Справа №2/489/40/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року Ленінський районний суд м. Миколаєва, у складі: головуючого - судді Румянцевої Н.О., при секретарі Ляшик С.В., за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Відділ по справам громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Управління внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання незаконними дій, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії та вселення, вказавши, що вона є власником житлового будинку № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві. У цьому будинку зареєстровані та продовжують проживати відповідачі по справі, хоча вони не є власниками цього будинку та не укладали жодних договорів, не узгоджували можливість проживання в якості тимчасових мешканців, не набули інших прав на володіння, користування або розпорядження спірним житловим будинком.

Своїми діями відповідачі здійснюють перешкоди в здійсненні законним власником у здійсненні своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також вони наносять збитки власнику будинку в звязку з не оплатою комунальних платежів.

На підставі вищезазначеного позивач просила суд визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо заволодіння 53/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві з відповідною частиною господарських споруд, які належать позивачу на праві власності та витребувати їх із незаконного володіння у її власність; визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним домоволодінням та зняти їх з реєстрації; виселити відповідачів з вказаного домоволодіння.

В жовтні 2011р. позивач уточнила позовні вимоги, а саме просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві; виселити відповідачів із зазначеного домоволодіння та зняти їх з реєстрації в спірному домоволодінні.

01.12.2011р. позивачка ОСОБА_7 померла, правонаступником всіх прав та обовязків є ОСОБА_4, який замінений на позивача по дійсній справі.

Представник позивача підтримав вимоги позову.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2005р., видане Виконавчим комітетом ММР, ОСОБА_7 належить на праві приватної спільної часткової власності 53/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві.

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, видане ММБТІ 04.11.2011р., ОСОБА_7 належить на праві приватної спільної часткової власності 53/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві, а 47/100 частин цього домоволодіння належить ОСОБА_8

30.09.2005р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 Згідно з умовами цього договору відчужувач передає, а набувач отримує 53/100 частин домоволодіння № 28 по вул. Сталь у м. Миколаєві, на умовах утримання (догляду), що полягало у матеріальному забезпеченні ОСОБА_7, яке щомісячно було бути надано відчужувану, встановленого сторонами у сумі 250,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.10.2010р. позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, був задоволений. Рішенням було постановлено: розірвати договір довічного утримання від 30.09.2005р. та зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_7 53/100 частини спірного домоволодіння.

01.12.2011р. померла позивачка по справі ОСОБА_7, свідченням чого є Свідоцтво про смерть ОСОБА_10 І-ФП № 153834, а/з № 4370 від 02.12.2011р.

Згідно з Спадковою справою № 12/2012р. до майна померлої 01.12.2011р. ОСОБА_7, спадкоємцем є її син - ОСОБА_4

У відповідності до Заповіту від 22.01.1993р., посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла своєму синові ОСОБА_4.

Відповідно до статті 317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Стаття 386 ЦК України встановлює , що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту ст. 109 ЖК України вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

Самоправно зайнятим вважається приміщення, в якому мешкає особа без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення.

ОСОБА_4 вимагає усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, з підстав передбачених статтями 319, 321, 387 ЦК України, тобто як власник нерухомого майна, права якого порушені.

В той же час позивач на даний час не є власником нерухомого майна, а саме домоволодіння №28 по вул. Сталь в м. Миколаєві, частина домоволодіння досі зареєстрована за померлою ОСОБА_7. Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не отримав, відповідно на даний час не є власником спірного нерухомого майна.

Вказане підтвердив що підтвердив у судовому засіданні представник позивача, що з обєктивних причин, ОСОБА_4 не має змоги отримати свідоцтво та зареєструвати своє право власності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач ОСОБА_4 не є власником нерухомого майна, то на даний час у нього відсутнє право вимоги до відповідачів, що не позбавляє його права звернутись до суду після оформлення у встановленому законом порядку з усуненням перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Відділ по справам громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління Управління внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 294 ЦПК України.

Головуючий: Румянцева Н.О.