АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/1554/13 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
його представника ОСОБА_2, пр-ка
Державного підприємства спеціального
зв"язку Горохольського С.В., пр-ка
державної інспекції з питань праці
Хаварівського І.В., пр-ка
Тернопільського обласного центру
медико-соціальної експертизи
Шимчишина В.М., заступника головного
лікаря з експертизи тимчасової
непрацездатності Кравчука М.Є.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 6 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства спеціального
зв"язку, третіх осіб - територіальної
державної інспекції з питань праці у
Тернопільській області,
Тернопільського обласного центру
медико-соціальної експертизи,
заступника головного лікаря з
експертизи тимчасової
непрацездатності Кравчука М.Є. про
стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012р. ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до Державного підприємства
спеціального зв'язку про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної ушкодженням здоров'я.

Позивач зазначив, що впродовж
багатьох років він був інвалідом III
групи, починаючи з 2000 і по 2012 рік. Після
обстеження в травні 2012 року йому була
встановлена I група інвалідності.
Виконуючи обов'язки
фельд'єгер-експедитора,він працював в
режимі подобового чергування (доба
через три) і йому надавались три години
для відпочинку. Паралельно на зміну в
такому ж режимі чергування заступали
чергові ТОВСЗ (Тернопільського
обласного відділення спеціального
зв'язку), але з лютого 2011р. вони були
звільнені з різних причин і замість них
заступали помічники чергових, а
виконання обов'язків чергових було
покладено на експедиторів. Оскільки
обов'язки помічника чергового не
обумовлені ні одним документом, зброї
при виконанні помічник не отримував,
прийом чергування не здійснював, він
змушений був під час чергування
безперервно при зброї виконувати
роботу за два робочих місця. В години
перерви він вимушено продовжував
працювати, які в облік робочого часу не
враховувались. Вважає, що створений для
нього керівництвом режим і умови праці
призвели до різкого погіршення його
стану здоров'я і як наслідок - повну
втрату працездатності. Просить
стягнути втрачений ним заробіток за
три роки в сумі 196920 грн., а також
моральну шкоду в сумі 100 000 грн., яка
полягає в тому, що він втратив
можливість нормального спілкування,
оскільки не може самостійно виходити з
дому, втратив можливість обслуговувати
себе.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 6 листопада
2013р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким
повністю задоволити його позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи та на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вказав, що різке
погіршення стану його здоров'я мало
місце з часу виконання посадових
обов'язків за два робочих місця
(експедитора та з березня 2011р.
чергового ТОВСЗ) внаслідок невиконання
адміністрацією підприємства приписів
МСЕК про умови та характер праці, в яких
йому була протипоказана робота із
фізичним навантаженням, довготривалою
ходою. Вважає, що суд неправомірно
відмовив йому у проведенні
судово-медичної експертизи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав та послався на
обставини, викладені в ній.

В судовому засіданні представник
ТОВСЗ Горохольський С.В. апеляційної
скарги не визнав та пояснив, що на
підприємстві неодноразово проводились
скорочення посад і штатним розписом
посада чергового не передбачена.
ОСОБА_1 працюючи фельд'єгерем з
спеціальних доручень виконував
трудові обов'язки по обробці та
відправці кореспонденції в приміщенні
підприємства і для виконання інших
нарядів та маршрутів не залучався. В
приміщенні обладнане спальне місце для
відпочинку і час перерви останній міг
проводити на власний розсуд. З ОСОБА_1
завжди в групі працював помічник, який
допомагав йому у всьому. До
встановлення I групи інвалідності
ОСОБА_1 57 днів перебував на лікарняному.

Представник територіальної
державної інспекції з питань праці
(далі ТДІзПП) Хаварівський І.В.
апеляційної скарги не визнав та
пояснив, що за заявою ОСОБА_1 в
листопаді 2012р. проводилась позапланова
перевірка ТОВСЗ щодо відповідності
умов праці фельд'єгеря з спеціальних
доручень нормам, визначеним чинним
законодавством при використанні праці
інвалідів. Обмеження МСЕК щодо
протипоказання стосовно робіт із
фізичними навантаженнями та із
довготривалою ходою підприємством
були дотримані. Згідно технологічної
карти робочого місця фельд'єгеря з
спеціальних доручень умови праці
відповідали встановленому для нього
висновку МСЕК про умови і характер
праці інваліда III групи. Встановлений
змінний режим роботи не допускав
переробки як тижневої так і місячної
норми годин.

Представник Тернопільського
обласного центру медико-соціальної
експертизи Шимчишин В.М. апеляційної
скарги не визнав та пояснив, що він був
членом МСЕК і йому відомо, що стан
здоров"я ОСОБА_1 погіршувався, хвороба
прогресувала і в 2007р. Та 2009р.
Пропонувалась йому ІІ група
інвалідності, від якої останній
відмоалявся. Хвороба та інвалідність
позивача не пов"язані з його роботою на
підприємстві.

Заступник головного лікаря з
експертизи тимчасової
непрацездатності суду пояснив, що
ОСОБА_1 проходив стаціонарне
обстеження і скарг щодо умов праці на
підприємстві не висловлював. Також він
не звертався до ЛКК з приводу складання
для нього індивідуальних умов праці.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем того, що різне
погіршення стану його здоров'я, і як
наслідок встановлення І групи
інвалідності пов'язано з виконанням
ним трудових обов'язків.

Колегія судів погоджується з
таким висновком виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
03.03.1997 р. був прийнятий на посаду
фельд'єгеря "Вузла спеціального
зв'язку" філіалу Державного
підприємства зв'язку (тепер
Тернопільського обласного вузла
спеціального зв'язку - ТОВСЗ), а з 12.08.1998
р. преведений на посаду фельд'єгеря із
спеціальних доручень.

25.04.2000 р. ОСОБА_1 вперше була
встановлена ІІІ група інвалідності
загального захворювання, яка при
послідуючих медичних оглядах до 2012 р.
продовжувалась (30.05.2007 р. комісією МСЕК
було лише змінено причину інвалідності
на "при виконанні інтернаціонального
обов'язку"). У всіх висновках про
характер та умови праці зазначалось,
що ОСОБА_1 противопоказана робота з
довготривалою ходою та фізичним
навантаженням.

11 травня 2012 р. позивачу при
черговому переогляді була встановлена
І група інвалідності і його звільнено з
роботи за станом здоров'я.

Як пояснив в судовому засіданні
ОСОБА_1та вбачається з матеріалів
справи, що він, ОСОБА_1, хворіє хворобою
Ерба - Рота.

Згідно листа Міністерства
охорони здоров'я від 02.08.2013 р. хвороба
Ерба - Рота є міодистрофічним
захворюванням генетичного характеру,
успадковується по
аутосомно-рецессивному типу.
Відрізняється прогресуючим перебігом
та за 15-20 років неухильно приводить до
інвалідності. Трудова діяльність не
може впливати на перебіг
(прогресування) м'язової дистрофії Ерба
- Рота.

Допитана в суді першої інстанції
лікар невропатолог - лікуючий лікар
ОСОБА_1 - ОСОБА_7 також пояснила, що в
ОСОБА_1 прогресуюча м'язева дистрофія,
яка є невиліковною. Вказана хвороба
сама по собі прогресує і не пов'язана з
його роботою на підприємстві. Позивач
відмовлявся від призначення йому ІІ
групи інвалідності, говорив що хоче
працювати.

Крім цього, як вбачається з
довідки Тернопільського обласного
центру медико-соціальної експертизи
що 25.04.2000р. ОСОБА_1 був визнаний
інвалідом ІІІ групи загального
захворювання внаслідок прогресуючої
м'язевої дистрофії з наявністю помірно
вираженого в'ялого тетрапарезу, що
відповідає помірному обмеженню
життєдіяльності з обмеженням
здатності до пересування І типу.
Вищезгадана група інвалідності
продовжувалась з переолядами через 1-2
роки до 2007 року. 02.07.2007 р. позивачу,
враховуючи потяжчання стану здоров'я
пропонувалось встановлення ІІ групи
інвалідності, від чого він відмовився.
В 2009 р. при черговому переогляді ОСОБА_1
знову пропонувалась ІІ група
інвалідності, від якої він знову ж
відмовився. Його стан здоров'я на той
час відповідав вираженому обмеженню
життєдіяльності, а в 2012 р. - значному
обмеженню життєдіяльності внаслідок
значного порушення здатності до
пересування і 16.05.2012 р. була
встановлена І група інвалідності.

Наведене свідчить, про те, що
хвороба в ОСОБА_1 постійно поступово
більше проявлялась та прогресувала
(мав місце неухильно прогресуючий її
перебіг), а тому підстав вважати, що
внаслідок невиконання
підприємством-роботодавцем показань
МСЕК щодо умов та характеру праці, які
з 2000 р. до 2012 р. не змінювались, сталось
різке погіршення стану здоров'я і з ІІІ
групи було призначено І групу
інвалідності не має.

ОСОБА_1 різке погіршення стану
здоров'я пов'язує з порушенням ТОВСЗ
режиму та умов праці, зазначає, що
години для відпочинку він не міг
використовувати на власний розсуд та
працював в нічний час.

Такі твердження не заслуговують
уваги суду, оскільки як пояснили в
судовому засіданні свідки ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 та представник відповідача, що
на підприємстві ведеться журнал
здавання (приймання) під охорону,
зняття з під охорони режимних
приміщеннь, сховищ, матеріальних
постів секретної інформації та ключів
від них і в години відпочинку, які
чергуються з годинами відпочинку
інших фельд'єгерів, працівник в перерву
для відпочинку, здавши режимні
кабінети під охорону міг проводити
години відпочинку на власний розсуд.
Те що, ОСОБА_1 в години перерви (для
відпочинку) не залишав приміщення
підприємства не свідчить про те, що він
не міг на власний розсуд
використовувати цей час.

Колегія не приймає до уваги і
посилання апелянта на те, що він не міг
залучатись до роботи в нічний час.
Згідно ст.172 КЗпП України залучення
інвалідів до надурочних робіт та робіт
у нічний час без їх згоди не
допускається. Робота івалідів у нічний
час допускається лише за їх згодою і за
умови, що не суперечить медичним
рекомендаціям (ст. 55 КЗпП).

У висновках МСЕК не встановлено
обмежень щодо заборони роботи ОСОБА_1 в
нічний час, тобто його робота у нічний
час не суперечила рекомендаціям МСЕК.

Згідно ст.12 Закону України "Про
охорону праці", підприємства які
використовують працю інвалідів,
зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії
та індивідуальних програм
реабілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників. У випадках,
передбачених законодавством,
роботодавець зобов'язаний
організувати навчання,
перекваліфікацію і працевлаштування
інвалідів відповідно до медичних
рекомендацій, встановити на їх
прохання неповний робочий день або
робочий тиждень та створити пільгові
умови праці. Працівників, які
потребують за станом здоров'я надання
легшої роботи, власник або
уповноважений ним орган повинен
перевести, за їх згодою, на таку роботу
у відповідності з медичним висновком
тимчасово або без обмеження строку (с.170
КзпП).

Відповідно до зазначеного, у разі
застосування праці інвалідів
роботодавець зобов'язаний врахувати
рекомендації МСЕК, оскільки
невиконання цих рекомендацій може
призвести до погіршення стану здоров'я.

За висновком МСЕК ОСОБА_1 була
протипоказана робота із фізичним
навантаженням, довготривалою ходою та
дією токсичних речовин. Судом
встановлено, що ОСОБА_1 Працював
фельд"єгером з спеціальних доручень і
виконував обов'язки передбачені
технологічною картою робочого місця -
обробка та видача кореспонденції.

З листа територіальної державної
інспекції з питань праці вбачається, що
згідно п. 1.4 затвердженого Порядку
приймання та вручення відправлень
спеціального зв'язку, , встановлена
гранична маса пакетів 2 кг, посилок 10 кг
та посилок з неподільним вкладеним - 20
кг.

За посадовими обов'язками ОСОБА_1
здійснював обов'язки фельд"єгеря
безпосередньо за місцезнаходженням
обласного вузла спецзв'язку і до
розноски поштових відправлень по
маршрутах м.Тернополя він не залучався.
Крім цього на зміні завжди працював
помічник. Цього не заперечив і в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1,
пояснивши що трудові обов'язки він
виконував тільки в приміщенні
підприємства (знаходячись в робочому
кабінеті та відвідував ще два кабінети,
які поряд на одному поверсі) і з ним в
групі працював помічник.

Отже, до робіт з фізичним
навантаженням поза межами граничної
норми та з довготривалою ходою ОСОБА_1
не залучали і на робочому місці були
відсутні токсичні речовини.

З листа інспекції з питань праці
також вбачається, що ОСОБА_1 не
залучали і до надурочних робіт,
встановлений змінний режим роботи не
допускав переробки як тижневої так і
місячної норми годин. Тривалість
щотижневого безперервного відпочинку
була дотримана. Згідно технологічної
карти робочого місця фельд"єгеря з
спеціальних доручень умови праці
відповідали встановленому для ОСОБА_1
висновку МСЕК про умови і характер
праці інваліда III групи.

Таким чином, умови праці ОСОБА_1 на
підприємтсві відповідали встановленим
для нього висновками МСЕК умовам та
характеру праці.

За час роботи ОСОБА_1 жодного разу
не звертався з заявами про полегшення
йому його умов праці, переведення його
на неповний робочий день (тиждень),
створення йому пільгових умов праці. Не
звертався він і з заявами до МСЕК і ЛКК
з питання складання для нього
індивідуальної програми реабілітації,
яка б включала рекомендації як по
лікуванню, так і по трудовій
діяльності, а також із скаргами на
умови праці.

Враховуючи наведене вірним є
висновок суду про те, що режим та умови
праці не вплинули на погіршення стану
здоров'я ОСОБА_1

Доводи апелянта про те, що мало
місце різке погіршення його стану
здоров'я (з ІІІ групи інвалідності
встановлена І група інвалідності) не
заслуговують уваги суду, оскільки ще в
2007 року відмічалось значне погіршення
його стану здоров'я і останньому
пропонувалась ІІ група інвалідності,
від якої він відмовлявся.

Твердження ОСОБА_1 про те, що
підприємством не виконувались
рекомендації МСЕК є голослівними і
спростовуються доказами, наявними у
справі.

Посилання апелянта на невірне
вирішення справи з тих підстав, що
судом не була призначена
судово-медична експертиза по
запропонованих ним питаннях, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки в
суду було додстатньо доказів для
вирішення спору по суті.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду з мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 311, 312, 319 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 6 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська