Справа № 703/3891/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючого – судді Манька М.В.

при секретарях
Сухомудренко М.П., Пшенишній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» про захист прав
споживача,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» та просить стягнути з
відповідача на її користь 29377 грн. 88 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
вона 30 серпня 2006 року уклала з
відповідачем угоду № 102804 (надалі -
Угода) з метою придбання у ПрАТ «АІСЕ
Україна» легкового автомобіля
«Шевроле Авео» вартістю 58800 грн.
Виконуючи умови даної Угоди, позивачка
сплатила відповідачу 2116 грн. 80 коп.
вступного внеску та 27261 грн. 08 коп.
щомісячних платежів, всього -29377 грн. 88
коп. На думку позивачки відповідач
порушив її права як споживача послуг
ПрАТ «АІСЕ Україна», оскільки Угоду
укладено внаслідок здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
практики, яка знайшла своє
відображення у договірних умовах.
Вважає, що відповідач порушує вимоги п.2
ч.1, п.7 ч.3 ст.19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», відповідно до яких
забороняється нечесна підприємницька
діяльність, яка включає будь-яку
діяльність, що вводить споживача в
оману або є агресивною, зокрема
забороняється, як таке, що вводить в
оману утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Зазначає, що вид нечесної
підприємницької діяльності, що вводить
споживача в оману,- створення та
обслуговування пірамідальної схеми
під назвою система Автоплан -
відображено в самих умовах Угоди, а
саме: з умов Угоди випливає, що
відповідач у рамках створеної ним
системи Автоплан здійснює свою
діяльність за такою схемою: шляхом
укладання договорів із споживачами
залучає їх до системи Автоплан. В
подальшому, виключно за рахунок
щомісячних внесків учасників системи,
без вкладення власних коштів,
відповідач створює фонди груп, кошти
яких у процесі асигнаційних актів
розподіляє між учасниками у вигляді
надання права на отримання автомобіля
тим із учасників, хто сплатив або
запропонував до сплати найбільше
внесків до спільного фонду. Система
Автоплан побудована таким чином, що
один її учасник за свої власні кошти
без інвестування коштів відповідача
оплачує автомобіль іншому учаснику
системи.

Позивачка вважає, що вона сплачувала
свої кошти на рахунок відповідача до
створеного ним фонду не за одержання
товару чи послуги, а фактично за
можливість одержання права на
отримання автомобіля, яке за умовами
угоди надається не за рахунок
відповідача, а за рахунок інших
споживачів – учасників системи
Автоплан та їх коштів і залежить від
розміру фонду групи та внесення коштів
іншими учасниками системи. Така схема,
умови діяльності якої відображені в
укладеній Угоді, на її думку,
відповідає поняттю пірамідальної
схеми, визначеної законом, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Вважає, що правочин, укладений нею з
відповідачем, є правочином, здійсненим
з використанням нечесної
підприємницької практики, та згідно з
ч.6 ст. 19 ЗК «Про захист прав споживачів»
є недійсним і відповідно до ч.2 ст.215 ЦК
України визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Під час розгляду справи позивачка
надала суду заяву про уточнення
підстав позову, в якій зазначила, що
діяльність відповідача підпадає під
ознаки фінансової послуги, яка може
здійснюватися лише після отримання
відповідної ліцензії. Однак, ні на час
укладення Угоди, ні на сьогоднішній
день ані реєстрації в якості
фінансової установи, ані ліцензії на
здійснення фінансової послуги у
відповідача не було і немає. За таких
обставин, відповідач не мав та не має
права здійснювати свою діяльність, яка
підпадає під ознаки фінансової послуги
та укладати угоди із споживачами. Такі
дії відповідача підпадають під
визначення в п.2 ч.1, п.5 ч.2, 6 ст.19 ЗУ «Про
захист прав споживача» як нечесна
підприємницька практика, що вводить в
оману споживачів. Частиною 6 ст.19 ЗУ
«Про захист прав споживача»
визначається, що правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги повністю.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив категорично та в своєму
письмовому запереченні просить суд
застосувати загальний строк позовної
давності, який закінчився 30 серпня 2009
року, оскільки Угода з позивачкою
укладена 30 серпня 2006 року, та відмовити
в позові повністю. Щодо правовідносин
за Угодою, то відповідач вважає, що
діяльність ПрАТ «АІСЕ» базується на
ряді норм Цивільного та Господарського
кодексу, що гарантують Товариству його
існування на ринку України. Тому угоди,
які укладаються з клієнтами Системи
Автоплан, повністю відповідали і
відповідають законодавству України.

В позові необхідно відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено і сторонами визнано,
що 30 серпня 2006 року між ЗАТ (з 24 лютого
2010 року - ПрАТ) «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1
укладена угода № 102804, предметом якої є
надання позивачці системи послуг,
спрямованих на придбання автомобіля
через систему Автоплан, організовану
відповідачем.

Як вбачається з ч.3 ст.13 Угоди, позивачка
отримала "усі коректно викладені
пояснення від представника фірми,
уважно прочитала та зрозуміла Угоду та
всі додатки до неї", що засвідчила своїм
підписом.

На виконання укладеної Угоди з ПрАТ
«АІСЕ Україна» позивачка сплатила
відповідачу 2116 грн. 80 коп. вступного
внеску та за період з вересня 2006 року по
листопад 2008 року - 27261 грн. 08 коп.
щомісячних платежів, всього - 29377 грн. 88
коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч.1, п.7 ч.3, ч. 6 ст.19 ЗУ «Про захист прав
споживачів», забороняється здійснення
нечесної підприємницької практики.
Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Зокрема, відповідно до п. 7 ч.3 ст.19 цього
Закону забороняється як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб’єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Відповідно до п.7 ч.3 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів» поняття
«пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов’язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто, такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у групах
Автоплан є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі,
фінансового характеру, з метою
придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 7 Угоди ПрАТ «АІСЕ
Україна» гарантує право учасника
системи на одержання автомобіля за
умови виконання учасником всіх
зобов’язань за цією Угодою.

Статтею 2 Угоди передбачено, що
відповідач зобов’язується
забезпечити отримання автомобіля
учасником згідно з правилами
діяльності Автоплану. При цьому,
відповідно до ст. 11 додатку № 2 Угоди
поняття «право на отримання
автомобіля» означає право учасника
одержати власне автомобіль та
обов’язок товариства передати
автомобіль у зазначений термін, якщо
учасник на момент фактичної передачі
автомобіля належно виконує свої
зобов’язання.

Передбачені Угодою умови дозволяють
учаснику системи сплачувати ціну
автомобіля невеликими щомісячними
внесками, які названі в угоді «чисті
внески».

Відповідно до термінології в додатку №
2 Угоди «повний внесок» - це щомісячний
платіж, що складається з суми чистого
внеску, адміністративних витрат та
страхового внеску. «Чистий внесок» - це
частина повного внеску, за рахунок
якого ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснює
оплату ціни автомобіля, та розмір якої
визначається шляхом ділення ціни
автомобіля на кількість внесків,
зазначених у графіку.

Згідно зі ст. 4 Угоди учасник системи
зобов’язується щомісячно сплачувати
повні внески, які включають в себе:
чисті внески, адміністративні витрати
та страхові внески.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено,
що споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Крім того,
сплачені чисті внески перерахунку (у
зв’язку зі зміною ціни автомобіля) не
підлягають. Після одержання автомобіля
та реєстрації його на своє ім’я
споживач зобов’язаний і надалі
сплачувати кошти за автомобіль до
повної його оплати – 100% від ціни
автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна
сплата внесків за (товар) автомобіль,
який передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови Угоди,
має повне право вимагати від ПрАТ «АІСЕ
Україна» виконання свого
зобов’язання, а саме: оплатити
продавцю вартість автомобіля та
передати автомобіль споживачу,
незалежно від того, чи сплачують кошти
інші споживачі.

Отже, за системою придбання
автомобілів у групах Автоплану кожний
з учасників, який належним чином
виконує зобов’язання за Угодою,
отримує автомобіль через механізм,
передбачений в Угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок чистого фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи (ст.
2 Угоди; п.5.5 ст.5, ст.1,2,11 додатку № 2 до
Угоди).

За таких обставин твердження позивачки
про те, що діяльність ПрАТ «АІСЕ
Україна» за Угодою сторін є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», помилкове, оскільки відповідно
до п.7 ч.3 ст.19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» у зв’язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми» -
безтоварність та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших, так
як за схемою придбання товарів у
групах придбавають товар усі учасники
за рахунок об’єднання внесків кожного
з них. Різниця між
споживачами–учасниками схеми є тільки
в часі одержання автомобіля кожним із
них, за умови виконання своїх
зобов’язань.

Крім цього, діяльність ПрАТ «АІСЕ
Україна» з адміністрування фінансових
коштів підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» фінансова
послуга - це операція з фінансовими
активами, що здійснюються в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
та доповнено п.11-1, відповідно до якого
до фінансових послуг віднесено послуги
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі – Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах) (далі –
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п.1.2 ч.1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі – це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об’єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи.

Тобто, кожна укладена угода
включається в групу, кожній
сформованій групі надається
порядковий номер, кожному учаснику
системи - його порядковий номер в
групі. Після формування групи
учасників залучення інших учасників не
відбувається. Право на отримання
автомобіля здійснюється в порядку,
передбаченому угодою і, відповідно до
платежів, здійснених самим учасником, а
не відповідно до платежів, здійснених
іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем
автомобіля здійснюється виключно
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, і незалежно від платежів інших
клієнтів відповідача.

З наведеного випливає висновок, що
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п.7 ч.3 ст. 19 ЗУ «Про
захист прав споживачів» - це товарність
схеми, тобто, передбачення надання
споживачу товару в обмін на внесені ним
кошти.

Так, за схемою придбання товарів у
групах придбання товарів для кожного
споживача (крім останнього)
відбувається, у тому числі й за рахунок
внесків інших учасників. Різниця між
споживачами-учасниками є тільки в часі
одержання товару кожним із них,
оскільки в кінцевому підсумку товар
одержать всі учасники, навіть ті, які
фінансово були найменш «активними», за
умови виконання ними умов договору.

Отже, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови (схему фінансування
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний (у тому числі, закріплює
відповідні права та обов’язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення «пірамідальної
схеми».

Крім цього, відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 230
ЦК України обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Як встановлено судом, під час укладення
угоди між сторонами, позивачка
отримала один примірник угоди та
додатки до неї, які містять опис послуг
ПрАТ «АІСЕ Україна». В статті 8 даної
угоди вказано, що підписання цієї
угоди, а також додатків до неї, є
свідченням того, що сторони повністю
зрозуміли усі визначення, умови та
зміст угоди та додатків до неї. З
моменту підписання цієї угоди
громадяни/юридична особа набуває
статусу учасника системи.

Згідно з ч.2 ст. 2 додатку № 2 до Угоди
учаснику надається 7 днів з моменту її
підписання для того, щоб він міг
детально ознайомитися з угодою та
прийняти її чи відмовитись від участі в
системі Автоплан. При цьому, в разі
розірвання Угоди протягом семи днів з
дати її підписання учаснику
повертається сума всіх коштів,
внесених ним на рахунок ПрАТ «АІСЕ
Україна». Для цього необхідно письмово
повідомити ПрАТ «АІСЕ Україна» про
розірвання Угоди. Однак, позивачка із
заявою про розірвання Угоди в
семиденний термін до ПрАТ «АІСЕ
Україна» не зверталася, що свідчить про
її розуміння та згоду з усіма умовами
Угоди.

Таким чином, посилання позивачки про
наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ПрАТ
«АІСЕ Україна» під час укладення Угоди
є помилковим і не узгоджується з
положеннями п.7 ч.3 ст. 19 ЗУ «Про захист
прав споживачів» у взаємозв’язку з
нормами ЗУ «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг».

Твердження позивачки про те, що
діяльність відповідача здійснюється
нелегітимно, оскільки у нього відсутні
реєстрація в якості фінансової
установи та ліцензія, яка засвідчувала
б його право провадити діяльність з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах,
помилкова, оскільки на момент
укладення спірної угоди законодавець
наявності реєстрації як фінансової
установи, так і зазначеної ліцензії не
вимагав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що підстави недійсності (нікчемності)
правочину відсутні.

Статтями 9 та 10 Угоди передбачено, що ця
Угода набуває юридичної сили з моменту
її підписання обома сторонами і
діятиме до моменту, коли обидві сторони
виконають усі зобов’язання,
передбачені цією Угодою. Додатки № 1 та
№ 2 є невід’ємними складовими
частинами цієї Угоди.

На підставі викладеного, строк
позовної давності судом не може бути
застосований, оскільки Угода чинна і
діє до моменту, коли обидві сторони
виконають усі зобов’язання,
передбачені цією Угодою, або розірвуть
її. Вимоги про розірвання Угоди
позивачка не заявляла.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
позивачки безпідставні і
необґрунтовані, а тому в позові
необхідно відмовити.

На підставі наведеного, п.п. 3,4 ч.1 ст.3, ч.1
ст.6, ч.1 ст.12, ст. 203, ч.2 ст.215, ч.1 ст. 230, ст.627
ЦК України, ч. 1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 ЗУ “Про
захист прав споживачів”, п.5 ч.1 ст. 1, ч.1
ст.4 ЗУ “Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових
послуг”, керуючись ст.ст. 14, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«АІСЕ Україна» про захист прав
споживача відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження – після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:
М.В.Манько