Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" липня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Костенко К.О., Ковалівській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зобов'язати зняти з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог просила суд: "Визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, громадянина ОСОБА_2. Зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, громадянина ОСОБА_2, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила , що з 1965 року позивач разом з членами сім'ї: чоловіком ОСОБА_4, синами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в кооперативній квартирі АДРЕСА_1. В 1999 році, за згодою всіх мешканців квартири, за адресою даної квартири був зареєстрований ОСОБА_2, онук позивача. Однак, після розлучення батьків, відповідач ОСОБА_2 разом з матір'ю виселився з цієї квартири, забравши з собою всі свої речі, однак знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач не бажає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, тому всі обов'язки по утриманню житла вимушена нести позивач, як власник житла, разом з членами сім'ї. На підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі, позивач посилається на Акт, який складений головою кооперативу "Печерський-5" ОСОБА_10, бухгалтером ОСОБА_11 та ОСОБА_8, яким встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації з 27 березня 2013 року. Позивач вважає, що оскільки відповідач не є членом сім'ї власника квартири, тобто позивача, не проживає за місцем реєстрації з червня 2008 року без поважних причин, відповідач будь-яких заяв про неможливе проживання та про збереження реєстрації не подавав, що в сукупності дає підстави для звернення позивача до суду з вимогою визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, та зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, громадянина ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що з 1965 року ОСОБА_4 разом з членами сім'ї: дружиною ОСОБА_1, синами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в кооперативній квартирі АДРЕСА_1. Після одруження, його син ОСОБА_3 разом з дружиною та сином ОСОБА_2, відповідачем по справі, проживали в цій квартирі, за згодою всіх членів сім'ї, онук ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою даної квартири. В 2008 році, після розлучення з сином, невістка разом з дитиною ОСОБА_2 залишила квартиру, забравши свої речі та особисті речі дитини, з того часу до квартири не навідується. Відповідач ОСОБА_2 декілька разів приходив до них в гості, однак після досягнення повноліття, припинив спілкуватись зі своїми рідними, до квартири не навідується, наміру вселятись до квартири не має.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що відповідач ОСОБА_2 його рідний син, за згодою всіх членів сім'ї, дитина була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. Однак, після розлучення, його дружина забрала сина ОСОБА_2 та переїхала на постійне місце проживання до іншої квартири, їх місце проживання йому невідоме, також повідомив, що він як батько з дитиною не спілкується, на даний час дитина досягла повноліття, тому живе своїм життям, наміру вселятись до квартири не має.

Уповноважений представник третьої особи - Відділу Дніпровського РВ ГУДМС України в місті Києві, в судове засідання не з'явився, до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с. 21)

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_9, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з членами сім'ї: ОСОБА_4 ( чоловік) та ОСОБА_5 (син) отримали право зайняти двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується ордером №А15197 на жиле приміщення, який видано на підставі рішення Виконкому Печерської районної ради від 29 березня 1965 року №172&13.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до відомостей, які викладено у довідці Житлово-будівельного кооперативу "Печерський-5" (форма №3) від 23 квітня 2013 року вих. №92, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ( з 08 червня 1965 року), ОСОБА_4 ( з 08 червня 1965 року), ОСОБА_5 ( з 08 червня 1965 року), ОСОБА_3 ( з 04 серпня 1988 року), ОСОБА_2, 1992 року народження, (з 12 січня 1999 року). (а.с.5)

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. Уразі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Положення даної статі кореспондуються з положеннями частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними власником житла або законом.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження факту відсутності відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, позивачем надано Акт (без дати та реєстраційного номеру), який складений головою кооперативу "Печерський-5" ОСОБА_10, бухгалтером ОСОБА_11 та ОСОБА_8, яким встановлено, що "Своїми підписами ми підтверджуємо той факт, що громадянин ОСОБА_2 не проживав в зазначеній квартирі понад 6 місяців, а саме: з 27 березня 2013 року". (а.с.7)

Однак, суд не бере до уваги, як доказ по справі, вищезазначений акт, оскільки акт підписаний членами комісії, до складу якої входили голова ЖБК "Печерський-5" ОСОБА_10, бухгалтер ОСОБА_11 та ОСОБА_8, без обстеження квартири АДРЕСА_1, тому достовірність викладеної в ньому інформації відповідальним працівниками ЖБК "Печерський-5" не перевірялась, акт не містить реєстраційного номеру та дати його реєстрації в ЖБК "Печерський-5" , також зі змісту акту не вбачається, в який саме час було проведено перевірку факту проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, чи були присутні в цей час мешканці даної квартири, враховуючи відсутність в акті підпису власника квартира та сусідів, які підтвердили відсутність відповідача під час перевірки в квартирі.

Суд критично відносить до показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_8, які допитані в судовому засіданні, підтвердили, що на підставі усного звернення позивача ОСОБА_1, вони, як члени комісії, встановили факт не проживання відповідача ОСОБА_2 протягом останніх шести місяців, зважаючи на те, що тривалий час знайомі з членами сім'ї ОСОБА_2, проживають з ними в одному будинку, однак покази цих свідків не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а за відсутності інших доказів по справі, які могли підтвердити факт не проживання відповідача в квартирі, не можуть бути взяті за основу як доказ по справі.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки факт відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації підтверджується лише одним актом, який суд не приймає як доказ у справі, інших доказів, які мали підтвердити факт відсутності відповідач за місцем проживання понад шість місяців суду надано не було, клопотань про витребування таких доказів судом, позивачем не заявлялись.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як роз'яснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1, на підставі ст.71 Житлового кодексу України та ч.2 ст.405 ЦК України, в той час як відносини між сторонами мають регулюватись житловим законодавством, оскільки в розрізі даного спору, позивачем не надано правовстановлюючих документів, які мали підтвердити реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за позивачем, як об'єкт приватної власності, тому відсутні підстави застосування до склавшихся відносин правових норм, які регулюють захист прав власника житла.

Згідно положень частини першої ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України).

Разом з тим, звертаючи до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивачем окремо заявлено вимоги зобов'язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою місця реєстрації, разом з тим, вимоги в цій частині не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони, що зумовлює покладення вимог зобов'язального характеру лише на сторін процесу, тобто позивача та відповідача у цивільному процесі, тому суд не має права покладати обов'язки виконання рішення суду на Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, який за своїм процесуальним статусом залучений до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог, в порядку визначеному ст.35 Цивільного процесуального кодексу України, крім того, вирішення питання зняття фізичної особи з реєстраційного обліку відноситься до виключеної компетенції державного органу міграційної служби з дотримання вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зобов'язати зняти з реєстраційного обліку є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.71, 72, 107, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зобов'язати зняти з реєстраційного обліку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я