АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції -
Справа № 6-175/5475/13
Доповідач - Гайдук В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Куценко Т.Р.,
Демченко Е.Л.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 листопада 2013 року

у цивільній справі за поданням відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області (далі ВДВС
Дніпропетровського РУЮ) у порядку ст.
377-1 ЦПК України звернувся до суду з
указаним поданням, посилаючись на те,
що на примусовому виконанні ВДВС
Дніпропетровського РУЮ перебувають
два виконавчі листи
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 06 жовтня
2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 51058,00 грн. компенсації у
зв'язку із зміною ідеальних часток у
праві власності та судових витрат у
розмірі 7757,66 грн. Оскільки боржник
ухиляється від сплати вище вказаної
суми, державний виконавець просив суд
тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань за рішенням суду
(а.с.1-3).

Ухвалою Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 19
листопада 2013 року подання задоволено.
Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України до повного
погашення заборгованості по виконанню
судового рішення (а.с. 31).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування ухвали
районного суду.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарги підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного
виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ
та обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за
межі України суд першої інстанції
виходив із того, що боржник як в
добровільному порядку так і під час
примусового виконання рішення суду із
заборгованістю не розрахувався.

Проте, погодитись з такими висновком не
можливо, оскільки суд дійшов його із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець в
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звернутися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника фізичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням суду.

Вирішення питання про тимчасове
обмеження особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі виконавчих листів виданих
Дніпропетровським районним судом
Дніпропетровської області 26 лютого 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя та виділ його частки в натурі,
державним виконавцем 01 березня 2013 року
винесено постанови про відкриття
виконавчих проваджень, боржником за
якими є ОСОБА_1 (а.с. 4-7).

12 березня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборону його відчуження,
направлено запити щодо наявного у
боржника майна, 27 вересня 2013 року
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
(а.с. 8-17).

12 листопада 2013 року державний
виконавець звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у виїзді за межі України, за
наслідками розгляду якого 19 листопада
2013 року було винесено оскаржувану
ухвалу.

В поданні ВДВС Дніпропетровського РУЮ
зазначено, що боржник тривалий час не
виконує свої майнові зобов'язання,
покладені на нього рішенням суду, тому
його виїзд за межі України може
призвести в подальшому до неможливості
виконання рішення суду.

Однак, державним виконавцем до
подання додано лише копію постанов про
відкриття провадження та копії
виконавчих документів без надання
будь-яких доказів про повідомлення
боржника щодо відкриття провадження та
ухилення його від виконання
зобов'язань. Державний виконавець
посилається лише на факт наявності у
боржника невиконаного зобов'язання,
покладеного на нього судовим рішенням,
що само по собі не доводить факту
ухилення від виконання покладених на
нього зобов'язань.

Місцевий суд обставини щодо ухилення
ОСОБА_1 від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням також не
перевірив та в ухвалі не навів.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст.
212-214 ЦПК України, суд першої інстанції
повно і всебічно не з'ясував фактичних
обставин справи, не звернув уваги на ст.
33 Конституції України, відповідно до
якої, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом,
що має суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи встановлені під час
апеляційного розгляду справи
обставини, судова колегія дійшла
висновку, що ухвала суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
одночасним постановленням нової
ухвали про відмову в задоволення
подання.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 19
листопада 2013 року - скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: