АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2/630/14/2013
Провадження № 22-ц-/790/2383/13
інстанції: Малихін О.О.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2013 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Ізмайлової
Г.Н. Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Люботинського міського суду
Харківської області від 30 січня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах
якого діє ОСОБА_4, до ОСОБА_1,
Люботинської міської ради Харківської
області, третя особа: Друга державна
нотаріальна контора Харківського
району Харківської області, про
встановлення факту будівництва та
визнання права власності на частину
житлового будинку; за зустрічним
позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа:
Люботинська міська рада Харківської
області, про визнання права власності
на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом та, з
урахуванням уточнень від 12 грудня 2012
року просив:

- встановити юридичний факт, а саме:
факт володіння 1/2 частиною житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, як спільною сумісною
власністю подружжя;

- встановити юридичний факт, а саме:
факт будівництва до житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
прибудови літ. «А1-1» та прибудови літ.
«А2-1» з ґанком літ. «а3», навісом літ.
«Н», його батьками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- встановити юридичний факт, а саме:
факт володіння прибудовою літ. «А1-1»,
прибудовою літ. «А2-1» з ґанком літ. «а3»,
навісом літ. «Н» до будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, його
батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- встановити юридичний факт, а саме:
факт проживання ОСОБА_6 в житловому
будинку, який розташований, за адресою:
АДРЕСА_1 з часу народження по день
смерті;

- скасувати свідоцтво про право на
спадщину в порядку спадкування за
заповітом від 7 жовтня 1997 року, яке було
видане нотаріусом Другої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області та
зареєстроване в спадковому реєстрі за
№ 2-1955 № спадкової справи 229/94, на ім'я
ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_8, на 10/13
часток в будинку;

- скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом на 6/26 частин
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, яке було
посвідчено нотаріусом Другої
Державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області від 29 серпня 2008 року та
зареєстровано в реєстрі за № 2-998,
спадкова справа № 494/2006;

- визнати за ним, ОСОБА_3 право приватної
власності на 6/100 часток в основній
частині житлового будинку літ. «А-1», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька - ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати за ним, ОСОБА_3 право
приватної власності на 76/100 часток
житлового будинку літ. «А-1», що складає
частку прибудов до житлового будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька - ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- перерозподілити ідеальні частки
співвласників житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ним, ОСОБА_3 право приватної
власності на 82/100 частин житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті батька - ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнути на його користь з
відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

У квітні 2012 року ОСОБА_1, не погодившись
з позовними вимогами ОСОБА_3,
звернулась до суду із зустрічним
позовом та просила:

- визнати за ОСОБА_9 право власності на
12/26 частин житлового будинку А-1 з
прибудовою літ. «А 1-1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на
14/26 частин житлового будинку А-1 з
прибудовою літ. «А 1-1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на
6/26 частин житлового будинку А-1 з
прибудовою літ. «А1-1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_9;

- визнати за нею - АДРЕСА_1 право
власності на 20/26 частин житлового
будинку А-1 з прибудовою літ. «А1-1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_8;

- стягнути на її користь з відповідача
судові витрати.

На обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_1 вказувала, що спірний житловий
будинок будувався ОСОБА_9 за рахунок
отриманих в 1948 році за позикою грошових
коштів та після смерті в ІНФОРМАЦІЯ_2
його дружини - ОСОБА_5 він продовжив
будівництво спільно з новою дружиною -
ОСОБА_8 за їх спільні кошти, отримані в
1951 році у позику. В 1959 році ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 розпочали будівництво
прибудови літ. «А 1-1» до житлового
будинку, яке тривало до 1970 року.
Завершене будівництво було прийнято в
експлуатацію в 1979 році та його
забудовником був визначений ОСОБА_9, а
його син ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_7, лише
приймали участь в будівництві як
фізичні працівники. При цьому, до
складу збудованої прибудови увійшла
частина старого житлового будинку літ.
«А-1», але співвласниками ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 не був здійснений перерозподіл
належних їм часток. Не зважаючи на
належне оформлення свого права
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_8 на 20/26
частин будинку, ОСОБА_3 не визнає її
право власності, тому, вона просить
визнати за нею право власності на 20/26
частин будинку літ. «А-1» з прибудовою
літ. «А 1-1» в цілому.

Рішенням Люботинського міського
суду Харківської області від 30 січня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволений
частково: суд скасував свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від 7
жовтня 1997 року, яке було видане
державним нотаріусом Другої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області та
зареєстроване в спадковому реєстрі за
№ 2-1955, № спадкової справи 229/94, на ім'я
ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 на 10/13
часток в житловому будинку АДРЕСА_1;
скасував свідоцтво про право на
спадщину за законом на 6/26 частин
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, яке було
посвідчено нотаріусом Другої
Державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області від 29 серпня 2008 року та
зареєстровано в реєстрі за № 2-998,
спадкова справа № 494/2006; визнав за
ОСОБА_3 право приватної власності на
76/100 часток житлового будинку літ. «А-1»
прибудовами літ. «А1-1» та літ. «А2-1»,
загальною площею 74,90 кв. м, житловою
площею 40,70 кв. м, з ґанком літ. «а3» та
надвірними будівлями, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
батька, ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;
перерозподілив ідеальні долі
співвласників житлового будинку
АДРЕСА_1, визнавши, що ОСОБА_3 належать
на праві власності 76/100 частин
домоволодіння замість 6/26 частини, а
ОСОБА_1 належать на праві власності 24/100
частин у праві власності на житловий
будинок замість 20/26 частин. В іншій
частині позовних вимог ОСОБА_3 -
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
особі представника - ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення
Люботинського міського суду
Харківської області від 30 січня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

На обґрунтування доводів
апеляційної скарги у ній вказується, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, ухваленим
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Розглядом справи встановлено, що на
підставі проекту житлового будинку,
затвердженого у встановленому на той
час порядку харківським РайКомГоспом у
1946 році, ОСОБА_9 - дід позивача, на
підставі договору на забудову ділянки
землі без номера від 25 березня 1947 року
почав будівництво будинку АДРЕСА_1
літера «А-1» за адресою: АДРЕСА_1.

Будівництво завершено у 1950 році, що
підтверджено актом про завершення
будівництва і введення в експлуатацію
від 3 липня 1957 року.

6 травня 1951 року ОСОБА_9 одружився з
ОСОБА_8 - тіткою відповідача ОСОБА_1

Згідно договору дарування від 22 травня
1961 року ОСОБА_9 подарував своїй дружині
7/13 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В період з 1955 року по 1970 рік ОСОБА_9 як
забудовником було здійснено
самовільне будівництво прибудови до
житлового будинку літ «А-1» - літ «А-1.1» з
верандою літ «А-2» і ганком «А-3», які за
рішенням виконкому Люботинської
міської ради №167 від 22 лютого 1979 року
були прийняті від ОСОБА_9 в
експлуатацію з метою подальшого
оформлення права власності на його
ім'я. ОСОБА_9 за життя своє право
власності на прибудову літ «А-1-1» до
житлового будинку з верандою та ганком
не оформив, частки співвласників - його
та його дружини ОСОБА_8 не змінювалися.

Вказані обставини підтвердженні
наявними у справі доказами, а крім
цього встановленні судовим рішенням
Люботинського районного суду
Харківської області у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
житловим будинком і земельною ділянкою
від 6 червня 2011 року.

За положенням ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
дійшов висновку, що ОСОБА_6 - батько
позивача збудував на місці 613 частини
житлового будинку, які перебували в
його користуванні, прибудову літ. «А1-1»
з прибудовою літ «А2-1», разом зі своєю
дружиною, ОСОБА_7, та які продовжили
володіти ними. При цьому співвласники
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за життя не
претендували на новобудову та фактично
визнавали її приналежність батькам
позивача.

Посилаючись на те, що на момент видачі
ОСОБА_1 свідоцтва від 07 жовтня 1997 року
про право на спадщину за заповітом
державний нотаріус мав відомості про
зміни, які відбулись у спадковому майні
- житловому будинку АДРЕСА_1, через що
мали змінитися частки співвласників,
суд першої інстанції також дійшов
висновку про необхідність скасування
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 7 жовтня 1997
року на ім'я ОСОБА_1 на 10/13 часток в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Погодитися з такими висновками суду у
цій частині не можна, оскільки на
порушення вимог ст.214 ЦПК України суд
належним чином не встановив характер
спірних правовідносин сторін, правову
норму, яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин; належним чином не
з'ясував, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, не усунув протиріч,
виявлених у ході розгляду справи по
суті. На виконання вимог ст. 215 ЦПК
України не привів мотиви, чому бере до
уваги докази, встановленні в ході
розгляду справи - покази свідків та
відхиляє докази, наявні у матеріалах та
в рішенні Люботинського районного суду
Харківської області від 6 червня 2011
року, щодо встановлених обставин на
підтвердження того факту, що
самовільне будівництво прибудови до
житлового будинку літ «А-1» літ «А1-1» з
верандою літ «а-2» і ганком «а-3», які за
рішенням виконкому Люботинської
міської ради №167 від 22 лютого 1979 року
прийняті від ОСОБА_9 в експлуатацію з
метою подальшого оформлення права
власності на ім'я забудовника,
побудовані саме ОСОБА_9 в період
перебування у шлюбі з ОСОБА_8

Приймаючи до уваги, що на момент
прийняття в експлуатацію прибудови
«А1-1» з верандою та ганком до житлового
будинку літ «А-1», співвласниками якого
були ОСОБА_9, останні перебували у
зареєстрованому шлюбі, судова колегія
вважає, що при посвідченні свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
ім'я ОСОБА_1 після померлої ОСОБА_8
нотаріусом обґрунтовано було
визначено, що спадкове майно, на яке
видано свідоцтво складається з 2026
часток житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель.

ОСОБА_6 - батько позивача та син
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9, фактично
успадкував 6/26 частин житлового будинку
з відповідною частиною надвірних
будівель, що належали його батьку
ОСОБА_9 на підставі Договору про право
забудови, виданого 7 квітня 1947 року та
зареєстрованого в реєстрову книгу
№38-5285, але не оформляв своїх спадкових
прав.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на прибудову
літ «А1», яка була дозволена ОСОБА_9
згідно з рішенням виконкому №167 від 22
лютого 1979 року та була здана в
експлуатацію, але право власності не
оформлено у відповідності до вимог
закону, останній ніколи не заявляв.

Після смерті батька позивач ОСОБА_3
успадкував 6/26 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Спадкове майно складається з житлового
будинку літ «А-1» та надвірних будівель
літ «Б» - кухня; літ «В» - погріб; літ «Д»
- убиральня; літ «Ж» - сарай та літ «Л» -
сарай; літ «К» - колонка, огорожа -1-5(а.с.26
т.с.І). у вартість включена спірна
прибудова «А1-1», яка була дозволена
ОСОБА_9 згідно рішення виконкому №167
від 22 лютого 1979 року, в експлуатацію
вона здана, частки співвласників не
змінено.

Спірна прибудова літ «А-1-1» з верандою
та ганком як у випадку видачі свідоцтва
про спадщину за заповітом від 7 жовтня
1997 року на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 25 т.с. І) так і
у випадку видачі свідоцтва про
спадщину за законом від 29 серпня 2008
року на ім'я ОСОБА_3 до спадкового майна
не були віднесені, оскільки право
власності на них у спадкодавців не було
оформленно.

Спадкоємець має право звернутися із
заявою про державну реєстрацію
переходу права власності до органу, що
здійснює державну реєстрацію прав на
нерухоме майно, після прийняття
спадщини. Якщо право власності
спадкодавця не було зареєстровано у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, правовстановлюючими є
документи, що підтверджують підставу
для переходу права в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно.

На виконання вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64
ЦПК України позивач не надав а ні суду
першої інстанції ні суду апеляційної
інстанції належних та допустимих
доказів на підтвердження права
власності у його померлого батька
ОСОБА_6 на спірну житлову прибудову літ
«А1» з верандою та ганком.

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, як і
невідповідність висновків суду
обставинам справи, є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення,
як цього вимагають положення п. п. 1, 3 ч. 1
ст. 309 ЦПК України.

В ході розгляду справи в межах
заявлених вимог, оцінивши належність
та допустимість і достовірність
кожного наявного у справі доказу
окремо, а також взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, судова колегія
находить рішення таким, що підлягає
зміні. В частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити у
повному обсязі за недоведеністю
обставин, на які він посилається як на
обґрунтування своїх позовних вимог.
З рішенням суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
зустрічного позову та відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в
іншій частині судова колегія
погоджується, оскільки, як встанов суд
першої інстанції, ОСОБА_1 фактично
просить встановити факт володіння
ОСОБА_9 житловим будинком з прибудовами
спільно з ОСОБА_8, тобто у збільшеному
обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Люботинського районного суду
Харківської області від 30 січня 2013 року
змінити, скасувати його в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо
скасування свідоцтва про право
власності на спадщину, визнання права
приватної власності на частину
житлового будинку та перерозподілення
ідеальних часток співвласників
житлового будинку.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення протягом 20 днів може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -