АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2/2004/378/2012 Головуючий 1 інстанції: Уварова Ю.В.
Провадження №22ц/2090/7990/2012 Доповідач: Гуцал Л.В.
Категорія: про відшкодування моральної шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2013 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого ГуцалЛ.В.,

суддів: Коростійової В.І., Івах А.П.,

за участі секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 1 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Богодухівському районі Харківської області про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, -

встановила:

В серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Богодухівському районі Харківської області (далі Фонд) моральну шкоду в сумі 220 400 грн., як компенсацію за порушення його особистих немайнових прав внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Посилався на те, що працюючи на шахті «Мушкетівська» обєднання Донецьквугілля, 13 жовтня 1980 року отримав виробничу травму (важку черепно-мозкову травму, забиття головного мозку, відкритий перелом основ черепа з відривом лицевого скелету та видалення обох очей).

За висновком МСЕК його було визнано інвалідом першої групи з втратою працездатності 100%. Остаточне обстеження МСЕК він пройшов 6 червня 2002 року, за висновком якого йому була призначена перша група інвалідності з втратою працездатності 100 % безстроково.

Після набуття чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, що спричинили втрату працездатності» (далі Закон), його регресна справа була передана відповідачу. У лютому 2012 року він звернувся до Фонду із заявою про відшкодування моральної шкоди, але у задоволенні цієї заяви було відмовлено. Вважає таку відмову незаконною, оскільки моральна шкода, яка була йому заподіяна полягає у фізичному болю та стражданнях які він зазнав безпосередньо під час травмування та зазнає і по тепершній час.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 листопда 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1980 року ОСОБА_1, працюючи на шахті «Мушкетівська» обєднання Донецьквугілля, під час виконання трудових обовязків, отримав виробничу травму, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві №145.

12 лютого 1981 року висновком ВТЕК ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності по діагнозу «Стан відкритого перелому основ черепа» та 100% втрати працездатності до 12 лютого 1983 року. 18 лютого 1983 року ВТЕК було продовжено першу групу інвалідності на 100% втрати професійної працездатності безстроково. Згідно цієї довідки після вступу в дію Закону, Фондом була продовжена виплата відшкодування втраченого потерпілим заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди з Фонду, оскільки на момент ушкодження здоровя та встановлення інвалідності діючим законодавством не було закріплено право яг і відшкодування моральної шкоди - нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_2 став інвалідом першої групи з втратою працездатності 100 %, мав місце у 1980 році, тоді як термін «моральна шкода» зявився у законодавстві з прийняттям Закону Україна «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року, який набрав чинності з 1 січня 1993 року ті передбачив право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на законі.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду Україи №4 «Про судову практик справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року наступними змінами), на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідний законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання закони:: сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду, як компенсацію за порушення його і особистих немайнових прав внаслідок нещасного випадку на виробництві та не повязує свої вимоги з тим, що неправомірні дії відповідача продовжуються після встановленні законодавством відповідальності за спричинену моральну шкоду.

Судом надана правильна правова оцінка доводам позивача, стосовно того, що встановлена МСЕК 6 червня 2002 року ОСОБА_1 першої групи інвалідності по зору з втратою працездатності 100% не свідчить про наявність у останнього права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

Посилання в апеляційній скарзі на абзац 5 п.4.1 Рішення Конституційного Суду України №1-9/2004 від 27 січня 2004 року, у данному випадку є помилковим та не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки у рішенні йдеться про покладення на Фонд обовязку щодо виплати заборгованості потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності Законом не відшкодували моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, ліквідовані правонаступника підприємства, установи та організації.

Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції Рішення Європейського Суду з прав людини від 8 листопада 2005 року «Кечко проти України», оскільки у данному випадку, у ОСОБА_1 не виникло права на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Інші доводи апеляційної скарги по своїй суті є запереченнями на позов, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 1 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді