Справа № 572/1750/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року Сарненський районний
суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - Ведяніної
Т.О.

при секретарі - Мартинюк
І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сарни справу
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_1
про звернення стягнення на майно,
виселення, зняття осіб з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Брокбізнесбанк»
звернулось до суду із позовом, в якому
просить звернути стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок із
господарськими будівлями по АДРЕСА_1
шляхом проведення прилюдних торгів під
час проведення виконавчих дій, в
рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем
в сумі 499 490 грн. 18 коп., виселити ОСОБА_1
із вказаного житла із подальшим
зняттям її з реєстраційного обліку,
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені судові витрати.

Представником позивача
надано письмову заяву, відповідно до
якої позивач подані вимоги підтримує у
повному обсязі.

Відповідач у судове
засідання не з`явилась, подала письмові
заперечення щодо пред'явленого позову,
в яких заявлені до неї позовні вимоги
не визнала повністю, зазначила, що ці
вимоги є необґрунтованими через
порушення позивачем вимог Закону
України «Про іпотеку», а саме ст.ст. 35 та
40, якими передбачено, що
іпотекодержатель має письмово
попередити іпотекодавця про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
подальшим виселенням мешканців житла
та надати строк для добровільного
виконання вказаних вимог. Такої
процедури позивач не дотримався, а
тому, на думку відповідача вказані
обставини є підставою для відмови у
задоволенні позову. Крім цього, ОСОБА_1
як на підставу для відмови у
задоволенні позовних вимог вказує на
наявність зареєстрованої малолітньої
дитини у спірному приміщенні,
виселення якої є порушенням Закону
України «Про охорону дитинства» .

Дослідивши докази, надані
сторонами, врахувавши думку сторін, суд
дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК
України - у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Із копії іпотечного
договору № 180К-08/і від 11 квітня 2008 року
вбачається, що між ОСОБА_1.(позичальник)
та ПАТ «Брокбізнесбанк»
(кредитодавець) з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язання,
яке випливає із кредитного договору №
180К-08 від 11 квітня 2008 року, передає в
іпотеку кредитодавцю, який в
подальшому є іпотекодержателем
предмет іпотеки : житловий будинок
житловою площею 34,9 кв.м. з надвірними
будівлями (згідно опису житловий
будинок А-1, сарай-Б, огорожа №2, ворота
№3) по АДРЕСА_1. Пунктом 5.1.1. цього ж
договору передбачено право
іпотекодержателя звернути стягнення
на предмет іпотеки у випадку, якщо при
настанні строку виконання
позичальником основного зобов'язання
або його частини воно не буде виконано.

Копія рішення Сарненського
районнього суду Рівненської області
від 12 листопада 2012 року, яке ухвалено у
справі за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк»
до ОСОБА_1 про стягнення коштів за
кредитним договором, доводить, що з
боку відповідача існує заборгованість
по кредитному договору від 11 квітня 2008
року у сумі 499 490 грн. 18 коп.

Судом не приймаються до уваги
письмові заперечення відповідача, в
яких вона вказувала як на підставу для
відмови у задоволенні позову
відсутність відповідного попередження
про накладення стягнення на предмет
іпотеки із таких міркувань.

Статтею 35 Закону України «Про
іпотеку», а саме - ч.1 дійсно
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є від`ємним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Однак, ч.2 ст.35 цього ж Закону зазначає,
що положення частини 1 цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотеко держателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Таким чином, письмове
попередження іпотекодавцю та боржнику
до подачі до суду відповідного позову
іпотекодержателем не є обов'язковим.

З огляду на наведене,
враховуючи надані позивачем докази,
суд вважає вимогу про звернення
стягнення на предмет іпотеки - належний
ОСОБА_1 на праві власності житловий
будинок АДРЕСА_1 обґрунтованими, а тому
позов в цій частині підлягає до
задоволення.

Одночасно позивачем ставиться
вимога про виселення позивача із
займаного приміщення та зняття її з
реєстрації за вказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України -
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Частиною 3 вказаної вище норми
передбачено, що звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за вийнятками,
встановленими законом.

Таким чином, вбачаються
підстави для виселення позивача, що
мешкає по АДРЕСА_1, тобто із житла, на
яке звернуто стягнення як на предмет
іпотеки.

Відповідач заперечує проти
вказаної вимоги з тих мотивів, що у
спірному житлі зареєстрована та
проживає її малолітня дитина.

Ч.3 ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки
та піклування, наданого відповідно до
закону, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла. Ч.4 ст.177
СК України передбачає, що дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на майно.

Однак, п.44 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що згідно із ст.32 ЦК України,
ст.177 СК та ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотеко держателя після
укладення такого договору не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Із копії будинкової книги на
спірне житло вбачається, що
неповнолітня дитина відповідача -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була
зареєстрована у цьому житлі 2 березня
2009 року, тобто після укладення
відповідачем договору іпотеки. Таким
чином, факт реєстрації відповідачем
неповнолітньої дитини у житловому
приміщенні, яке є предметом іпотеки, в
порушення п.2.5 іпотечного договору №
180К-08/і від 11 квітня 2008 року, укладеного
сторонами по справі, розцінюється
судом як намагання ОСОБА_1 запобігти
таким чином відчуженню житла, а тому не
може бути підставою для відмови у
позові.

На підставі наведеного, суд
вважає, що вимога позивача про
виселення позивача та зняття її з
реєстрації у спірному житлі також
підлягає до задоволення (доказів
добровільного виселення позивача із
приміщення, що є предметом іпотеки суду
не надавалось).

При вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна.

Із копії рішення Сарннського
районного суду Рівненської області від
12 листопада 2012 року встановлено, що
борг ОСОБА_1 перед ПАТ «Брокбізнесбанк»
по кредитному договору від 11 квітня 2008
року становить 499 490 грн. 18 коп.

Висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 30729
від 31 жовтня 2013 року доводить, що
вартість предмету іпотеки - житлового
будинку АДРЕСА_1 становить 180 400
гривень.

Таким чином, звернення стягнення
на житловий будинок АДРЕСА_1 не завдає
збитків іпотекодержателю і не змінює
обсягу його прав, а тому позов в
частині звернення стягнення на
вказаний житловий будинок підлягає до
задоволення.

На підставі наведеного,
ст.ст.11, 627, 628, 589, 590 ЦК України, керуючись
ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА «БРОКБІЗНЕСБАНК» -
задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки : житловий будинок житловою
площею 34,9 кв.м. з надвірними будівлями
(згідно опису житловий будинок А-1,
сарай-Б, огорожа №2, ворота №3) по
АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною - 180 400 грн.,
визначеною в ході експертної оцінки,
проведеної ППФ «Експерт-Рівне» під час
проведення виконавчих дій в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_1 перед
ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ
«БРОКБІЗНЕСБАНК» з вартості предмета
іпотеки за кредитним договором від 11
квітня 2008 року на суму 499 490 грн. 18 коп.

Виселити ОСОБА_1 із житлового
будинку по АДРЕСА_1, знявши її з
реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«БРОКБІЗНЕСБАНК» 114 гривень 70 копійки
понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області
Т.О.Ведяніна