Справа № 509/1224/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2013 р. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.

при секретарі Ауловій О.Г.

за участю ОСОБА_1

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, встановлення факту окремого проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 1996 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 та до квітня 2003 року проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після придбання за спільні кошти житлового будинку за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Леніна (нині - вул. Шевченка), 38, вони з ОСОБА_7 стали проживати у зазначеному будинку, 22.07.2005 року уклали шлюб. З 2004 року житловий будинок був суттєво реконструйований та він збільшився у своєї вартості. ОСОБА_7 помер 16 січня 2012 року.

Позивачка ОСОБА_1 просить суд встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю з 1996 року до 22 липня 2005 року та визнати житловий будинок за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Шевченко, 38, спільною сумісною власністю подружжя (а.с.12-13).

Крім цього, у січні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 посилаючись на те, що житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,3090 га за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Леніна, 38, а також автомобіль марки "Toyota Corona" , були придбані його батьком ОСОБА_7 у 2003 році, задовго до укладення шлюбу з ОСОБА_1, у період їх окремого проживання та без фінансової участі ОСОБА_1.

Незадовго до одруження у 2005 році ОСОБА_7 було встановлено діагноз хронічний лімфогранулематоз. З квітня 2011 року по 10 січня 2012 року ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_7 та не надавала йому жодної допомоги у лікуванні, хоча вона йому була потрібна. 09 січня 2012 року ОСОБА_7 було госпіталізовано, 10 січня 2012 року ОСОБА_1 потрапила до будинку та заволоділа правовстановлюючими документами на вищезазначене майно, а після на смерті 16 січня 2012 року ОСОБА_7 не брала участі у організації та оплаті його поховання. Батько помелого ОСОБА_5 відмовився від спадщини ОСОБА_7 на користь онука ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 просить суд встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у період з 1996 року по 22 липня 2005 року, усунути ОСОБА_1 від права на спадкування після ОСОБА_7 та в порядку спадкування за законом визнати за ним право власності на житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,3090 га за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Леніна, 38 (а.с.100-104).

Ухвалою суду від 07 лютого 2013 року вимоги по вищезазначених позовах були обєднані у одне провадження (а.с.40).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник свій позов підтримали та просили його задовольнити, а проти задоволення позову ОСОБА_3 заперечували.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов свого довірителя підтримав, представник відповідача ОСОБА_5 цей позов визнала, а проти задоволення позову ОСОБА_1 вони заперечували.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позовів по цій справі має бути відмовлено з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та взаємно визнано сторонами, що житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,3090 га за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Леніна, 38, а також автомобіль марки "Toyota Corona" , були придбані ОСОБА_7 у власність у 2003 році (а.с.108-111).

22 липня 2005 року між ОСОБА_7 та позивачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб (а.с.6).

ОСОБА_7 помер 16 січня 2012 року (а.с.7),

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до вимог ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Але СК України набув чинності 01 січня 2004 року та не має зворотної сили у часі, тому положення ст.74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

Тому вирішуючи заявлені по цій справі позови суд виходить з того, що до правовідносин з приводу визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання факту проживання однією сімєю мають застосовуватися відповідні норми КпШС України та Закону України "Про власність", які діяли саме на час виникнення таких правовідносин.

Так, ст.22 КпШС України та ст.16 Закону України "Про власність" передбачали, що майно, нажите подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як зазначено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України" правила статей 22, 28, 29 КпШС України не застосовуються до спорів про поділ майна чоловіка та жінки, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_8 спори мають вирішуватись згідно з пунктом 1 ст.17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК УРСР з урахуванням розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України "Про власність", ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім"ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю ( п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону України "Про власність").

Виходячи з наведеного суд вважає, що факт проживання або не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім'єю без укладення шлюбу під час придбання останнім спірного житлового будинку у 2003 році не має юридичного значення, так як згідно законодавства, чинного на час придбання ОСОБА_7 спірного обєкту нерухомості, факт проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, не міг бути підставою для визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю таких осіб.

Суду також не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що за час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вартість житлового будинку за адресою: Одеська область, смт Овідіополь, вул.Леніна, 38, істотно збільшилася внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з розясненнями у п.6 Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК

України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно

забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що останні роки життя ОСОБА_7 проживав один, хворів та відчував себе погано, але працював на ринку та відмовлявся від отримання будь-якої грошової допомоги. Свідок вмовляла його помиритися з дружиною ОСОБА_1, але він від цього також категорично відмовлявся.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_7 розповідав йому, що дружина ОСОБА_1 дзвонила йому по телефону та вони розмовляли, але він відмовився від її допомоги. Поряд з цим, ОСОБА_1 за 4-5 днів до смерті ОСОБА_7 приїхала у Овідіополь та залишилася проживати у будинку ОСОБА_7.

Остання обставина підтверджена ОСОБА_1 у судовому засіданні, визнана позивачем ОСОБА_3 у його позовній заяві, де він зазначив, що ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_7 з квітня 2011 року по 10 січня 2012 року, та це не спростовувалося представником ОСОБА_3 у судовому засіданні.

При цьому, позивач ОСОБА_1, представники ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судовому засіданні взаємно визнавали та не заперечували, що до початку 2012 року ОСОБА_7 самостійно забезпечував умови свого життя, регулярно працював на ринку та не потребував стороннього догляду.

Суд вважає, що стороною позивача ОСОБА_3 не доведено знаходження спадкодавця ОСОБА_7 останні місяці життя у безпорадному стані та ухилення його дружини ОСОБА_1 від надання йому допомоги, тому його позов в частині усунення ОСОБА_1 від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Після смерті ОСОБА_7 його спадщину шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріуса прийняли дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 Батько ОСОБА_5 відмовився від спадщини ОСОБА_7 на користь сина померлого ОСОБА_3 (а.с.220-222).

Суд звертає увагу, що приватний нотаріус ОСОБА_10 у своєму листі від 02 листопада 2012 року №141/02-14 на адресу ОСОБА_3 розяснила можливість отримання ним свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 після надання правовстановлювальних документів спадкодавця на спадкове майно (а.с.242).

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.23 його постанови від 30 травня 2008 року N7 "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1224, 1225, 1261, 1268, 1275, 1278 ЦК України, ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст.16 Закону України "Про власність" суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності відмовити.

ОСОБА_3 у задоволенні його позову до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, встановлення факту окремого проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.Л.Бичковський