Справа №2-1090/12 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2012 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан В.М.

при секретарі: Костащук І.І.

за участю: представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Надра до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Надра де третьою особою є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ Надра звернулись до суду з позовом про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом до відповідачів ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між позивачем та громадянином ОСОБА_2, 17.04.2006 року було укладено кредитний договір № ZZZ 477698 відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит на придбання автотранспортного засобу в розмірі 6 565 доларів США зі строком повернення до 11.04.2011 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розмірі 9,50% відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник відповідно до укладеного та нотаріально посвідченого договору застави від 17 квітня 2006 року передав в заставу придбаний транспортний засіб марки ВАЗ 21130-120-20, 2005 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) ХТА7783, хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1. Також, в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором фінансовим поручителем відповідно до договору поруки від 17.04.2006 року виступив ОСОБА_4

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. договору поруки та ч. 1,2 ст.554 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному обсязі всім належним йому на права власності майном.

Згідно п. 4.2.4. кредитного договору позивач має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.4.3. кредитного договору, а позичальник відповідно до п. 4.3.9. кредитного договору зобов'язаний достроково виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплаті нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у випадках, визначених в даному договорі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

В позовній заяві вказано, що банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак позичальник порушив умови кредитного договору та станом на 13 березня 2012 року загальна прострочена заборгованість з пенею ОСОБА_2 за кредитним договором становить 5 466,30 доларів США. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по вказаному кредитному договору перед установою банку станом 13.03.2012 року складає 5 471,94 доларів США, в тому числі заборгованість по тілу кредиту - 1 091,96 доларів США, несплачені відсотки - 117,35 доларів США, не плачена комісія 88,25 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 4 174,38 доларів США. Таким чином, загальна сума вимог позивача на момент подачі позовної заяви складає 5 471,94 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 13 березня 2012 року становить 43 698,91 гривень.

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість на загальну суму 43 698,91 гривень, та судові витрати. Відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ПАТ КБ Надра, де третьою особою є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, в якому він просить визнати недійсним кредитний договір № ZZZ 477698 від 17 квітня 2006 року укладений між ним та ПАТ КБ Надраз моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача ПАТ КБ Надра36 518, 35 грн. на його користь, а також збитки в подвійному розмірі в сумі 17 577,78 грн., зобовязати приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу та заборону відчуження рухомого майна, яке було передано в заставу за договором застави № 1578 від 17 квітня 2006 року, та стягнути з ПАТ КБ Надрасудові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що кредитний договір суперечить вимогам чинного законодавства. А саме, в ньому відсутня інформація, обовязковість надання якої передбачено п. 2 ст. 11 З.У. Про захист прав споживачів, отже позивач вважає, що його ввели в оману щодо обставин, які мають істотне значення. ОСОБА_2 зазначає, що йому банком не надано інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні. Крім цього, оскільки відповідно до ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України єдиним платіжним засобом на території України є гривня, тому вважає, що видача йому кредиту в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2012 року відмовлено в відкритті провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ Надрадо ОСОБА_4 у звязку з його смертю.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом будучи належним чином повідомлений вдруге не зявився, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову не визнав, а зустрічний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що законним платіжним засобом на території України є гривня, тому позивач не міг проводити кредитування в іноземній валюті, позивачем при видачі кредиту не було надано повної інформації, не попереджено про можливі валютні ризики.

Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, проте від неї до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд даної справи у її відсутність, просила ухвалити рішення за наявними в матеріалах справи доказами та відповідно до діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, висновок експерта, вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що 17.04.2006 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZZZ 477698, відповідно до якого позичальнику банком було надано кредит на придбання автотранспортного засобу в розмірі 6 565 доларів США зі строком на 60 міяців, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розмірі 9,50% відсотків річних (а.с.10-11).

Факт отримання позичальником кредитних коштів у сумі 6 565 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки № NL -100 (а.с.16).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник відповідно до укладеного та нотаріально посвідченого договору застави від 17 квітня 2006 року передав в заставу придбаний транспортний засіб марки ВАЗ 21130-120-20, 2005 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама, коляска) ХТА7783, хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с. 12-13).

Також, в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором фінансовим поручителем відповідно до договору поруки від 17.04.2006 року виступив ОСОБА_4 ( а.с.14).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Під час розгляду даної справи судом було призначено судово-економічну експертизу (а.с. 148-149), і згідно висновку № 1530 судово-економічної експертизи по цивільній справі № 2-1090/12 р. шляхом дослідження поданих документів та проведених розрахунків, експертом встановлено, що заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ Надраза кредитним договором № ZZZ 477698 від 17 квітня 2006 року станом на 13.03.2012 року не має, а є переплата в сумі 830 доларів США. ( а.с. 151-161).

На основі викладеного, оскільки у відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 немає заборгованості перед позивачем за первісним позовом, а згідно висновку судово-економічної експертизи, існує навіть переплата за кредитним договором № ZZZ 477698 від 17 квітня 2006 року в сумі 830 доларів США, то в задоволенні первісного позову про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом з ОСОБА_2 - слід відмовити за безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню та спростовуюся наступним: в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом сам обґрунтовує отримання ним кредитних коштів в сумі 6 565 доларів США та підписання договору кредиту № ZZZ 477698 від 17.04.2006 р., зі сплатою 9,50 % річних та щомісячним погашенням згідно погодженої сторонами суми в розмірі 158,00 доларів США, згідно п.п.3.4.2. договору кредиту, строком на 60 місяців, а також посилається на інші положення кредитного договору у яких зазначено розмір одноразової комісії за оформлення кредитної справи, порядок видачі, обслуговування та повернення кредиту, відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору та розмір штрафних санкцій, що свідчить про надання банком позичальнику всієї необхідної інформації про умови надання споживчого кредиту.

Як випливає із самого змісту зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом до укладання договору був ознайомлений з умовами даного споживчого кредиту та всією необхідною інформацією про порядок його отримання, використання та обслуговування. Більше того, дана інформація в повному об'ємі викладена в тексті кредитного договору, з чим позивач в повній мірі погодився, особисто підписавши кредитний договір і на момент укладання даного договору не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача підписати даний кредитний договір на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того належить дати критичну оцінку твердженням позивача за зустрічним позовом, що відповідач не повідомив його про наявну інформацію по кредиту, оскільки до отримання кредиту позивач заповнював анкету-заяву на отримання кредиту, власноруч вказав, що бажає отримати кредит на взаємоузгоджених умовах і саме у іноземній валюті, та на відповідну суму (а.с. 120-122). Крім цього, кредитний договір не є абсолютно типовим, і в разі не згоди з окремими його положеннями, кожна із сторін договору має повне право запропонувати іншій стороні доповнити чи змінити ці положення, які на їх думку можуть обмежувати їх права, і при досягненні взаємної згоди внести зміни та доповнення до кредитного договору. Той факт, що позичальник ознайомлений з умовами отримання, виконання кредиту та підставами виникнення валютних ризиків під час виконання зобов'язання підтверджується його згодою на підписання кредитного договору, а саме його підписом. Також виконання позивачем за зустрічним позовом кредитного договору, шляхом погашення кредиту, на думку суду, свідчить про його згоду з умовами договору.

Позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів щодо звернення до банку з пропозицією змінити стандартну форму кредитної угоди. Від позивача за зустрічним позовом протоколу розбіжностей на запропонований і прочитаний ним перед підписанням кредитним договором банку не поступало.

Щодо твердження ОСОБА_2 про не надання банком інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, то згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин- саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти, не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти, та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти.

На основі викладено, суд вважає, що на момент укладення спірного договору між ПАТ КБ Надра та ОСОБА_2, сторонами дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, які необхідні для чинності правочину.

Згідно п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Що стосується твердження позивача за зустрічним позовом, про те, що єдиним платіжним засобом на території України є гривня, тому видача кредиту в іноземній валюті ОСОБА_2 суперечить вимогам чинного законодавства, то згідно п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, - згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Також, відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Згідно частини третьої статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Як вбачається з наданої позивачем під час розгляду справи банківської ліцензії №21 від 23.08.2002 р., виданої Публічному акціонерному товариству комерційно банку Надра, зареєстрованому Національним Банком України 26 жовтня 1993 року за №205, позивач має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Дозволом з додатком до нього №21-2 від 04 листопада 2005 р., виданого Публічному акціонерному товариству комерційно банку Надра, зареєстрованому Національним Банком України 26 жовтня 1993 року за №205, позивачу надано право на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Відповідно, наявність у позивача відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті не суперечило вимогам чинного на той час законодавства України і дозволяло видачу кредиту ОСОБА_2 в іноземній валюті.

Посилання ОСОБА_2 на те, що згідно ст. 11 З.У. Про захист прав споживачівнадання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, є безпідставними, оскільки дана норма діє лише з 22.09.2011 року, а кредитний договір між сторонами був укладений 17.05.2006 р.

З урахуванням встановлених обставин, керуючись вимогами ст. 203 ЦК України, суд дійшов висновку, що зміст оспорюваного правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладене вище, позивач за зустрічним позовом не довів належними доказами наявність підстав для визнання оспорюваного правочину нечинним.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ Надра, де третьою особою є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 11, 203, 215, 526, 611, 533, 1054 Цивільного Кодексу України, п.п. 19.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, п.п. 10, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, ст.ст.10, 60, 88, 131, 208, 209, 212-216, 218, 224-226, 228-229 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Надра до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Надра де третьою особою є приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: