Справа № 522/4460/12
Провадження № 2/522/6937/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2013 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Лещенко О.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Одесі подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування подання зазначено, що у відділі знаходиться на виконанні виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Приморського районного суду міста Одеси 13 червня 2012 року про стягнення аліментів. Боржник ОСОБА_1 на протязі тривалого часу злісно ухиляється від виконання рішення суду. Згідно з розрахунків заборгованості по сплаті аліментів сума боргу станом на 01 січня 2013 року становить 1433,64 грн., а станом на 01.04.2013 року становить 9865,86 року. Факт несплати підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Отже, наявність у платника аліментів невиконаних зобовязань, покладених на нього є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. В поданні зазначено про розгляд питання про визнання обмеження виїзду за межі країни без участі державного виконавця. Інші заінтересовані особи про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали подання, перевіривши їх доказами, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 червня 2012 року постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ? частину від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2012 року та до повноліття найстаршої дитини, тобто до 02 жовтня 2012 року; стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/3 частину від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2012 року та до повноліття старшої дитини, тобто до 29 травня 2016 року; стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ? частину від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2016 року та до повноліття дитини, тобто до 17 липня 2024 року. вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення звернено до примусового виконання. Як вбачається із матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 має невиконані аліментні зобовязання.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства є обовязковість рішення суду (ст. 129 КУ)

Згідно ст. 11 Закону України «Про судоустрій», судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність.

Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови та порядок виконання рішень суддів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вжити заходи щодо примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону України)

Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При цьому, виконання будь якого рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

п. 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Статтею 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, наявність в особи невиконаних аліментних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження ії у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 15, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань за рішенням Приморського районного суду міста Одеси 13 червня 2012 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення сторонами у справі.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_6

29.05.2013