Справа № 2/489/2648/2013
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2013 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді:

головуючого судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Бреженюк Н.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 1 квартиро експлуатаційного відділу м. Миколаєва до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2013 року Будинкоуправління № 1 квартиро експлуатаційного відділу м. Миколаєва звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кімнатами АДРЕСА_1 , де вони зареєстровані. При цьому позивач посилався на ст.ст.71,72 ЖК України.

Також позивач просив виселити відповідачів із зазначеного вище житлового приміщення на підставі ст.ст. 124, 132 ЖК УРСР. Вказуючи, що гуртожиток утримується та знаходиться на балансі будинкоуправління АДРЕСА_2 , яке здійснює управління цим майном.

Позивач вважає, що, оскільки відповідачі військову службу у Збройних Силах України не проходили, не проходять та взагалі ніякого відношення до Міністерства оборони України не мають, вони, підлягають виселенню, без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на правомірність вселення та проживання у ньому відповідачів.

Відповідач ОСОБА_4 не з`явилась , повідомлена належним чином.

Вислухавши представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження Виконкому Миколаївської міської Ради від 31.12.1974р. № 1377 гуртожиток був переданий до експлуатації військовій частині НОМЕР_1 (в подальшому НОМЕР_2 ).

Рішенням Миколаївської міської Ради народних депутатів № 35 від 10.01.1086р. зазначений гуртожиток було зареєстровано як гуртожиток для малих сімей.

На час розгляду справи будинок АДРЕСА_3 має статус гуртожитку для малосімейних, знаходиться на балансі Будинкоуправління № 1 квартиро експлуатаційного відділу м. Миколаєва, яке утримує та здійснює управління цим майном.

Оскільки позивач є структурним підрозділом Міністерства оборони України, гуртожиток є державним військовим майном.

Відповідно до 5.1 Інструкції Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, гуртожитки призначаються для тимчасового проживання військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей під час проходження ними військової служби або навчання у військових навчальних закладах Міністерства оборони України.

На підставі письмової заяви щодо надання у користуванні житлової кімнати у гуртожитку, ОСОБА_2 отримала 15 лютого 2002 року від Міністерства оборони України ордер на право займання кімнат № 206 207 гуртожитку будинку АДРЕСА_3 для сім`ї з двох чоловік її та доньки ОСОБА_5 , підписаний командиром військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується наданим суду талоном до тимчасового ордеру від 15.02.2002 року та довідкою про склад сім`ї та проживання за зазначеною адресою від 17.04.2002 р., наданої для отримання розрахункової книжки.

На підставі зазначеного ордеру ОСОБА_2 була вселена разом із донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 21.02.2002 року зареєстрована у спірному житловому приміщенні.

ОСОБА_2 військову службу у Збройних Силах України не проходила та не проходить, не є членом сім`ї військовослужбовця, працює вчителем у ЗОШ № 11 м. Миколаєва, з часу вселення постійно проживає за цією адресою, своєчасно сплачує комунальні послуги, іншого житлового приміщення у власності або користуванні не має, так саме як її донька.

ОСОБА_5 зареєструвала шлюб 16.06.2012 року за змінила прізвище на ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 навчається (на денній формі навчання) у Одеському регіональному інституті державного управління Національної академії державного управління при Президентові України з 01.09.2012 року, внаслідок чого її було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_4 та зареєстровано, на період навчання, за адресою АДРЕСА_5 , з 11.09.2012 року до 01.03.2014 року.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи …в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128. ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення на дану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі у гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні , інших членів сім`ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом із ним.

Право користування житловим приміщенням у гуртожитку такого члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер доля проживання на період її роботи.

Отже, зважаючи на наведене вище, стаття 125, частина 3 статті 132 ЖК Української РСР (про підстави виселення без надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого) застосовується до житлових правовідносин, одним із суб`єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах.

Таким чином, закріплені в цих статтях закону гарантії не може бути застосовано при вирішенні спору про виселення із гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_2 разом із дитиною була вселена до спірного житлового приміщення на підставі ордеру, який не був визнаний недійсним в порядку, передбаченому ст. 117 ЖК Української РСР та не перебувала і не перебуває з структурними підрозділами Міністерства оборони України у трудових відносинах, вона з донькою не може бути виселена з підстав, передбачених ст. 132 ЖК Української РСР та зазначених позивачем.

Ці висновки містяться у Постанові Верховного Суду України № 6-71 цс 11 від 19 грудня 2011 року, прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та висновки якої, відповідно до статті 214 ЦПК України, суд зобов`язаний врахувати при розгляді справи.

Згідно із ст. 47 Конституції України а також ст. 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позовні вимоги, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є самостійними. Позивач у позовній заяві посилався, як на підставу цих вимог на ст. 72 ЖК Української РСР.

Обставини, за наявністю яких, особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням, а також підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами чітко визначені у ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР.

Жодних належних та допустимих доказів, щодо підтвердження таких обставин (відсутність без поважних причин особи понад встановлені строки, відсутність речей, порушення строків оплати комунальних послуг, тощо) суду позивачем не надано.

Більш того, згідно п.2 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках ….тимчасового виїзду у зв`язку з навчанням протягом усього часу навчання, що має місце у випадку виїзду та зняття з реєстрації ОСОБА_4 .

В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням також не підлягають задоволенню через їх необгрунтованість.

На підставі ст.88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору у розмірі 334 грн.10 коп., оскільки було заявлено 4 вимоги немайнового характеру ( 114,70 х 4 =458 грн.80 коп.), а сплачено лише 114,70 грн.

Керуючись ст. ст. 47, 64 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72, 116, 124, 125, 132 ЖК Української РСР, ст.ст.10,11,60,212,214,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Будинкоуправління № 1 квартиро експлуатаційного відділу м. Миколаєва до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення - відмовити.

Стягнути з Будинкоуправління № 1 квартиро експлуатаційного відділу м. Миколаєва на користь держави недоплачену суму судового збору - 344 грн.10 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: