Справа № 712/6364/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 грудня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Пудак О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки.

Зазначала, що на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2011 року являється власником ? частини житлового будинку № 35 по вул. Молодіжній в с. Невицьке Ужгородського району Закарпатської області, що стверджується витягом із Державного реєстру прав за № 30016518 від 19.05.2011 року. Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,19 га., яка на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 004010 від 14.02.2000 року належить ОСОБА_2. Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України й ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (частку) переходить право власності на земельну ділянку або її частину без зміни її цільового призначення. Таким чином, до неї перейшло право власності на земельну ділянку в розмірі частки права власності на житловий будинок необхідної для обслуговування цієї частки. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на ? частину із земельної ділянки площею 0,19 га. в с. Невицьке по вул. Молодіжній, 35 Ужгородського району Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 липня 2012 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити скаргу з підстав наведених у такій.

ОСОБА_2 просив відхилити вимоги скарги, оскільки неможливо встановити якою саме частиною земельної ділянки має право користуватись апелянтка. А звідси, такі вимоги апелянтки є неправомірними.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2013 року скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15.08.2012 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а.с. 154-155.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки й мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Мотиви суду касаційної інстанції стосувались тієї обставини, що апеляційним судом не зясовано, який розмір земельної ділянки був наданий для ведення особистого селянського господарства, а який для обслуговування житлового будинку та виходячи із цього визначити розмір земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування ? частини житлового будинку апелянтки.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що одержана громадянином під час шлюбу у власність шляхом приватизації земельна ділянка є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, не дивлячись на те, що на цій земельній ділянці побудовано житловий будинок.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступних мотивів.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку № 35 із надвірними будівлями по вул. Молодіжній в с. Невицьке Ужгородського району, а.с. 8-11. Та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.08.2011 року дане рішення залишено без змін, а.с. 12.

Зі змісту рішення апеляційного суду убачається, що ОСОБА_2 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,19 га., згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 004010 від 14.02.2000 року, а.с. 28, 29. Тобто вже після отримання ним 02.03.1998 року свідоцтва про право власності на житловий будинок, який побудовано сторонами під час перебування в шлюбі.

А звідси, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності на земельну ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, ч. 1 ст. 120 ЗК України.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 004010 від 14.02.2000 року, ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га. для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку.

Згідно наказу № 134 від 18.06.1990 року радгоспу-заводу Ужгородський будинок сторін звелено на земельній ділянці площею 0,07 га., яка надана з присадибного фонду, а.с. 30, 31.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 181 постанови від 16.04.2004 р. N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ зі змінами й доповненнями - розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14.05.2013 року призначено в справі інженерно-технічну експертизу за спеціальністю 10.7. Визначення порядку користування земельними ділянками, а.с. 187.

Відповідно до експертного висновку № 1696 від 03.12.2013 року загальна площа будинковолодіння, що становить 0,19 га. не містить твердих межових знаків чи інших чітко встановлених меж, які б розмежовували земельну ділянку площею 0,07 га. призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для іншого призначення. Позаяк реального розподілу житлового будинку та інших будівель і споруд між сторонами не має, то в такому разі, кожна зі сторін повинна мати безперешкодний доступ до будь-якої точки житлового будинку, інших будівель і споруд. Виходячи із цього, визначити схематично місце розташування земельної ділянки, необхідної для обслуговування кожною стороною своєї ? частини житлового будинку за відсутності його розподілу є можливим тільки з огляду на забезпечення доступу кожній із сторін до кожної частини будинку та будь-якої будівлі і споруди, що розташовані на цій земельній ділянці. Зважуючи на вищенаведене, судовий експерт дійшов висновку, що розмір земельної ділянки необхідної для обслуговування ? частини житлового будинку, будівель або споруд по вул. Молодіжній, 35 в с. Невицьке Ужгородського району без проведення реального розподілу та виділу в натурі відповідної частки становить загальну площу 768,91 м.2, з яких : 242,72 м.2 - площа під самими будівлями та спорудами, 526,19 м.2 - площа земельної ділянки для забезпечення доступу та обслуговування цих будівель і споруд. Схематично таку земельну ділянку зображено на План-схемі №2, яка додана в Додатку 6 до даного висновку. Вартість земельної ділянки необхідної для обслуговування ? частини житлового будинку, будівель або споруд по вул. Молодіжній, 35 в с. Невицьке Ужгородського району без проведення реального розподілу та виділу в натурі відповідної частки становить загальну суму 49100,00 гривень, а.с. 193-203-208.

Виходячи зі змісту експертного висновку слід зазначити, що для обслуговування житлового будинку, будівель або споруд по вул. Молодіжній, 35 в с. Невицьке Ужгородського району Закарпатської області необхідна земельна ділянка загальною площею 768,91 м.2, з якої : 242,72 м.2 - площа під самими будівлями та спорудами, 526,19 м.2 - площа земельної ділянки для забезпечення доступу та обслуговування цих будівель і споруд.

Позаяк за ОСОБА_1 визнано право власності на ідеальну ? частку в житловому будинку, будівлях та спорудах без реального поділу то остання також має право власності на ідеальну ? частку із земельної ділянки загальною площею 768,91 м.2 без її реального поділу. Таким чином, спірна земельна ділянка залишається в спільній частковій власності сторін.

Що ж стосується іншої частини земельної ділянки наданої у власність ОСОБА_2 в звязку з її приватизацією для ведення особистого селянського господарства. То така не являється спільною сумісною власністю сторін, а звідси не підлягає поділу між ними.

За встановлених обставин, ухвалене в справі рішення в порядку вимог пунктів 1 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. З огляду на це апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 5 ст. 88 ЦПК України на користь апелянтки слід стягнути понесені нею судові витрати у відповідності до розміру задоволених вимог. Такими витратами є судовий збір 321,90 грн., а.с. 3, 89, а також витрати повязані із проведенням судової експертизи у частці 1377 грн., а.с. 192.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд -,

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 липня 2012 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівель або споруд за № 35 по вул. Молодіжній в с. Невицьке Ужгородського району Закарпатської області із загальної площі 768,91 м.2, з яких : 242,72 м.2 - площа під самими будівлями та спорудами, 526,19 м.2 - площа земельної ділянки для забезпечення доступу та обслуговування цих будівель і споруд загальною вартістю 49100 гривень.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 321,90 гривень судового збору та 1377 гривень витрат повязаних із проведення судової експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________ ______________________