Справа №591/6947/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/2766/13 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_5, про стягнення суми
боргу, трьох відсотків річних та
інфляційних збитків,

в с т
а н о в и л а:

12 серпня 2013 року позивачка звернулась
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що 01 червня 2000 року між нею
та ОСОБА_5 був укладений договір позики,
згідно якого вона надала останній
грошові кошти у сумі 30 000 доларів США з
умовою їх повернення до 01 грудня 2006
року. По закінченню строку ОСОБА_5 борг
не повернула.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 грудня 2006 року
стягнуті на її користь солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кошти в національній
валюті в розмірі, еквівалентному 30 000
доларів США (за курсом НБУ до гривні
станом на день винесення вказаного
рішення - 22 грудня 2006 року), що становило
151 500 грн., тобто по 15 000 доларів США з
кожного, що дорівнює 75750 грн.

На виконання вказаного рішення буди
видані виконавчі листи, згідно яких
ОСОБА_5 добровільно виконала рішення
суду.

Станом на 10 червня 2013 року відповідач
рішення суду не виконав, ухиляється
від повернення суми позики, чим порушує
взяті на себе зобов'язання.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь
суму боргу за договором позики
(курсову різницю), яка становить 44100
грн.; три відсотки річних у розмірі 14
294,96 грн.; інфляційні збитки в розмірі
56055 грн., що разом складає 114 449,96 грн., а
також судовий збір в сумі 1144, 5 гр.
(а.с.3-5).

22 листопада 2013 року представник
позивача подав клопотання про
стягнення з позивача за результатами
розгляду справи витрат на послуги
адвоката в сумі 3670,40 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 22 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі та
відшкодувати судові витрати.

Вказує, зокрема, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_4
не сплатив суму боргу за договором
позики, розмір якої був встановлений
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 грудня 2006 року.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача, який
заперечує проти задоволення скарги та
вважає рішення суду вірним, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що, оскільки
договірні зобов'язання між сторонами
виникли у іноземній валюті, вимоги
позову щодо стягнення боргу за
договором позики з врахуванням індексу
інфляції не ґрунтуються на вимогах
закону, а вимоги про стягнення трьох
відсотків річних відповідають нормам
ст. 625 ЦК України, проте за ними спливла
позовна давність.

Проте з вказаними висновками суду
повністю погодитись не можна, оскільки
вони не узгоджуються з обставинами
справи та вимогами матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 грудня 2006 року,
залишеним без зміни ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Сумської
області від 6 березня 2007 року,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу та
стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 по 75750 грн. боргу та судові
витрати.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено, що
відповідно до розписки від 01 червня 2000
року ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_3 30 000
доларів США для купівлі земельних
ділянок в АДРЕСА_1, №НОМЕР_1 та
№НОМЕР_2, для будматеріалів та будівлі
на цих ділянках будинку з умовою
повернення боргу до 01 грудня 2006 року, а
при невиконанні цього ОСОБА_5
зобов'язалася переоформити на
позивачку побудований будинок чи
квартиру і машину.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знаходилась в
зареєстрованому шлюбі, мешкали однією
сім'єю на час укладення договору позики
і будівництва будинку.

Суд при розгляді вказаної справи
прийшов до висновку про те, що договір
позики, який укладений ОСОБА_5 з ОСОБА_3,
був укладений в інтересах сім'ї ОСОБА_5
та ОСОБА_4, гроші, одержані за цим
договором, були витрачені на
будівництво будинку саме для їх сім'ї, в
зв'язку з чим відповідач ОСОБА_4 також
повинен відповідати в цивільному
порядку за договором позики перед
ОСОБА_3 (а.с.6-7).

Суд в даній справі, рішення в якій
оскаржує позивачка, прийшов до вірного
висновку про те, що в зв'язку з
набранням рішенням суду від 22 грудня
2006 року законної сили встановлені ним
обставини не підлягають доказуванню
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Згідно інформації від 04 квітня 2013 року,
наданої відділом ДВС Сумського
міського управління юстиції, на
виконанні у вказаному відділі
перебуває виконавчий лист №1806/2-2104/06,
виданий Ковпаківським районним судом
м. Суми про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 75750 грн. боргу, який на
даний час є не виконаним (а.с.10-13).

Постановою державного виконавця
Зарічного відділу ДВС Сумського
міського управління юстиції від 09
червня 2009 року закінчене виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-2104, виданого 27
квітня 2007 року Ковпаківським районним
судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_5,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 по 75750 грн.
суми боргу в частині боржника ОСОБА_5
(а.с.9).

Постановою слідчого слідчого
відділення Сумського МВ УМВС України
в Сумській області від 23 липня 2013 року
закрите кримінальне провадження №
0003716 у зв'язку з відсутністю в діях
невстановленої особи складу
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 358 та ст. 190 КК України,
за результатами розгляду заяви ОСОБА_4
від 21 травня 2013 року з приводу того, що
невстановлена особа підробила
письмову розписку від 1 червня 2000 року
про те, що ОСОБА_3 позичила ОСОБА_5
грошові кошти в сумі 30 000 доларів США
(а.с.39).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського
районного суду м. Суми від 24 жовтня 2013
року, залишеною без зміни ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
8 листопада 2013 року, відмовлено в
задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову
слідчого слідчого відділення
Сумського МВ УМВС України в Сумській
області від 23 липня 2013 року про
закриття кримінального провадження
(а.с.49-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України
передбачають, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом виконання
(неналежне виконання); боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631
ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Позивач довела, що боржник порушив
зобов'язання за договором позики,
рішення суду про стягнення з нього
суми боргу не виконав, а тому у неї
виникло право на стягнення 3% річних
та інфляційних втрат від несплаченої
суми боргу.

Відповідач доводів позивачки з цього
приводу належними доказами не
спростував.

Суд першої інстанції послався на
те, що згідно ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

При цьому суд виходив з того, що
визначення в договорі позики грошових
зобов'язань у іноземній валюті не
суперечить чинному законодавству,
однак унеможливлює урахування
розрахованого Державним комітетом
статистики України індексу інфляції
для обґрунтування вимог, пов'язаних зі
знеціненням боргу, визначеного в
іноземній валюті.

Проте такі висновки суду є
помилковими, оскільки правовідносини
сторін виникли з порушення грошового
зобов'язання, яке виникло з договору
позики, сума боргу за якою в гривнях вже
стягнена за рішенням суду, яке звернене
до примусового виконання.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Ст. 524 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні;
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язанням
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Таким чином, грошовим є зобов'язання,
яке виражається в грошових одиницях
України (грошовому еквіваленті в
іноземній валюті), тобто будь-яке
зобов'язання зі сплати коштів, а саме -
таке правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана сплатити
гроші на користь другої сторони
(кредитора), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Враховуючи, що рішенням суду від 22
грудня 2006 року з відповідача на користь
позивачки в межах позовної давності
стягнуто борг за договором позики у
гривнях, обов'язок відповідача
сплатити цей борг на підставі рішення
суду є грошовим зобов'язанням,
визначеним на підставі зазначених
норм цивільного законодавства в
гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду.

Оскільки між сторонами склалися
правовідносини на підставі договору
позики і є грошовим зобов'язанням,
вираженим на підставі рішення суду в
гривні, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625
ЦК України як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання в
частині стягнення інфляційних втрат і
трьох процентів річних.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК України,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму
боргу та трьох процентів річних - це
спосіб захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Вказана норма права не обмежує права
кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується й після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Чинне законодавство не пов`язує
припинення зобов'язання з ухваленням
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судового рішення про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань та не виключає
відповідальності за порушення строків
розрахунків.

Отже, суд першої інстанції
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Суд першої інстанції в порушення ст. ст.
213, 214 ЦПК України, установивши, що
відповідач зобов'язань за договором
позики, визначених на підставі рішення
суду у гривнях, не виконав, дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення позову з
огляду на те, що предметом договору
позики укладеного між сторонами, були
грошові кошти в іноземній валюті, а
положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо
стягнення з боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
інфляційних втрат може бути
застосоване лише у разі прострочення
грошового зобов'язання в гривні.

Позивачка заявила дві взаємовиключні
вимоги, вимагаючи одночасно стягнути
курсову різницю суми боргу 15 000 доларів
США станом на час винесення рішення
суду від 22 грудня 2006 року і на час
звернення з даним позовом до суду та
інфляційних втрат від тієї ж суми
боргу, стягнутої вказаним рішенням
суду в гривні.

Оскільки основний борг з відповідача
стягнутий не в доларах США, а в сумі,
еквівалентній в національній валюті -
гривні, невиконання рішення суду саме
в гривні дає підстави для застосування
до невиплати цього боргу ст. 625 ЦК
України в частині стягнення
інфляційних втрат до вже стягненої
суми боргу в гривні, а не курсової
різниці основного боргу в доларах США,
та 3% річних.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог у частині
стягнення з відповідача трьох
процентів річних, суд послався на те, що
за договором позики строк виконання
був визначений по грудень 2006 року, а
тому позовна давність, передбачена ст.
257 ЦК України, за вимогами за цим
договором спливла в грудні 2009 року,
оскільки позивачка звернулась до суду
лише в серпні 2013 року.

З огляду на зазначене суд зробив
висновок про те, що відповідно до ч. 4 ст.
267 ЦК України це є підставою для відмови
в позові.

Однак із цим висновком також не можна
погодитись із таких підстав.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Порушення прав позивачки існує і до
цього часу, зобов'язання відповідачем
фактично не виконане, а тому позовні
вимоги позивачки підлягають
задоволенню в межах трирічної позовної
давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Про застосування позовної давності
просив відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку.

Згідно ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або

годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Позивачка звернулась до суду з позовом
12 серпня 2013 року і просила стягнути
спірні суми за період з часу набрання
рішенням суду від 22 грудня 2006 року
законної сили, тобто з 7 березня 2007 року
по 31 травня 2013 року.

Позовні вимоги вона не доповнювала і не
змінювала при розгляді справи в суді
першої інстанції.

Колегія суддів вважає необхідним
скасувати рішення суду першої
інстанції та задовольнити позов про
стягнення спірних сум на підставі ст. 625
ЦК України в межах позовної давності
за три роки перед зверненням позивачки
з позовом до суду, тобто за період з 1
серпня 2010 року по 31 травня 2013 року - по
день в межах позовних вимог, заявлених
позивачкою.

В іншій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають в зв'язку зі
спливом позовної давності.

Сума боргу з врахуванням індексу
інфляції за вказаний період складе 75750
гр. х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 (індекси
інфляції за серпень-грудень 2010 року) х
104,6 ( індекс інфляції за 2011 рік) х 100,2 х 100,
1 (індекси інфляції за січень, травень
2013 року = 83803 гр.

В 2012 році та і в інші місяці 2013 року в
спірний період індекс інфляції
становив менше 100%.

Сума інфляційних втрат від
несвоєчасної сплати боргу, стягненого
за рішенням суду від 22 грудня 2006 року,
складе 83803 гр. - 75750 гр. = 8053 гр.

3% річних за період з 1 серпня 2010 року по
31 травня 2013 року складе:

- за 2010 рік : 75750 гр. : 100% х 3% : 365 днів х 153
дні = 952,58 гр.;

- за 2011-2012 рік : 75750 гр. : 100 % х 3% х 2 (за два
роки) = 4545 гр.;

За січень - травень 2013 року: 75750 гр. : 100% х
3 % : 365 днів х 150 днів = 934,5 гр.

Всього 3% річних за вказаний період
складають:

952, 58 гр. + 934, 5 + 4545 гр. = 6432,08 гр.

Всього на користь позивачки з
відповідача підлягає стягненню 8053 гр. +
6432,08 гр. = 14 485,08 гр.

В зв'язку з частковим задоволенням
позову (на 12, 66%) на користь ОСОБА_3 з
відповідача на підставі ст. 88 ЦПК
України підлягає частковому стягненню
судовий збір, сплачений за розгляд
справи в суді першої та апеляційної
інстанцій (1144,5 гр. + 572,25 гр.) х 0,1266 = 217,34
гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 листопада 2013 року в даній
справі скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 14
485,08 гр. і 217,34 гр. на відшкодування
судового збору.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -