№ 2-838/12
№ 2/207/47/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2013 року Баглійський районний
суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області в складі
головуючого судді :
САВЧЕНКА В.О.

при секретарі :
ГОРБ
С.Б.

за участі представника
відповідача -- адвоката :
БОГЕМСЬКОЇ С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості та пені по договору
позички

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми
заборгованості та пені по договору
позички. В позовній заяві він просив
суд згідно статей 625, 1049 ЦК України
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
його користь 30000 (тридцять тисяч)
гривень суми боргу за договором
позики та 41250 (сорок одну тисячу
двісті п'ятдесят) гривень пені за
несвоєчасне повернення суми боргу, а
також судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 вказав, що 02 березня 2011 року
позивач -- позикодавець ОСОБА_1 та
відповідач -- позичальник ОСОБА_2
підписали договір позички. Пунктом 1
договору передбачено, що в порядку
та на умовах, визначених цим
Договором, Позикодавець передає
Позичальнику у власність грошові
кошти в сумі 30000 гривень, надалі
іменується як «позика». А пунктом 2
цього ж договору вказано, що позика
передається Позикодавцем
Позичальнику безпосередньо при
підписанні сторонами цього договору
готівкою. Підтвердженням отримання
грошових коштів Позичальником є його
розписка від 02 березня 2011 року, що є
невід'ємним додатком до даного
договору.

Додатком № 1 до договору позики від
02 березня 2011 року вказано, що
Відповідач 02.03.2011 р. в присутності
ОСОБА_3 отримав від позивача позику у
сумі 30000 грн.

Пунктом 5 договору позики сторони
домовились, що Позичальник розпочне
повертання позики з 01.042011 р. і
повертатиме її щомісячно рівними
частинами по 15000 грн не пізніше 5
числа поточного місяця. Позичальник
зобов'язаний повернути всю суму
позики до 01.05.2011 р.

На час звернення до суду суму по
договору позики Відповідач не
повернув.

Крім того, пунктом 6 договору позики
передбачено, що в разі прострочення
чергової частини позики Позикодавець
має право достроково повернення
частини позики, що залишилася, а
також вправі нарахувати пеню в
розмірі 0,5% від несплаченої суми за
кожен день прострочення.

Отже, на підставі п. 6 договору позики
та статті 625 ЦК України він
нараховує відповідачу пеню за
прострочення виконання зобов'язання
по договору позики : сума боргу 30000
грн. х 0,5% пені х 275 днів прострочення
(за період з 01.05.2011 р. по 09.02.2012 р) =
41250 гривень. Тому Відповідач
зобов'язаний на підставі ст. 625 ЦК
України та договору позики від 02.03.2011
р. сплатити Позивачу пеню в розмірі
41250 грн.

В червні 2012 року від представника
позивача ОСОБА_1 -- ОСОБА_4 до суду
надійшла заява від 08 червня 2012 року.
В цій заяві про збільшення позовних
вимог вказано, що у зв'язку з
перерахуванням суми пені, сума
позовних вимог збільшилася на 18000
гривень та складає 59250 грн. на
підставі п. 6 договору позики та ст. 625
ЦК України. В заяві приведений
розрахунок : сума боргу 30000 грн. х 0,5%
пені х 395 днів прострочення (за
період з 01.05.2011 р. по 08.06.2012 р) = 59250
гривень.

В судовому засіданні 21 червня 2012
року позивач ОСОБА_1 свої збільшені
вимоги підтримував та окрім раніше
вказаного пояснив також суду, що
відповідача ОСОБА_2 на день
укладення договору позики знав
візуально приблизно місяць чи дещо
менше. До прийняття ОСОБА_2 на роботу
не знав. Ініціатива укладення
договору позики була від ОСОБА_2, а
він же, тобто ОСОБА_1, довіряє людям і
тому погодився надати позику
відповідачу, хоч і знав його не дуже
добре. Зразок договору позики надав
йому не ОСОБА_2, а він, тобто ОСОБА_1,
сам його шукав в Інтернеті. Договір
позики від руки заповнював не ОСОБА_2
і не він, ОСОБА_1, а хтось з
його підлеглих. Договір позики від
руки заповнювався не в нього в
кабінеті, а в якомусь іншому
кабінеті чи кімнаті і хто заніс цей
договір до нього в кабінет, він не
пам'ятає. ОСОБА_2 не намагався
заперечувати проти договору і
підписав його особисто в його
присутності та в присутності ОСОБА_3
Він просив суд позов задовольнити в
повному обсязі з юридичних підстав,
вказаних в позовній заяві, тобто
згідно статей 625 та 1049 ЦК України.

В судовому засіданні 03 липня 2012 року
представник позивача ОСОБА_1 --
ХУДИНА О.В. збільшені позовні вимоги
підтримував, дав пояснення по суті
позовних вимог аналогічні поясненням
позивача ОСОБА_1 та обґрунтовував
позовні вимоги, а також аргументував
не суттєвість допущених в договорі
помилок з цивільно-правових позицій.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав
та пояснив суду, що 02 березня 2011
року позивач ОСОБА_1 та він, тобто
ОСОБА_2, підписали, як йому зараз
відомо, договір позики. Всі такі
робітники, як і він, при влаштуванні
на роботу підписували аналогічні
договори. На час підписання договору
він приблизно один місяць протягом
іспитового строку знав ОСОБА_1 як
директора ДП «Асканія Дістріб'юшн
Дніпро» та здоровкався з ним при
зустрічі. Знаючи, що і інші робітники
при працевлаштуванні підписують
схожі договори, він підписав договір
та розписку своєю рукою, але на
всякий випадок змінював свій підпис.
На той час і зараз він на обліку у
психіатра чи нарколога не знаходився
і не знаходиться, був і є
дієздатним. Договір позики і
розписку він особисто не писав і не
друкував і хто це робив, йому не
відомо. Заніс в кабінет договір
позики ОСОБА_3 і в його присутності
він підписував договір, але не в
присутності директора. Договір
позики і розписку він особисто не
читав, бо йому ніхто й не пропонував
це зробити. Вголос договір позики і
розписку в його присутності також
ніхто не читав. Копію договору
позики та копію розписки йому ніхто
не вручав. Тому він не мав
можливості прочитати договір позики
і розписку від 02 березня 2011 року
будь-коли пізніше. І саме основне те,
що ніяких грошей від ОСОБА_1 02
березня 2011 року, до цієї дати чи
після неї він не отримував ні в
присутності ОСОБА_3 чи когось іншого,
ні без них. Через те позовні вимоги
він повністю не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_2 --
адвокат ОСОБА_5 збільшені позивачем
вимоги не визнала, давала пояснення
по суті позовних вимог аналогічні
поясненням самого відповідача ОСОБА_2
та обґрунтовувала своє та
відповідача відношення до позовних
вимог з цивільно-правових позицій.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_5,
свідка, дослідивши наявні по справі
докази, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1. не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні 03 липня 2012 року
свідок ОСОБА_3 дав пояснення по суті
позовних вимог аналогічні поясненням
самого позивача ОСОБА_1 та його
представника. Крім того, він пояснив,
що за станом на 02 березня 2011 року
він працював і працює заступником
директора ДП «Асканія Дістріб'юшн
Дніпро», тобто заступником ОСОБА_1
Знаходиться з директором він тільки
в робочих відносинах, як знаходився
в робочих відносинах з ОСОБА_2
Договір він не складав, не
заповнював, особисто гроші 02 березня
2011 року не перераховував і в його
присутності це ніхто не робив.
Відповідач лише поставив два
підписи, забрав гроші і пішов.

Згідно статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або ж таку
кількість речей того ж роду та такої
ж якості. Даний договір є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткову-
ваного мінімуму доходів громадян, а
у випадках, коли позикодавцем є
юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1050 ЦК України якщо
позичальник не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову
суму відповідно до вимог статті 625
ЦК України, тобто на вимогу кредитора
боржник повинен сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої
суми, якщо інший процент не
встановлений договором або законом.

Крім того, зокрема частиною 3 статті
60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

З розписки від 02 березня 2011 року,
яка оглянута в ході судового
розгляду та копія якої знаходиться в
матеріалах справи (а.с. 7), виходить, що
ОСОБА_2 02 березня 2011 року в
присутності ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_1 позику в сумі 30000 гривень за
договором позики від 02 березня 2011
року. На виконання умов зазначеного
вище договору він зобов'язався
повернути вказану суму позики до 01
травня 2011 року у порядку,
передбаченому цим договором. Ця
розписка підписана позивачем і
відповідачем.

З договору позики від 02 березня 2011
року, який оглянутий в ході судового
розгляду та копія якого знаходиться
в матеріалах справи (а.с. 5-6), видно, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 березня 2011 року
уклали договір позики. П. 1 договору
передбачено, що в порядку та на
умовах, визначених цим Договором,
Позикодавець передає Позичальнику у
власність грошові кошти в сумі 30000
гривень, надалі іменується як
«позика». В п. 2 цього договору
вказано, що позика передається
Позикодавцем Позичальнику
безпосередньо при підписанні
Сторонами цього Договору готівкою.
Підтвердженням отримання грошових
коштів Позичальником є його розписка
від 02 березня 2011 року, що є
невід'ємним додатком до даного
договору. Згідно п. 5 договору позики
сторони домовилися, що Позичальник
розпочне повернення позики з 01
квітня 2011 року і повертатиме її
щомісячно рівними частинами по 15000
гривень не пізніше 5 числа поточного
місяця. Позичальник зобов'язаний
повернути всю суму позики до 01.05.2011
р. П. 9 передбачено, що підписання
цього Договору Позичальником
підтверджує факт одержання ним від
Позикодавця позики. Підписаний
Договір і розписка, вказана в п. 2
цього Договору, є належним доказом
передання грошей Позикодавця до
Позичальника. Згідно п. 10 цей Договір
вважається укладеним і набирає
чинності з дати передачі позики
Позичальникові. Дата передачі позики
фіксується в розписці, вказаній в п. 2
даного Договору.

Оцінюючи договір позики та розписку
від 02 березня 2011 року як докази по
справі, суд вважає, що договір позики
і розписка не можуть служити
достатніми доказами для ухвалення
судом рішення на користь позивача,
оскільки договір позики і особливо
розписка не були написані самим
відповідачем і навіть немає доказів,
що відповідач читав розписку і
договір позики та отримав їх копії.
Оскільки ж розписка та договір
позики були частково надруковані і
частково заповнені від руки не
відповідачем і не позивачем, що
безспірно встановлено в ході
розгляду справи, то ясно, що і
волевиявлення на написання розписки
виходило не від позивача і тим
більше не від відповідача.

При оцінці договору позики і
розписки як доказів по справі, суд
враховує також те, що в них є багато
помилок, виправлень та інших
недоліків. Так, в договорі позики
вказано, що він нібито складений в м.
Київ, хоч безспірно встановлено, що
в м. Дніпропетровську. Місце
реєстрації відповідача ОСОБА_2 в
договорі позики та в розписці
вказане в п. Кринички, хоч насправді
він зареєстрований в м.
Дніпродзержинську. Виправлення в п. 11
договору позики місяця «грудня» на
«травня» ніяк не оговорено в
договорі позики і т.п. Все це
підтверджує, що відповідач ОСОБА_2
при підписанні договору позики і
розписки їх не читав, хто-небудь
інший вголос їх також не читав і
копії договору позики і розписки або
ж, як вказано в договорі позики,
«автентичного примірника», не
отримував.

Пояснення свідка в судовому
засіданні суд приймає до уваги, але
не може керуватися поясненням цього
свідка при ухваленні рішення тому,
що позивач ОСОБА_1 є директором ДП
«Асканія Дістріб'юшн Дніпро», а
свідок ОСОБА_3 є заступником
директора цього ж ДП. Крім того,
пояснення свідків при розглядові
справи про стягнення грошей за
договором позики є неналежними
доказами.

Суд, оцінивши у сукупності всі
наявні по справі докази, вважає, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
необхідно відмовити в повному
обсязі.

Керуючись статтями 625, 1046, 1047, 1049, 1050
ЦК України, статтями 10, 59, 60, 209, 212, 214,
215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми заборгованості та
пені по договору позички, -- в і д м
о в и т и .

Протягом десяти днів з дня
проголошення цього рішення може бути
подана апеляційна скарга на рішення
суду сторонами або їх представниками
в апеляційний суд Дніпропетровської
області через Баглійський районний
суд м. Дніпродзержинська.

С у д д я
:

Копія
вірна :

Рішення набрало законної сили 25
лютого 2013 року.

Оригінал рішення знаходиться в
цивільній справі № 2-838 за 2012 рік
(провадження № 2/207/47/13) за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми заборгованості та пені по
договору позички.

Суддя

Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська
Савченко
В.О.