12 вересня 2013 року
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Боговського Д.Є.
за участю секретаря Бєлової Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 840000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. та відшкодувати судові витрати в сумі 3219,00 грн.
До суду надійшла заява представника позивача про підтримання позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що він не отримував грошові кошти від ОСОБА_1, жодних розписок не писав, вимогу про повернення цих коштів також не отримував. В подальшому в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
05.10.2012 ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу щодо повернення грошових коштів.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як визначено ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором.
Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України).
Сума боргу за договором позики складає 840000,00 грн., однак до теперішнього часу грошові кошти не повернуті.
Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2, оскільки ним не надано суду жодних належних доказів того, що грошові кошти ним не отримувались від ОСОБА_1, надані суду розписки написані не ним, а іншою особою.
Відповідач ОСОБА_2 також не скористався наданим йому відповідно до ст.. 1051 ЦК України правом на оспорювання договору позики на підставі того, що грошовій кошти насправді не були ним одержані від позикодавця.
Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів.
Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то ані позивачем, ані його представником до суду не надано жодних доказів її спричинення, не надано обґрунтування заявленого її розміру, атому в цій частині вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ст.. 84 ЦПК України).
Між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ Юридична фірма Форпост Груп 01.10.2012 укладено договір про надання юридичних послуг, предметом якого є складання та подача позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, а також представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у цивільній справі, що розглядається Комінтернівським районним судом м. Харкова. Пунктом 1.2 зазначено договору визначено, що на підтвердження факту надання послуг відповідно до умов договору складається акт здачі-приймання наданих послуг. Водночас п.п. 3.1 та 3.2 даного договору визначено, що на підтвердження факту надання послуг, визначених договором, ОСОБА_1 у пятиденний строк з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції перераховує грошові кошти; плата за надання послуг в розмірі 2000,00 грн. має бути перерахована у пятиденний строк з моменту підписання договору.
У судових засіданнях представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснювалось адвокатом ОСОБА_3 відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.01.2013, а також на підставі нотаріально посвідченої довіреності.
При цьому позивачем ОСОБА_1 суду не надано підтверджень понесення витрат на правову допомогу, оскільки а при наявності договору про надання юридичних послуг, відсутній акт виконаних робіт.
За таких обставин, суд при розподілі судових витрат не враховує вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки ці витрати позивачем не підтверджені.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 840000,00 грн., сплачені судові витрати в сумі 3219,00 грн., а всього 843219,00 грн.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4