Справа № 140/2553/13-ц
№2/140/876/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М ' Я М У К Р А Ї Н И

05.11.2013 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого
судді Підлипняка М.Д.

при секретарі
Путій З.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Немирів цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 , Ометинецької сільської ради
« Про визнання свідоцтва про право
власності на нерухоме майно не дійсним
та скасування реєстрації права
власності на нерухоме майно»,

В С Т
А Н О В И В :

Позивач звернувся з цим позовом до
суду. В позовній заяві зазначив та в
судовому засіданні підтвердив, що він
народився в АДРЕСА_1 Його батьками були
нині покійні ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
проживали в АДРЕСА_1

Крім того у нього є брат ОСОБА_2,
який зі своєю дружиною ОСОБА_3 та дочкою
ОСОБА_4 проживають у власному житловому
будинку також в АДРЕСА_1 Житловий
будинок належить їм на праві спільної
часткової власності по 1/3 частині
кожному на підставі свідоцтва про
право власності САВ № 953262, яке видане
02.04.2008 року Ометинецькою сільською
радою Немирівського району на підставі
рішення виконавчого комітету
Ометинецької сільської ради № 13 від 31
липня 2007 року. Вказане право власності
було зареєстровано за відповідачами у
КП « Тульчинське МБТІ», про що свідчить
витяг за № 18343959 від 02.04.2008 року.

Про вказані факти видачі
свідоцтва про право власності та факт
реєстрації прав власності йому стало
відомо в липня місяці 2012 року після
смерті матері, коли він почав збирати
документи щоб оформити спадщину.
Виявивши існування зазначених
документів вважає, що вони не є
дійсними, оскільки при їх видачі
Ометинецькою сільською радою було
використано документи які не
відповідають дійсності, цим порушено
його права як спадкоємцем майна за
заповітом матері. Недійсність
свідоцтва про право власності на
житловий будинок підтверджується тим,
що на момент його видачі діяло
тимчасове положення про порядок
реєстрації права власності, а отже
відповідно до даного документа
сільська рада повинна була врахувати,
що оформлення права власності на
об»єкти нерухомого майна проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
органами місцевого самоврядування
фізичним особам на
новозбудовані,перебудовані або
реконструйовані об»єкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети та за наявності акта комісії про
прийняття об»єкта і введення його в
експлуатацію. В даному випадку
свідоцтво про право власності на
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1 видане на ім'я відповідачів у
справі без надання зазначених
документів, що суперечить «
Тимчасовому положенню про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно» затверджене Наказом МЮ України
№ 7/5 від 07.02.2002 року .

Крім того всі дозвільні документи
на будівництво будинку були видані на
імя батька ОСОБА_5 і невідомо з яких
причин сільською радою на житловий
будинок та господарські споруди видано
свідоцтво про право власності на це
майно на імя відповідачів. На час
видачі свідоцтва земельна ділянка, на
якій розташований житловий будинок
відповідачів була власністю матері
ОСОБА_6 про що свідчить державний акт на
землю 1-ВН № 021773.

Оскільки свідоцтво про право
власності на зазначене майно є
незаконним то і незаконною є державна
реєстрація права власності на це майно,
яка здійснена КП « Тульчинське
МБТІ» 02.04.2008 року за № 18343959, відповідно
до якого було зареєстровано право
спільної часткової власності за
відповідачами у справі.

Вважає, що свідоцтво про право
власності на зазначене майно повинно
було б бути видане на імя матері, при
умові надання нею необхідних для цього
документів, а в послідуючому він як
спадкоємець після смерті матері за
заповітом мав право на це майно.

Просить суд задовольнити його
позов та визнати недійсним Свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
серії САВ № 953262 від 02.04.2008 року видане
Ометинецькою сільською радою
Немирівського району на підставі
рішення виконавчого комітету
Ометинецької сільської ради
Немирівського району від 31 липня 2007
року за № 13 на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та скасувати Державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, здійснену Комунальним
підприємством « Тульчинське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» 02 квітня 2008 року за №
18343959, відповідно до якого було
зареєстровано право спільної
часткової власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в 1/3 частині кожному на
житловий будинок з господарськими
будівлями, розміщений по АДРЕСА_1

Відповідачі позов не визнали,
пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
ОСОБА_5 , який приходився їм батьком та
дідусем. Після його смерті вони
переїхали проживати до матері, щоб її
доглянути. За життя батько розпочав
будівництво житлового будинку по вул..
АДРЕСА_1 отримав земельну ділянку під
будівництво, отримав всі необхідні
дозвільні документи. До смерті він
встиг збудувати фундамент, після чого
помер. В квітні 1995 року вони переїхали з
м. Вінниці в с.Ометинці і почали
проживати з матір»ю ОСОБА_6. Між ними
відбулась угода, що почате батьком
будівництво буде продовжено ними і
вони після завершення будівництва
стають власниками цього будинку. Таким
чином власними силами і за власні кошти
вони завершили будівництво і в 2007 році
отримавши від матері заяву про відмову
від прав на будинок звернулись до
сільської ради по питанню введення
житлового будинку в експлуатацію та
оформлення на нього права власності.
Через деякий час сільською радою с.
Ометинці було прийнято рішення про
визнання за ними права власності на 1/3
частину за кожним членом сім»ї та
видано свідоцтво про право власності і
це право було зареєстровано КП «
Тульчинське МБТІ». Вважають, що
житловий будинок та господарські
споруди збудовані ними власноручно та
за власні кошти, належить їм на праві
власності, свідоцтво про право
власності та державна реєстрація
вчинені законно. В задоволені позову
ОСОБА_1 до них просять відмовити.

Свідки ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10,ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили
доводи відповідачів у справі, а саме, що
дійсно в 1995 році ОСОБА_2 разом з сім»єю
переїхали жити в с. Ометинці де
завершили будівництво початого
батьком будівництва будинку, після
чого перейшли проживати в цей будинок
де і проживають по цей час.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали
покази, які не містять доказів, щодо
обставин справи.

Суд вислухавши доводи сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали в
межах наданих доказів приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з огляду на наступне:

Встановленим судом обставинам
справи відповідають правовідносини, що
врегульовані ЦК України, « Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно»
затвердженого Наказом МЮ України № 7/5
від 07.02.2002 року, із змінами та
доповненнями станом на 19 травня 2005 року
та іншими актами цивільного
законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обовязків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- або
багатосторонніми (договори) - ст. 202 ЦК
України.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені ст. 203 ЦК України, згідно з
ч. 1 якої зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Отже згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК
зміст правочину не може суперечити ЦК,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обовязковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Виходячи з презумпції правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України) правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо на встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, пятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

При цьому законодавством (ст. 215 ЦК
України) встановлено два види
недійсності правочинів: нікчемний
правочин правочин, недійсність якого
встановлена законом. У цьому разі
визнання такого правочину недійсним не
вимагається; оспорюваний правочин -
правочин, недійсність якого прямо не
встановлена законом, проте якщо одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди
розглядають справи за позовами: про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину.

Відповідно до ст.. 393 ЦК України
« Правовий акт органу державної влади,
органу влади АР Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним і
скасовується.

Як встановлено в судовому
засіданні, що будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1 завершено в 2001-2002
роках і в цей же період відповідачі у
справі перейшли проживати в
зазначеному будинку.

Рішенням виконавчого комітету
№ 13 від 31.07.2007 року « Про оформлення
права приватної власності на кожного
члена колишнього колгоспного двору по
АДРЕСА_1, зазначено, що відповідачі
являлись членами даного колгоспного
двору. Однак даний висновок не
відповідає дійсності, оскільки в
судовому засіданні достовірно
встановлено та документально
підтверджено ( паспортні дані), що
відповідачі переїхали на проживання в
с. Ометинці Немирівського району лише в
1995 році, а в цей час т.т. з 15.04.1991 року
колгоспні двори припинили своє
існування. Крім того як вбачається з
долучених до справи дозвільних
документів на будівництво будинку, в
якому проживають відповідачі дозвіл
на будівництво індивідуального
житлового будинку та видачі
будівельного паспорту ОСОБА_5 було
надано 16.11.1993 року, дозвіл на проведення
будівельних робіт надано 01.12.1993 року
тобто після припинення існування
колгоспних дворів. Отже висновки
виконкому Ометинецької сільської ради,
зазначені в рішенні виконкому № 13 від
31.07.2007 року про статус двору як
колгоспного двору є таким,що не
відповідає дійсності, а отже і видане
на його підставі свідоцтво про право
власності на майно є незаконним.

Крім того при видачі свідоцтва
про право власності на житловий
будинок та господарські споруди, які
знаходяться в АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частині кожному
виконкомом Ометинецької сільської
ради допущено порушення вимог діючого
на той час « Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно»
затвердженого Наказом МЮ України № 7/5
від 07.02.2002 року, із змінами та
доповненнями станом на 19 травня 2005
року, який втратив чинність на підставі
Наказу МЮ України № 1844/5 від 14.12.2012 року,
відповідно до п. 6.1»а» якого оформлення
права власності на об»єкти нерухомого
майна провадиться з видачею свідоцтва
про право власності місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування - фізичним та
юридичним особам на новозбудовані,
перебудовані або реконструйовані
об»єкти нерухомого майна за наявності
акта про право власності на землю або
рішення про відведення земельної
ділянки для цієї мети та за наявності
акта комісії про прийняття об»єкта і
введення його в експлуатацію.

Як встановлено в судовому
засіданні при видачі свідоцтва про
право власності відповідачам у справі
виконкому Ометинецької сільської ради
не було надано жодного з зазначених
документів, а земельна ділянка на якій
був збудований будинок взагалі
належала іншій особі.

За таких обставин свідоцтво
про право власності на житловий
будинок і господарські будівлі в
АДРЕСА_1 Немирівського району видане на
імя відповідачів у справі не може
залишатись в силі і підлягає визнанню
незаконним та скасуванню. З цих же
підстав та з підстави визнання
недійсним самого свідоцтва про право
власності підлягає скасуванню
Державна реєстрація права власності на
нерухоме майно, здійснена Комунальним
підприємством « Тульчинське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» 02 квітня 2008 року за №
18343959, відповідно до якого було
зареєстровано право спільної
часткової власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в 1/3 частині кожному на
житловий будинок з господарськими
будівлями, розміщений по АДРЕСА_1

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст. 202,203,204,215,216,393 ЦК
України, « Тимчасовим положенням про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно» затвердженого Наказом
МЮ України № 7/5 від 07.02.2002 року, із
змінами та доповненнями станом на 19
травня 2005 року ст..ст. 5,10,11,60,208,209,212-215 ЦПК
України, суд

В И
Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серії САВ № 953262 від 02.04.2008 року видане
Ометинецькою сільською радою
Немирівського району на підставі
рішення виконавчого комітету
Ометинецької сільської ради
Немирівського району від 31 липня 2007
року за № 13 на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Скасувати Державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
здійснену Комунальним підприємством «
Тульчинське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» 02 квітня 2008 року за №
18343959, відповідно до якого було
зареєстровано право спільної
часткової власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в 1/3 частині кожному на
житловий будинок з господарськими
будівлями, розміщений по АДРЕСА_1

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий: