пені.

Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_7 як поручителя по кредитному договору, то такі задоволенню не підлягають, оскільки встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.12.2012 року, що набрало законної сили 20.03.2013 року, визнано недійсним договір поруки № 014/2291/82/920 від 26 квітня 2007 року, укладений між Банком та ОСОБА_7

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, в цій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов частково, суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_2 з посиланням його на висновок експерта № 4012/4013/12-32 від 27.12.2012 року про те, що надані Банком кошти в сумі 568125 грн. 00 коп. він не отримував, виходячи з наступного.

Та обставина, що в заяві про видачу готівки №/285-53 від 27 квітня 2007 року на суму 568125 грн. 00 коп. підпис вчинений не отримувачем ОСОБА_2, а іншою особою, не є переконливим доказом про те, що ці кошти не були отримані ОСОБА_2 При цьому суд виходить з того, що в судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував, що в заяві про надання кредиту та в кредитному договорі від 26 квітня 2007 року про надання 568125 грн. 00 коп. кредиту підпис був вчинений особисто ним, а також не заперечував, що ним в забезпечення виконання зобов'язань за цим же кредитним договором 26.04.2007 року з Банком було укладено договір застави автомобіля марки BMW X-5, 2007 року випуску, № шасі (кузова) 4USFE83587LY66775, реєстраційний номер НОМЕР_1, підпис на якому також був вчинений особисто ним.

Також суд приймає до уваги, що даний автомобіль, який перебуває в заставі Банку, не був збережений ОСОБА_2 і місце його знаходження на даний час невідоме (а.с. 164-167 т. 2).

Крім того, судом встановлено, що після укладення кредитного договору ОСОБА_2 та поручетель ОСОБА_5 вносили кошти на погашення заборгованості за даним кредитом, що підтверджується виписками Банку по рахунку (а.с. 186-194 т. 1).

Заперечення відповідачки ОСОБА_4, яка діє також і в інтересах відповідача ОСОБА_5, про те, що між нею, ОСОБА_5 та Банком договір поруки не укладався, і підписи на зазначеному договорі поруки від її імені вчинені іншою особою спростовуються висновком експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 36/37/13-26 від 02.07.2013 року. Згідно цього висновку, підписи від імені ОСОБА_4 на усіх аркушах договору поруки № 014/2291/82/920 від 26 квітня 2007 року виконані самою ОСОБА_4 без наслідування її підписів іншою особою, скоріше за все без впливу "збиваючих" факторів (природних, штучних) та без навмисної зміни почерку, підписи виконані рукописним способом кульковими ручками без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів (а.с. 2-5 т. 3).

На підтвердження заперечень ОСОБА_4 як представник відповідача ОСОБА_5 про те, що останній не підписував договір поруки, належних та допустимих доказів відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, суду не надала. Від призначення судової почеркознавчої експертизи для дослідження достовірності підпису ОСОБА_5 на договорі поруки, ОСОБА_4, що представляє його інтереси в суді, відмовилася, про що подала письмову заяву. (а.с. 214 т. 2)

Також не може бути підставою для відмови в позові посилання відповідачів на відсутність графіка погашення заборгованості, оскільки із змісту наявного в матеріалах справи кредитного договору (п. 1.3 договору) вбачається, що погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися наступним чином: згідно графіка погашення кредиту (додаток до договору) в розмірі 1/72 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п. 1.1. цього договору, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно, або ж згідно графіку погашення кредиту (додаток до договору) ануїтетними платежами. Разом з тим, суд приймає до уваги, що підставою звернення позивача до суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору є те, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору саме в частині ненадання документів про фінансовий стан позичальника та порушив умови договору застави в частині не забезпечення ним як заставодавцем зберігання предмета застави - автомобіля та не виконав умови договору щодо його страхування, що згідно п. 6.5. кредитного договору є підставою для дострокового стягнення заборгованості кредиту.

Встановлено, що розмір пені перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, проте, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, даний розмір пені не може бути зменшений судом, оскільки відповідачі не визнають позов і не зверталися до суду з заявою про зменшення розміру пені.

Таким чином, задовольняючи частково даний позов, суд, враховуючи наведені обставини справи, виходить з того, що позивачем доведено факт укладення між ним та відповідачем ОСОБА_2 кредитного договору, згідно якого Банком надавалися кошти ОСОБА_2 в сумі 568125 грн. 00 коп. на придбання автомобіля марки BMW X-5, 2007 року випуску, № шасі (кузова) 4USFE83587LY66775, реєстраційний номер НОМЕР_1, і саме такий автомобіль відповідачем був придбаний та переданий в заставу Банку.

Зазначений кредитний договір № 014/2291/82/920 від 26 квітня 2007 року є дійсним і протягом тривалого часу з квітня 2007 року по 2013 рік, відповідач, якому було відомо про існування даного договору та розшук заставленого автомобіля, не оспорював ні даний кредитний договір, ні договір застави. Що стосується посилання представника відповідача на те, що відповідач звернувся до суду з позовом про визнання даного договору недійсним, то ця обставина на даний час не є підставою для відмови в позові, оскільки в подальшому, в разі визнання недійсним саме даного договору, ця обставина може бути підставою для звернення до суду з заявою про скасування судом рішення за нововиявленими обставинами.

Пояснення ОСОБА_2 та його представника про те, що погашення кредиту проводилося не ним, а іншою особою, правового значення при вирішення даного спору не має, оскільки такі кошти можуть вноситися іншими особами, крім позичальника, в тому числі і поручителями, що не суперечить умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства.

Факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у розмірі 568125 грн. 00 коп. згідно укладеного з Банком кредитного договору № 014/2291/82/920 від 26 квітня 2007 року підтверджується його підписом в даному договорі, що свідчить про вільне волевиявлення сторін у договорі. А також підтверджується тим, що розрахунок за придбаний автомобіль проводився останнім, а не Банком, і саме цей автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 та переданий ним в заставу Банку з метою виконання зобов'язань саме за даним кредитним договором № 014/2291/82/920 від 26 квітня 2007 року.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 533, 536, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/2291/82/920 від 26.04.2007 року, яка виникла станом на 2 вересня 2011 року, в розмірі: 320810 грн. 04 коп. заборгованості по кредиту, 30817 грн. 31 коп. заборгованості по відсотках, 488503 грн. 06 коп. пені, а всього 1057069 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі по 606 грн. 66 коп. з кожного.

В позові публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: