Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

при секретарі: Галенко А.А.,

за участю представника позивача

та третьої особи: ОСОБА_1,

третіх осіб: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, посилаючись на те, що 11.02.2010 року померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв він та його батько ОСОБА_1. У звязку з тим, що нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання позивач не зявився, зявився його представник, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позові.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Треті особи в судовому засіданні вважали за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представник позивача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2009 року затверджено мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на спадкове майно, за умовами якої, зокрема, за позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 30.03.2009 року щодо вказаної дати договору дарування, який визнано недійним.

На підставі вказаних ухвал суду проведена державна реєстрація прав КП Павлоградське МБТІ 16.12.2011 року ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та 23.12.2011 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року, згідно якого ОСОБА_7 продала ОСОБА_2 належну їй частину квартири на підставі вищевказаних ухвал суду.

Таким чином, ОСОБА_2 належить у вказаній квартирі 3/4 частини на праві приватної власності.

ОСОБА_6 належну їй на підставі вищевказаної ухвали суду 1/4 частину зазначеної квартири не зареєструвала в МБТІ.

11 лютого 2010 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6, померлої 11.02.2010 року, є її чоловік ОСОБА_1 та їх троє дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли її син ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, звернувшись із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини та будучі зареєстрованими разом із спадкодавцем за одним місцем проживання; інші спадкоємці, а саме: син ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_4 спадщину не прийняли, про що свідчить спадкова справа № 211/2011, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 на частину квартири АДРЕСА_3 з посиланням на те, що у спадкоємця за законом відсутні правовстановлюючі документи про належність цього майна спадкодавцеві, передбачені переліком право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_4 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 11 лютого 2010 року, якій належала на праві власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_4 на підставі судового рішення: ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2009 року про затвердження мирової угоди та ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року про виправлення описки в тексті ухвали від 30 вересня 2009 року.

Також зазначеним рішенням встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_5 має право також на 1/8 частину спірної квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як передбачає ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування 1/2 частини спірного спадкового майна, а саме: на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 11 лютого 2010 року.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 174, 210-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 11 лютого 2010 року, якій належала на праві власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_4 на підставі судового рішення: ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2009 року про затвердження мирової угоди та ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року про виправлення описки в тексті ухвали від 30 вересня 2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_8