Справа № 1016/1821/12 Головуючий у І інстанції Тандир О.В.
Провадження № 22-ц/780/2527/13 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
Категорія 44 25.04.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Бобко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року по цивільній справі за позовом Макарівської селищної ради Київської області до ОСОБА_2, Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області, третя особа: Ірпінське міжрайонне управління водного господарства Управління водного господарства у м. Києві та Київській області, про визнання незаконним рішення ради та його скасування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування кадастрового номеру ділянки, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2011 року Макарівська селищна рада Макарівського району Київської області звернулась до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначено, що рішення Макарівської селищної ради № 329-18-V від 30 листопада 2007 року "Про передачу у власність земельної ділянки" в частині затвердження технічної документації та передачі у власнсіть ОСОБА_2 земельної ділянки, а також державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1739 га по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1, виданий відповідачу 11 червня 2008 року на підставі вказаного рішення, є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться канал дренажної системи, який служить для відведення надлишкових вод, скид яких здійснюється до Гавронщинського водосховища, тобто спірна земельна ділянканалежить до земель водного фонду. Крім того, позивач просив скасувати кадастровий номер спірної земельної ділянки та видалити його з автоматизованої бази даних Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року позов задоволено частково, визнано недійсним та скасовано рішення Макарівської селищної ради № 329-18-V від 30 листопада 2007 року "Про передачу у власність земельної ділянки" в частині передачі у власнсіть ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 1739 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0, 1739 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_2 на підставі вищевказаного рішення, кадастровий номер ділянки НОМЕР_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів за № 12 від 11.06.2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, з підстав невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, осіб, які з`явилися на розгляд вказаної справи, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, по наступним підставам.

Судом встановлено, що рішенням Макарівської селищної ради Київської області № 135-08-V від 08 грудня 2006 року "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації для передачі земельних ділянок у власність" ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0, 1500 га по АДРЕСА_1. (а.с. 151-154)

Рішенням Макарівської селищної ради Київської області № 329-18-V від 30 листопада 2007 року "Про передачу у власність земельних ділянок" ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0,1739 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. (а.с. 9-12)

11 червня 2008 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0, 1739 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 12 від 11 червня 2008 року (а.с.7).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позову виходив з того, що на спірній земельній ділянці розташований дренажний водовідвідний канал, тому вона відносяться відповідно до ст.58 ЗК України до земель водного фонду та згідно з ст. 59 ЗК України не підлягає передачі у приватну власність.

З такими висновками суду першої колегія суддів погодитися не може, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Стаття 60 ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачала, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Аналогічні обмеження визначалися в ст. 88 Водного кодексу України - з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Статтею 87 Водного кодексу України передбачено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами, Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Згідно пункту 2 ст. 58 Земельного кодексу України: для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, яким визначено, що цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Відповідно до наведених вимог законодавства водоохоронна зона із прибережною захисною смугою, як об'єкт права, існує з моменту її визначення як такого в порядку, передбаченому законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи принцип допустимості засобів доказування допустимим засобом доказування наявності водоохоронної зони та/або прибережної захисної смуги, в якості складової водоохоронної зони, має бути проект встановлення водоохоронної зони (прибережної захисної смуги), або кадастровий план земельної ділянки, на якій відображено таку зону (смугу), або містобудівна документація яка передбачає зазначене вище.

Висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях наявності такої водоохоронної зони, прибережної захисної смуги та земель водного фонду, а підлягають дослідженню та встановленню.

Віднесення земель до відповідної категорії, здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст.20 ЗК України).

Даний факт щодо спірної земельної ділянки позивачем не доведено, оскільки не надано відповідних належних та допустимих доказів.

Статтею 87 Водного кодексу України контроль за створенням водоохоронних зон прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій покладено на місцеві органи державної виконавчої влади, виконавчі комітети рад, органи охорони навколишнього природного середовища. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених організацій за рахунок різних джерел фінансування, узгоджуються з органами охорони навколишнього природного середовища, використання земельних ресурсів, власниками землі, землекористувачами та затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами рад.

Межі земельних ділянок, на які розповсюджуються права будь-яких фізичних чи юридичних осіб або органів місцевого самоврядування, у тому числі, зони спеціальних обмежень щодо використання земель, повинні бути визначені у відповідності до існуючих вимог. За відсутності встановлених меж земельних ділянок спеціального обмеження (меж прибережних захисних смуг) порушення або перетин таких меж є неможливим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дренажний канал, що розташований на земельній ділянці відповідача, як гідроспоруда, на балансі в управлінні водного господарства не перебуває, ніким не обслуговується.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 315, 317-319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 березня 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Макарівської селищної ради Київської області до ОСОБА_2, Управління Держкомзему у Макарівському районі Київської області, третя особа: Ірпінське міжрайонне управління водного господарства Управління водного господарства у м. Києві та Київській області, про визнання незаконним рішення ради та його скасування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування кадастрового номеру ділянки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: