№ 2/202/8233/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Котула А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договорам позики посилаючись на те, що 12.05.2010 року вона передала відповідачу 72000 грн. до 30.11.2010 року, про що позичальник надав їй розписку. У зазначений в розписці термін відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти позивачці не повернув. Позивачка просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 77917 грн. 81 коп., з яких 72000 грн. сума основного судового збору, 5917 грн. 81 коп. сума 3% річних та судовий збір у розмірі 779 грн. 18 коп.

Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що він дійсно брав у борг у ОСОБА_3 9000 доларів США. У жовтні 2010 року він повернув їй 1000 доларів США, про що розписався у розписці.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 12 травня 2010 року передав відповідачеві згідно з письмовою розпискою 9000 доларів США, який зобовязався їх повернути у строк до 01.06.2010 року. Позивачка не надала суду доказів того, що вона і є ОСОБА_3, оскільки відповідно до паспорту позивачки її прізвище «Чикиньова». Крім того, ні позивачка, ні відповідач не змогли пояснити суду що таке «P.S. 31.11.2010 г., 16.10.2010 г.», про що зазначено у розписці та про що розписався свідок ОСОБА_4 16.10.2010 року.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 ЦК України був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1046 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 60, 88, 130, 174, 209, 210, 213, 214 , 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко