РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2013 року Деснянський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді Бабко В.В.

при секретарі Скребньовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк" про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк" про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, яке було придбане за час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Підставою звернення їх до суду є те, що вони вже з серпня 2012року припинили шлюбно-сімейні відносини, оскільки мають різні погляди на життя, різні вподобання, а також є майновий спір між ними, що виник через не досягнуту згоди порядку поділу майна, набутого ними за час шлюбу, і тому просили поділити спільне майно та розірвати шлюб.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні уточнили вимоги, просили задовольнити збільшенні позовні вимоги, а саме: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2частину гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж; розділити зобов'язання за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р. укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", шляхом визнання кожного з подружжя зобов'язаним за цим договором в рівних частинах виходячи з розміру заборгованості на момент винесення судом рішення та стягнути судові витрати з ОСОБА_2 в розмірі 1663,15грн.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнила вимоги зустрічного позову, просила задовольнити збільшенні вимоги, а саме: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; виключити із спільної маси майна подружжя 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 77,60кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, оскільки вона була придбана не на спільні кошти подружжя; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2частки статутного внеску ОСОБА_1 в статутному фонді ТОВ "КАЛИНА", що становить 53000грн., кошти в сумі 26500грн.; залишити у володінні ОСОБА_1 автомобіль марки "Volkswagen Caddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2частки вартості автомобіля, тобто 51954,50грн.; судові витрати покласти на ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник, заперечували проти стягнення компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2частки статутного внеску ОСОБА_1 в статутному фонді ТОВ "КАЛИНА", оскільки ОСОБА_2 працювала на підприємстві та звільнилась за власним бажання, а відтак не могла не знати про створення товариства та внески до статутного фонду. Крім того, зазначали, що автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску за час перебування в шлюбі був проданий та кошти витрачені в інтересах сім'ї, а вартість яка зазначена ОСОБА_2 взагалі не відповідає дійсності. І взагалі вважають вимоги зустрічного позову необґрунтованими та такими, що ґрунтуються лише на припущеннях.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2, заперечувала проти поділу квартири АДРЕСА_3, оскільки вона була придбана не на спільні кошти подружжя, тому проти розподілу зобов'язань за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р., так як відсутні будь-які правові підстави для задоволення цих позовних вимог; проти поділу гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", так як гараж ОСОБА_2 отримала в спадок від свого батька; що стосується автомобіля "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску, то він і досі належить на праві власності ОСОБА_1 Представник ОСОБА_2, пояснювала, що ОСОБА_2, відповідно до запису в трудовій книжки була зарахована на роботу до ТОВ "КАЛИНА", але дійсно не працювала, оскільки на той час займалась вихованням дітей і не знала які кошти вносить ОСОБА_1 до статутного фонду підприємства, так як ОСОБА_1 ніколи не радився та згоди на будь-які дії стосовно ТОВ "КАЛИНА" у ОСОБА_2 не питав.

Представник третьої особи - ЗАТ "ОТП Банк" в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю представника вказаної третьої особи.

Суд, вислухавши учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що збільшенні вимоги первісного позову та збільшенні вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Сторони перебувають в шлюбі з 15.01.1993року, на час розгляду справи малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають.

Судом встановлено, що з серпня 2012року з відповідачем розладились взаємовідносини, оскільки мають різні погляди на життя, різні вподобання. Не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, втратили почуття любові та інтерес один до одного.

При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

В період шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.10.2007 року.

Право власності на вказану квартиру було оформлено на ім'я ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

При розгляді справи встановлено, що для придбання спірної квартири АДРЕСА_1 сторонами в ЗАТ "ОТП Банк" був отриманий кредит в розмірі 50000 доларів США, сума першочергового внеску 67,32% вартості Нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу, що підтверджується Кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2007року, вартість квартири АДРЕСА_5 складала 772650,00грн. (п. 3. Договору).

18.10.2007р. був укладений договір іпотеки № PML-008/391/2007, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубко І.І. та зареєстрований в реєстрі № 3223, згідно цього договору квартира АДРЕСА_5 передана ОСОБА_2 в іпотеку ЗАТ "ОТП Банк" строком до 18.02.2022р.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради народних депутатів м.Києва 15.03.1999р. з розпорядженням №1567, зареєстрованого у Київському МБТІ 22.03.1999р. №3374, належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_6.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що для покупки квартири АДРЕСА_4 була продана квартира АДРЕСА_6, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.10.2007р., згідно п.12 Договору за 530250грн. - які стали першочерговим внеском 67,32% квартири АДРЕСА_1, загальною площею 77,60кв.м. в ЗАТ "ОТП Банк".

Відповідно до довідки Ф-3, виданої ОСБ "Київ-10" в спірній квартирі зареєстровані та проживають - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Отже в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_6 не належала до спільної власності подружжя, оскільки не була придбана за спільні кошти подружжя, а набута ОСОБА_6 від її батьків і тому кошти отримані за продаж квартири АДРЕСА_6 є особистою власністю ОСОБА_2, відповідно до ч.7 ст. 57 ЦПК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошті, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Але завдяки кредитним коштам в сумі 50000дол.США було проінвестовано останні 32відсотки площі квартири АДРЕСА_1, а погашення кредиту відбулося саме під час шлюбу за спільні кошти подружжя, остаточно кредит, ще не погашений.

Крім того, суд звертає увагу, не те, що норма ч.5 ст. 60 ЦПК України, не може бути застосована як до об'єкта спільної сумісної власності подружжя, оскільки набрала чинності лише 08.02.2011р.

Відповідно ч.1 та ч.4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У ч. 2 п. 21 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. роз'яснено, що грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено при розгляді справи, що в інтересах сім"ї 32% квартири АДРЕСА_1 оплачені кредитними коштами і є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд вважає, що необхідно визнати право власності на 16/100 частин квартири за ОСОБА_1, а за ОСОБА_2 право власності на 84/100 частини квартири АДРЕСА_2, оскільки такий розподіл знайшов своє підтвердження в ході судового засідання та в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Також за час сумісного сімейного життя сторони придбали автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1

Суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_7 про сплату коштів ОСОБА_1 за автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску, оскільки свідчення свідка про грошове зобов'язання, його розміру не є належним доказом в розуміння ст.ст. 58, 59 ЦПК України, відсутні будь-які законні засоби доказування.

Враховуючи вище наведене, та те, що сторони не дійшли згоди з розміром вартості автомобіля і не було заявлено клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що автомобіль "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, а тому вважає, визнати право власності на 1/2 частину спірного автомобіля за ОСОБА_1 та на 1/2 частину спірного автомобіля за ОСОБА_2

Судом критично оцінюється твердження ОСОБА_1 та його представника, що гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 21.04.2008р. гаражний бокс №124 в ГБК "Озерний" належить ОСОБА_2, але дістався гаражний бокс №124 ОСОБА_2 як спадок від батька, що підтверджується Довідкою №38 від 03.03.2013р., виданою ГБК "Озерний" та Довідкою №112 від 12.09.1977р. про те, що її батько - ОСОБА_8 був членом автокооратива "Озерний", всі внески до ГБК "Озерний" були внесені саме ОСОБА_8

Спадкування є видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов'язків, нерозривно пов'язаних з особою спадкодавця.

Отже, суд вважає, що гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Оболонського району м.Києва "Озерний", площею 16,90кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Тимошенко, 2-ж є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки це майно не було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, а набуто в порядку спадкування.

Крім того, представником ОСОБА_1 не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені ОСОБА_1 в позовній заяві та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що гаражний бокс № НОМЕР_2 був придбаний за кошти сім'ї.

Таким чином, обставини вимог, стосовно гаражного боксу № НОМЕР_2, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спірним майном і предметом позовів сторін є: ТОВ "КАЛИНА".

Статтею 12 Закону України "Про господарське товариство" встановлено, що власником майна переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", пункт 28, вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно зі ст.12 ЗУ "Про господарське товариство". Виходячи зі змісту ч.2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

В даному випадку, якщо ОСОБА_1 відчужив майно без письмової згоди подружжя (а така згода ОСОБА_2 відсутня), тоді позивач за зустрічним позовом має право на компенсацію вартості його частки. ОСОБА_2 просила стягнути компенсацію за належну їй частку - 265000грн.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 знала про вклад до статутного фонду ТОВ "КАЛИНА", так як працювала у товаристві, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача по первісному позову, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, крім того, спростовуються показами свідка ОСОБА_9, яка працювала в ТОВ "КАЛИНА" і зазначила, що ніколи не бачила ОСОБА_2 і тім паче на робочому місті в ТОВ "КАЛИНА".

Отже, судом встановлено, що сторонами була створена в період шлюбу:

- ТОВ "КАЛИНА" (зареєстровано у 03.10.2003р., розмір внеску до статутного фонду ОСОБА_1 у розмірі 53000,00грн.), тому згідно ст. 60 СК України, цей статутний капітал підлягає поділу між подружжям ( 53000: 2 = 26500 гривень ), а відтак, на користь ОСОБА_2 слід стягнути компенсацію за половину від зазначеної частки в розмірі 26500,00грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до третьої особи ЗАТ"ОТП БАНК" про розподіл зобов'язань за кредитним договором № ML-008/391/2007 від 18.10.2007р. укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", шляхом визнання кожного з подружжя зобов'язаним за цим договором в рівних частинах виходячи з розміру заборгованості на момент винесення судом рішення, то судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Оскільки такий спосіб захисту прав до третіх осіб діючим законодавством не передбачений, суд вважає дані позовні вимоги безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд задовольняє частково первісні позовні вимоги та частково зустрічні вимоги пропорційно до вимог сторін, всі судові витрати покладаються на сторони.

Керуючись ст.ст. 60, 69 Сімейного кодексу України ст.ст. 10, 11, 57, 60, 205, 209, 212-215, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк" про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Закрите акціонерне товариство "ОТП Банк" про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.01.1993року, Відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського району м. Києва, актовий запис № 49 - розірвати.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 16/100 частину квартири АДРЕСА_2

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 84/100 частину квартири АДРЕСА_2

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2частину автомобіля "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2частину автомобіля "VolkswagenCaddy, Kombi", державний номер НОМЕР_1, 2007року випуску.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 26500,00грн.

В іншій частині позовних та зустрічних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.