Цивільна справа №2-2767/13
№760//7263/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2013 року Солом'янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зінченко С.В.

при секретарі Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з даним позовом про захист своїх прав споживача, в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем договір про виготовлення меблів від 30.09.2012 року, стягнути на свою користь з відповідача 69023 грн. 00 коп. збитків та 17996,40 гривень пені за прострочення виконання умов договору.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 30.09.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір про виготовлення меблів, за умовами якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах договору виготовити меблеві вироби згідно зі специфікацією, погодженою з позивачем, а позивач в свою чергу прийняти та оплатити такі меблі.

Відповідно до укладеного договору позивач сплатила 57028,00 гривень (30.09.2012 та 02.10.2012 року), а також 11995,00 гривень вартості вбудованої техніки.

Як зазначає позивач, остаточно виготовлені відповідачем меблі були їй встановлені 06.02.2013 року та замість покриття «шпон структурний» застосовано глянцеве покриття, що не відповідає замовленню та специфікації.

Крім того відповідно до замовлення, меблі мали б бути висотою до самої стелі, проте між встановленими меблями та стелею міститься значний проміжок, що також суперечить специфікації, погодженій сторонами.

Вказані недоліки меблів позивач вважає істотними та, посилаючись на положення ч.1 ст. 872 ЦК України, вимагає розірвання договору та відшкодування збитків в розмірі коштів, сплачених відповідачу за договором.

Позивач зазначає, що з метою усунення недоліків меблів, вона 22.02.2013 року направила письмову претензію відповідачу, яка ним була отримана 25.02.2013 року, але залишилась без відповіді та задоволення.

Також позивач зазначає, що за договором відповідач зобов'язався встановити меблі на протязі 45 днів з дня проведення обмірів приміщення, які були проведені 30.09.2013 року.

Оскільки, на переконання позивача, меблі, які безпосередньо нею замовлені за специфікацією (з покриттям «шпон структурний» та висотою під стелю), відповідач так і не встановив, то позивач вважає, що до виконання її замовлення відповідач так і не приступив, а тому вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 3% вартості роботи за кожен день прострочення, з 30.11.2012 по 01.04.2013 року, в сумі 17996,40 гривень.

Таким чином, оскільки відповідач відмовляється усувати недоліки виготовленого товару, то позивачу вимушена звернутись до суду.

В судовому засіданні 06.06.2013 року позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просили про задоволення позову, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позові та додаткових поясненнях, доданих до справи. В судове засідання 01.08.2013 року позивач та ї представник не з'явились, направивши заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2013 року проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.26-28), в яких вказав на відсутність в позивача права вимагати усунення недоліків виробу на підставі ст. 853 ЦК України, а також вказав, що відразу після виявлення позивачем недоліку поверхні меблів, останні були перероблені відповідачем, що стало причиною затримки встановлення меблів.

Також представник вказав, що недостатня висота меблів, про яку вказує позивач, обумовлена тим, що позивачем не було замовлено додаткової фальш-планки і що відображено в специфікації та технологічному кресленні.

Крім того представник вказує, що відповідно до положень п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначені позивачем в заяві недоліки не є істотними і не роблять неможливим чи неприпустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, а томі, посилаючись на викладене, представник просив позові відмовити повністю.

В судове засідання 01.08.2013 року представник відповідача також не з'явився, направивши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, надані 06.06.2013 року, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 30.09.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про виготовлення меблів (а.с.5-6), за яким відповідач зобов'язався в порядку та на умовах договору виготовити меблеві вироби згідно зі специфікацією, погодженою з позивачем, а позивач в свою чергу прийняти та оплатити такі меблі.

Вартість меблів сторони визначили в розмірі 57028,00 гривень (п.4.1) договору та строк виконання - 45 робочих днів (п. 8.1) з дня технологічного обміру приміщення. Також сторони погодили вартість побутової техніки, що мала бути вбудована у меблі, в розмірі 11995,001 гривень (а.с. 8).

Вартість меблів та техніки позивачем оплачена в повному обсязі (а.с. 11,12).

Згідно зі специфікацією та розрахунку вартості меблів, поверхня останніх мала б бути виготовлена із застосуванням «шпону структурного» (а.с. 8-10), також по висоті меблі мали б сягати стелі.

Вказані обставини сторонами с судовому засіданні визнані та не оспорювались.

В той же час як вказує позивач, поверхня виготовлених відповідачем меблів не відповідає її замовленню, оскільки є глянцевою, а також меблів по висоті не дістають до стелі приміщення, що також суперечить замовленню.

Як зазначає позивач після висунення нею претензій, поверхня меблів була перероблена відповідачем, але й перероблена поверхня є також іншою ніж в замовленні.

Також позивач вказує, що остаточно меблі були встановлені 06.02.2013 року.

Оскільки позивач вважає такі недоліки меблів істотними, то 20.02.2013 року нею було направлено на адресу відповідача претензію, яка отримана ним 25.02.2013 року, з вимогою встановлення нових меблів відповідно до замовлення.

Представник відповідача в свою чергу зазначив, що дійсно меблів були остаточно встановлені 06.02.2013 року через необхідність переробки їх поверхні згідно з зауваженнями позивача.

Проте представник вказав, що перероблена поверхня меблів не викликала зауважень позивача і вона погодилась на їх встановлення, жодних претензій не висувала, але від підписання акту здачі-приймання робіт відмовилась.

Щодо висоти меблів до рівня стелі, то представник вказав, що проміжок між верхнім краєм меблів та стелею закривається фальш-планкою, яка позивачем не була замовлена, але за її проханням відповідач погодився її встановити, але працівники відповідача не були допущені позивачем до виконання таких робіт з непояснених позивачем причин.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Судом достовірно встановлено з пояснень сторін та матеріалів справи, що виготовлені відповідачем меблі були остаточно встановлені позивачу 06.02.2013 року, при цьому позивачем жодних зауважень чи заперечень не висунуто.

Натомість позивачем направлено претензію до відповідача тільки 22.02.2013 року, що підтверджується як власними поясненнями позивача так і поданими нею копіями претензії і зворотного повідомлення відділення поштового зв'язку згідно з яким претензія направлялася з міста Ужгорода, хоча позивач проживає в м. Києві.

Виходячи з вказаного, суд вважає, що позивач втратила право посилатись на виявлені в роботі відповідача недоліки, оскільки нею не було негайно заявлено про такі та відповідно не подано суду належних про це доказів.

В той же час позивач, обґрунтовуючи власні вимоги, посилається на положення ст. 8, 10 Закону України «Про захист прав споживача», які є спеціальним нормами і закріплюють право споживача вимагати розірвання договору та відшкодування збитків в разі наявності в роботі (послузі) істотних недоліків, якими позивач вважає зазначені вище недоліки виготовлених меблів.

Проте згідно п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Як вбачається з пояснень представників сторін та матеріалів справи, виявлені позивачем недоліки виготовлених меблів не можуть вважатись істотними в розумінні вищевказаної норми закону, оскільки не роблять неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, а тому суд приходить до висновку, що такі недоліки не можуть бути підставою для розірвання укладеного договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що доводи позовної заяви, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживача», ст.ст. 837-874 ЦПК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 208, 209, 212, 214-216 ЦПК України -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення кошт - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: