Справа № 450/205/13
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/4170/13
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя
Шумська Н.Л.

судді: Струс
Л.Б., Шандра М.М.

секретар Березюк О.З.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 29 березня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про припинення іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 29 березня 2013
року у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» про припинення іпотеки
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність та
необгрунтованість, прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Зокрема
зазначає, що листом від 16.02.2010 року
виконавча служба зверталася з
пропозицією до стягувача, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», придбати
предмет іпотеки за початковою ціною
шляхом заліку своїх забезпечених вимог
в рахунок ціни майна, оскільки предмет
іпотеки двічі не було продано з
прилюдних торгів у зв»язку з
відсутністю покупців. Однак, стягувач
своїм правом не скористався, а згідно
приписів ст. 49 Закону України «Про
іпотеку» не використання
іпотекодержателем свого права на
придбання предмету іпотеки за
початковою ціною шляхом заліку свої
забезпечених вимог в рахунок ціни
майна є окремою підставою припинення
іпотеки. Таким чином, суд безпідставно
прийшов до висновку про те, що
іпетекодержатель не зобов»язаний
задовольняти свої вимоги у спосіб
придбання спірного іпотечного майна
шляхом заліку свої забезпечених вимог
в рахунок ціни майна, і його
неприйняття не може слугувати
підставою для припинення іпотеки у
визначений ст. 49 Закону України «Про
іпотеку» спосіб, а також що припинення
іпотеки є правом, а не обов»язком суду.
Крім того, судом не взято до уваги, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
та процес реалізації предмету іпотеки
на прилюдних торгах в часових рамках
відбувалися значно раніше, ніж було
порушено провадження в справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_3 Таким чином,
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснювалося за відсутності
провадження в справі про банкрутство,
однак, судом даний факт не враховано.
Судом не виконано всі вимоги
процесуального законодавства та
всебічно не перевірено всі обставини,
що мають значення для даної справи, а
висновки суду не відповідають
дійсності та не підтверджуються
достовірними доказами. Просить рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 29 березня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким припинити іпотеку та
вилучити з Державного реєстру іпотек
запис про іпотеку та з Єдиного реєстру
заборони відчуження об»єктів
нерухомого майна запис про заборону
відчуження зазначено майна. Заслухавши
суддю-доповідача, осіб, які беруть
участь у справі, з»ясувавши обставини
справи та перевіривши доводи скарги,
колегія суддів знаходить підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення скарги.

Згідно ст.213 ЦПК рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам. Оскільки судом
першої інстанції не застосовано закон,
який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до роз»ясень Постанови
Пленуму Верховного Суду України

від 24.10.2008 № 12 «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» п.19. за
наявності підстав, передбачених
статтею 309 ЦПК, апеляційний суд
скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення.
Зазначеними підставами є: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважає встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

При цьому судам необхідно виходити з
того, що:

- неповним з'ясуванням судом обставин,
що мають значення для справи, слід
вважати неправильне визначення
предмета доказування чи не з'ясування
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, або інших
фактичних даних (пропущення строку
позовної давності тощо), неправильну
кваліфікацію правовідносин сторін, які
випливають із встановлених обставин
тощо;

- недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, має місце у випадках
зазначення у судовому рішенні певних
обставин (фактів), які не підтверджені
доказами, їх недостатність,
недостовірність та (або)
суперечливість, відсутність мотивів
прийняття чи неприйняття доказів тощо;

- невідповідність висновків суду
обставинам справи вважається у тому
разі, якщо останні встановлені судом
повно та правильно, проте висновки з
установлених обставин зроблено
неправильно.

- порушення або неправильне
застосування матеріального чи
процесуального права має місце у разі
застосування закону, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню, унаслідок неправильної
юридичної кваліфікації правовідносин
або неправильного витлумаченого
закону, який хоч і підлягав
застосуванню, проте його зміст і
сутність сприйнято неправильно через
розширене чи обмежене тлумачення.

Судом першої інстанції не застосовано
матеріальний закон, який регулює
спірні правовідносини та підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Акти цивільного законодавства, згідно
ст.5 ЦК України, регулюють відносини,
які виникли з дня набрання ним
чинності. Акт цивільного законодавства
не має зворотної дії в часі, крім
випадків, коли він пом»якшує або
скасовує цивільну відповідальність
особи. Якщо цивільні відносини виникли
раніше і регулюються актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов»язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Таким чином, згідно принципів
цивільного судочинства, до
правовідносин застосовується
матеріальний закон, який діяв на час
виникнення.

Встановлено, що спірні правовідносини
виникли між сторонами за договором про
іпотеку від 11.03.2008року. На підставі
виконавчого напису нотаріуса від
26.03.2009року, у зв»язку з неналежним
виконанням ОСОБА_3 кредитного договору
від 11.03.2008року, звернуто стягнення на
передане в іпотеку майно.

Виконавче провадження було відкрито.
Майно двічі виносилось на торги, однак
не було продано. Звернення стягнення на
предмет іпотеки не здійснено.
Виконавчий документ було повернуто
стягувачеві - ПАТ «РайфайзенБанк
Аваль» 30.08.2010року на підставі ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки стягувач
відмовився залишити за собою майно
боржника, яке не реалізоване під час
виконання рішення.

На підставі ст.22 Закону України «Про
виконавче провадження» строк для
пред»явлення виконавчого напису
нотаріуса на час звернення з позовом
минув.

Судом апеляційної інстанції вживались
заходи для всебічного та повного
з»ясування обставин справи, згідно ст.10
ЦПК, та врегулювання спору щодо
спірного іпотечного майна,
оголошувались перерви для узгодження
правової позиції сторін та долі
іпотечного майна, з врахуванням
принципів рівності, змагальності та
добросовісності, однак сторони не
дійшли згоди, покладаючись на судове
вирішення спору.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не
виконав завдання цивільного
судочинства, не повно з»ясував
обставини, що мають значення у справі
та не застосував матеріальний закон.

Згідно п.1ст..3 ЦПК кожна особа має право
звернутися до суду за захистом
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Таким невизнаним правом позивача є
право на припинення іпотеки у разі не
реалізації його майна.

Згідно норми матеріального права, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин та повернення
виконавчого напису стягувачеві, якою
визначено права та обов'язки
іпотекодержателя у разі визнання
прилюдних торгів такими, що не
відбулися(ст.49 Закону України «Про
іпотеку»).

Протягом десяти днів з дня оголошення
прилюдних торгів

такими, що не відбулися,
іпотекодержателі та інші кредитори
боржника відповідно до пріоритету їх
зареєстрованих вимог мають право
придбати предмет іпотеки за
початковою ціною шляхом заліку своїх
забезпечених вимог в рахунок ціни
майна. У цьому випадку придбання
предмета іпотеки іпотекодержателем
оформлюється протоколом і актом про
реалізацію предмета іпотеки у порядку,
встановленому статтею 47 цього
Закону, а нотаріус на підставі такого
акта видає свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів, якщо
прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів, призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на 25
відсотків. Якщо іпотекодержатель не
скористався правом, передбаченим
частиною першою цієї статті, за
результатами других прилюдних торгів,
іпотека може бути припиненою за
рішенням суду.

Відтак право позивача про припинення
іпотеки ґрунтується на законі.
Враховуючи обставини, що мають
значення у справі, а саме завершення
виконавчого провадження за виконавчим
написом нотаріуса про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
повернення виконавчого листа
стягувачу, небажання іпотекодержателя
скористатись правом придбати майно,
колегія суддів вважає, що вимога про
припинення іпотеки є обгрунтваною.

Зазначена норма права кореспондується
з п.7ч.2ст.16 ЦК України, яка передбачає
спосіб захисту права чи інтересу у
формі припинення правовідношення.

Суд першої інстанції не дотримав
вимоги ст.212-214 ЦПК України, не повно
встановив обставини, що мають значення
по справі, та не застосував закон, який
регулює спірні правовідносини. На
підставі п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК, апеляційний
суд, з»ясувавши обставини, що мають
значення у справі та доводять
обгрунтованість вимог, скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення про задоволення
позову як такого, що грунтується на
законі та належних доказах.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1ст.307, ч.1 ст. 309, ч.2
ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 29 березня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити. Припинити іпотеку
нерухомого майна житлового будинку
АДРЕСА_1, земельної ділянки 0, 25 га, яка
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та розташована
в АДРЕСА_1, кадастровий номер
:03:002:0118; земельної ділянки площею
0,1050 га, яка передана для ведення
особистого селянського господарства
та розташована в АДРЕСА_1, кадастровий
номер :03:002:0119, яка встановлена на
підставі Договору іпотеки №014/7299/74/55832
від 11 березня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
посвідченого ОСОБА_5., приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
округу, зареєстрованого в реєстрі за
№640.

Вилучити з Державного реєстру іпотеки
запис про іпотеку та з Єдиного реєстру
заборони відчуження об»єктів
нерухомого майна запис про заборону
відчуження зазначеного майна.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржене протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра