Провадження №2/193/313/13
Р І Ш Е Н Н Я

09 грудня 2013 року Софіївський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

судді
Шумської О.В.

при секретарі
Кірєєвій Т.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Софіївка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи - Софіївська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2013 року позивач
звернулася до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3, треті особи - Софіївська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_7.

Після смерті батька відкрилася
спадщина, яка складається із
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та права на земельну
частку (пай).

На час смерті батька разом із ним
у будинку АДРЕСА_1 проживали: сестра
позивача - ОСОБА_3 та мати позивача
ОСОБА_8.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР
мати позивача і сестра вважаються
такими, що прийняли спадщину після
померлого батька, а саме: по 1/2 частині
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частині
земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати
позивача ОСОБА_8.

Після смерті матері відкрилася
спадщина, яка складається із 1/2 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частині
земельної ділянки та земельної ділянки
площею 9,170 га.

За життя мати позивача написала
заповіт, у якому заповіла свою земельну
ділянку площею 9,170 га на трьох
спадкоємців - ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_9.

Брат позивача ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Невизначеною і неохопленою
спадкуванням виявилася 1/2 частини
земельної частки (паю), яку повинна була
успадкувати мати після смерті батька.

22.06.2011 року позивач звернулася до
державного нотаріуса Софіївської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року батька
ОСОБА_7, але у видачі свідоцтва їй
відмовили на підставі того, що
свідоцтво про право на спадщину
померлого видано ОСОБА_3

Виявилося, що сестра позивача
27.06.2000 року прийняла спадщину померлого
батька. Приймаючи спадщину, вона не
повідомила нотаріуса про інших
спадкоємців першої черги за законом,
які мають право на отримання спадщини
померлого, а тому державний нотаріус не
мала інформації про наявність
спадкоємців, що мають право на
спадкування, а відповідач приховала цю
інформацію.

Крім того, сестра вказала в заяві
про видачу свідоцтва про право на
спадщину неправдиві відомості про те,
що вона являється дружиною померлого
ОСОБА_7, а не його донькою і єдиною
спадкоємицею.

На підставі неправдивих даних на
ім'я ОСОБА_3 27.06.2000 року Четвертою
Криворізькою державною нотаріальною
конторою в.о. Софіївської державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом як дружині, а не дочці.

26.06.2003 року ОСОБА_3 отримала
Державний акт на право приватної
власності на землю, оскільки вирішити
даний спір інакше як судовому порядку
неможливо, тому позивач просить
визнати свідоцтва про право на
спадщину за законом, недійсним та
скасувати державну реєстрацію прав
власності на майно набуте у порядку
спадкування ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_7.

20 серпня 2013 року відповідач
надала до суду заперечення проти
позову, в яких вона вказує, що на момент
смерті батька вона та її мати були
зареєстровані та проживали разом із
спадкодавцем та фактично прийняли
спадщину після смерті батька, так як
вступили в управління та користування
спадковим майном.

Інші спадкоємці першої черги за
законом, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9 в
установлений законом шестимісячний
строк після смерті батька в
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
не звернулися, а тому вони вважаються
такими, що не прийняли спадщину.

ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса і
отримала свідоцтво. Що стосується того,
що в заяві вказано дружина, а не дочка,
то це лише описка, оскільки заяву
складала не відповідач, а нотаріус.

Той факт, що відповідач приймала
спадщину після смерті батька знали всі
спадкоємці і ніхто з них не заперечував
проти цього.

Крім того, вона вважає, що позивач
пропустила строки звернення до суду,
так загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. З
моменту виникнення спірних
правовідносин пройшло 13 років, а тому
просить застосувати позовну давність
до заявлених вимог.

Крім того, 08.11.2013 року
відповідачем подано заяву про
застосування строку позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, посилаючись на
обставини, викладені у поданій до суду
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти позову заперечують,
посилаючись на підстави, викладені у
поданих до суду запереченнях.

Третя особа - представник
Софіївської державної нотаріальної
контори Русак Л.А. в судовому засіданні
проти позовних вимог заперечила та,
посилаючись на матеріали спадкової
справи пояснила, що підстав для
задоволення позову у позивача немає,
так як дії нотаріуса відповідали
вимогам чинного законодавства.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
будучи повідомленими про дату, час і
місце проведення судового засідання, в
судове засідання не з'явилися, свого
представника не направили, про причини
неявки суд не повідомили, заяв про
розгляд справи за їх відсутності не
подавали.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні доказами та нормами
матеріального права, що регулюють дані
правовідносини, суд приходить до
наступного.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання чи оспорювання.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Загальна позовна давність згідно
ст. 257 ЦК України встановлюється у три
роки. З моменту виникнення спірних
правовідносин пройшло 13 років.

Згідно п. 6 прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
Цивільного кодексу України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом. Цей кодекс набрав чинності
01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963
року), який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин, загальний строк
позовної давності встановлений в три
роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК України (1963
року), який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин, позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін.

Свідоцтво про право на спадщину
відповідач отримала 27.06.2000 року і в той
же день про це стало відомо позивачу.
Отже, строк позовної давності
закінчився 27.06.2003 року.

Згідно вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України
(2003 року) позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України
(2003 року) сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 7 прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (2003
року) до позовів про визнання запере
чуваного правочину недійсним і про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, право на
пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004
року, застосовується позовна давність,
встановлена для відповідних позовів
законодавством, що діяло раніше. Отже, в
даному випадку необхідно застосувати
вимоги ст. 71 ЦК України (1963 року), який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до інформаційного
листа Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013
року «Про окремі питання застосування
строків позовної давності» відповідно
до ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд доходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11-16, 267 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4 - 8,
10, 11, 18, 57 - 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи - Софіївська
державна нотаріальна контора, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом - відмовити, у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
О.В. Шумська