ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-2777/12
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2013 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарях Волошиній І.В.,
Скирута К.В., Кругляк О.В., Єфремову В.В.,
Яківчук К.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4,
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» про поділ
спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
3 особи - ОСОБА_4, Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання права власності на частину
квартири, про поділ спільного майна
подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6
04.11.2011 року звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3, 3 особи - ОСОБА_4, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про поділ
спільного майна подружжя.

Позивач ОСОБА_2 зазначав, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
22.12.2005 року; рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 15.07.2009 року
шлюб між сторонами було розірвано; від
шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Оскільки згоди про добровільний поділ
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя (сторін) між
сторонами не досягнуто, тому він
(позивач) вимушений був звернутися до
суду з даним позовом.

Стверджуючи, що спільним майном
подружжя (сторін) є квартира АДРЕСА_1,
позивач просив визнати квартиру НОМЕР_3
спільним сумісним майном подружжя; в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_2
(позивачем) право власності на ? частину
квартири НОМЕР_3, визнати право
власності на іншу ? частину квартири
НОМЕР_3 за ОСОБА_3 (відповідачкою).

Крім того, 25.04.2006 року між Позивачем та
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було
укладено кредитний договір №014/4038/74/32629
про надання Позивачу кредиту в сумі
30000,00 доларів США, зазначена сума була
витрачена на покупку зазначеної вище
квартири, а сама квартира була передана
в іпотеку Банку (3-ій особі), поручителем
перед Банком за зобов»язаннями
Позивача по Кредитному договору є
ОСОБА_4 (3 особа) - згідно договору поруки
від 25.04.2006 року; за час існування
фактичних шлюбних відносин (з 29.05.2006
року по 31.10.2007 року) сторонами спільно
було частково погашено кредитну
заборгованість за кредитним договором
від 25.04.2006 року в сумі 4500,00 доларів США;
заборгованість Позивача за кредитним
договором станом на 01.11.2007 року
становила 25500,00 доларів США, тобто
розмір зобов»язань сторін за кредитним
договором складають по 50% від залишку
несплаченої частини тіла кредиту - по
12750,00 доларів США.

Після припинення шлюбних відносин
Позивачем особисто було сплачено в
рахунок погашення кредитної
заборгованості 1744,58 доларів США; за цей
же період поручителем

ОСОБА_4 в рахунок виконання зобов»язань
позичальника (позивача) було сплачено
5580,19 доларів США, тобто залишок
несплаченої заборгованості належної
Позивачу становить (12750,00 - 1744,58 - 5580,19) =
5425,23 доларів США.

Після припинення шлюбних відносин
Відповідачкою особисто було сплачено в
рахунок погашення кредитної
заборгованості 1503,34 доларів США, тобто
залишок несплаченої заборгованості
належної відповідачці становить (12750,00 -
1503,34) = 11246,66 доларів США.

Частка Позивача та Відповідачки у
відсотковому відношенні до загальної
суми сплачених коштів становить
відповідно 82,97% та 17,03%.

Тому, Позивач також просить суд (в
редакції уточнених позовних вимог від
09.08.2013 року - а.с.209-214) - в порядку поділу
спільних боргових зобов»язань визнати
за ОСОБА_2: заборгованість за тілом
кредиту станом на 05.06.2012 року в сумі 5425,23
доларів США; заборгованість за
простроченими відсотками станом на
05.06.2012 року в розмірі 17,03% від загальної
суми прострочених відсотків - 625,24
доларів США; заборгованість по сплаті
нарахованої пені за прострочення
повернення кредиту станом на 05.06.2012
року в розмірі 17,03% від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
повернення кредиту - 1077,06 доларів США;
заборгованість по сплаті нарахованої
пені за прострочення сплати відсотків
за кредитним договором станом на 05.06.2012
року в розмірі 17,03% від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
сплати відсотків - 840,18 доларів США; в
порядку поділу спільних боргових
зобов»язань визнати за ОСОБА_3:
заборгованість за тілом кредиту станом
на 05.06.2012 року в сумі 11246,66 доларів США;
заборгованість за простроченими
відсотками станом на 05.06.2012 року в
розмірі 82,97% від загальної суми
прострочених відсотків - 3046,16 доларів
США; заборгованість по сплаті
нарахованої пені за прострочення
повернення кредиту станом на 05.06.2012
року в розмірі 82,97% від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
повернення кредиту - 5247,45 доларів США;
заборгованість по сплаті нарахованої
пені за прострочення сплати відсотків
за кредитним договором станом на 05.06.2012
року в розмірі 82,97% від загальної суми
нарахованої пені за прострочення
сплати відсотків - 4093,36 доларів США.

ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, 3 особи -
ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання права власності на частину
квартири та про поділ спільного майна
подружжя.

ОСОБА_3 зазначала, що дійсно, як
стверджує позивач за первісним
позовом, спірна квартира НОМЕР_3 була
придбана сторонами за 328250,00 грн., що
дорівнює згідно офіційного курсу НБУ
на дату придбання квартири 65000,00
доларів США; але зазначена сума
складається з - 23000,00 доларів США, які
належали їй до шлюбу (особисті кошти) та
були отримані від продажу належної їй
на праві власності квартири АДРЕСА_2
згідно договору купівлі-продажу
квартири від 20.04.2006 року, що становить
більше ніж 1/3 від загальної вартості
спірної квартири; 12000,00 доларів США, що
були спільними коштами подружжя
(сторін); 30000,00 доларів США, що були
отримані ОСОБА_2 за кредитним договором
від 25.04.2006 року і були внесені сторонами
в рахунок оплати за придбану спірну
квартиру.

Таким чином, стверджуючи, що вона
(ОСОБА_3) за кредитним договором з
квітня 2006 року по вересень 2007 року (під
час шлюбу - до моменту припинення
шлюбно-сімейних відносин та ведення
спільного господарства - з листопада 2007
року, що встановлено рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
15.09.2009 року у справі про розірвання
шлюбу між сторонами) разом з ОСОБА_2
сплатили 4381,00 доларів США, з яких її
частка становить 2190,50 доларів США; з
жовтня 2007 року по серпень 2008 року вона
сплатила особисто на погашення кредиту
3117,29 доларів США; з вересня 2008 року по
липень 2010 року вона разом із
поручителем ОСОБА_4 (батьком) сплатили
9270,79 доларів США, що разом становить -
14578,58 доларів США; крім того, нею
особисто сплачено пені в сумі 1154,94 грн.,
а також страхові платежі в сумі 3667,34
грн.; тому, вважаючи, що вона сумлінно
сплатила ? частину зобов»язань за
кредитним договором, просила погашення
решти боргових зобов»язань за
кредитним договором віднести на
рахунок ОСОБА_2, відмовивши останньому
в задоволенні його вимог в частині
розподілу боргових зобов»язань, та
постановити рішення, яким - визнати за
нею (ОСОБА_3) право власності на 1/3
частину квартири НОМЕР_3 як особистої
власності, набутої під час шлюбу;
визнати спільним майном подружжя 2/3
частини квартири НОМЕР_3; в порядку
поділу спільного майна подружжя -
визнати за нею (ОСОБА_3) право власності
на 1/3 частину квартири НОМЕР_3, визнати
за ОСОБА_2 право власності на іншу 1/3
частину квартири НОМЕР_3.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги за
первісним та зустрічним позовами
відповідно підтримали та просили їх
задовольнити в повному обсязі, а в
задоволенні зустрічних вимог
відповідно - відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_6, ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_7, пояснення ОСОБА_3 як
представника 3-ої особи ОСОБА_4,
пояснення представника 3-ої особи ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» - Федорченко
О.М., який не заперечував проти
розподілу спірної квартири між
сторонами відповідно до вимог діючого
законодавства; дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 22.12.2005 року; від
шлюбу сторони спільних дітей не мають;
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.07.2009 року шлюб між сторонами
було розірвано; зазначеним рішенням
встановлено факт припинення між
подружжям (сторонами) шлюбно-сімейних
відносин та ведення спільного
господарства з листопада 2007 року
(а.с.14-15).

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.68, 69 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Дружина та чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення. Майно, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно ч.7 ст.57 СК України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

В судовому засіданні сторони не
заперечують факт придбання під час
шлюбу згідно договору купівлі-продажу
квартири від 25.04.2006 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
25.04.2006 року за реєстровим №1247, квартири
АДРЕСА_1; даний договір було оформлено
на покупця ОСОБА_2 (позивача за
первісним позовом); договір
зареєстровано в БТІ м. Києва 05.05.2006 року
(а.с.11); нотаріально посвідченою заявою
від 25.04.2006 року ОСОБА_3 давала свою згоду
чоловікові ОСОБА_2 на купівлю квартири
НОМЕР_3 за ціну та на умовах за його
розсудом, а також надала згоду на
передачу квартири в іпотеку АППБ
«Аваль» (а.с.9-10, 226).

Згідно п.4 Договору купівлі-продажу
квартири від 25.04.2006 року продаж
квартири НОМЕР_3 вчинено за 328250,00 грн.,
що станом на день підписання договору
за курсом НБУ становило 65000,00 доларів
США, що не оспорюється сторонами.

Ствердження позивачки ОСОБА_3 про те, що
для придбання квартири АДРЕСА_1 були
використані кошти від продажу належної
їй на праві власності квартири АДРЕСА_2
в сумі 23000,00 доларів США,
підтверджуються - копією Договору
купівлі-продажу квартири від 20.04.2006
року (а.с.229-230), копією рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08.11.2012 року, яким
встановлено факт продажу квартири №29
за 183839,00 грн., що становило за курсом НБУ
23000,00 доларів США (а.с.227-228); поясненнями
3-ої особи ОСОБА_4 і фактично не
заперечуються самим ОСОБА_2

Для придбання квартири НОМЕР_3 ОСОБА_2
згідно Кредитного договору №014/4038/74/32629
від 25.04.2006 року отримав також кредит у
АППБ «Аваль» (правонаступник

- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 3 особа) в
розмірі 30000,00 доларів США, який за
умовами договору він зобов»язаний
повернути до 25.04.2016 року, зі сплатою 12,0%
річних (а.с.8); забезпеченням виконання
зобов»язань позичальником ОСОБА_2 по
кредитному договору є договір іпотеки
від 25.04.2006 року, предметом іпотеки за
яким є квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10), а також
фінансова порука фізичної особи -
ОСОБА_4 (батька ОСОБА_3) згідно договору
поруки від 25.04.2006 року (а.с.12).

Таким чином, суд вважає встановленим
факт купівлі спірної квартири НОМЕР_3
сторонами за кошти - 30000,00 доларів США
(кредитні кошти - спільні кошти
подружжя), 23000,00 доларів США - особисті
кошти ОСОБА_3 та 12000,00 доларів США - з
пояснень сторін, що також належали
подружжю (наявні готівкові
накопичення); при цьому, судом не
приймається як належний доказ -
розписка датована 14.04.2006 року на суму
15000,00 доларів США, як кошти, отримані
сторонами від ОСОБА_10 (матері ОСОБА_2)
для придбання квартири НОМЕР_3 (а.с.225 -
копія), оскільки сторони не
заперечують, що решта суми грошових
коштів, витрачених на купівлю спірної
квартири, крім кредитних коштів та
коштів від продажу належної ОСОБА_3
квартири у м. Кіровограді, є спільними
коштами подружжя.

За встановлених обставин, відповідно
до положень ч.7 ст.57 СК України підлягає
задоволенню вимога ОСОБА_3 в частині
визнання за нею права особистої
приватної власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1; інші 2/3 частини
квартири НОМЕР_3 є об»єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (подружжя), частки яких (сторін) у
цьому майні є рівними, тобто по 1/3
частині квартири НОМЕР_3.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 по
зустрічному позову в частині визнання
1/3 частини квартири АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_3; визнання 2/3
частин квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; та
визнання в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя права
власності - за ОСОБА_2 на 1/3 частину
квартири НОМЕР_3 та за ОСОБА_3 - на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 - підлягають
задоволенню, а позовні вимоги в цій
частині ОСОБА_2 відповідно підлягають
задоволенню частково.

Оскільки суд, вирішуючи питання про
поділ спільного сумісного майна
подружжя, зобов»язаний вирішити
питання щодо боргових зобов»язань
подружжя, пов»язаних з даним майном, в
інший частині вимог позивачів суд
приходить до наступного.

Строк виконання зобов»язань
позичальником ОСОБА_2 за Кредитним
договором №014/4038/74/32629 від 25.04.2006 року
закінчується 25.04.2016 року (а.с.8).

Як встановлено в судовому засіданні,
спільні зобов»язання щодо повернення
кредитних коштів відповідно до
кредитного договору у ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виникли з 01.11.2007 року.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості згідно Кредитного
договору №014/4038/74/32629 від 25.04.2006 року
станом на 05.06.2012 року (а.с.79-81) та наданих
сторонами платіжних квитанцій (а.с.107-186,
215-220) - спільними зобов»язаннями сторін
з 01.11.2007 року є: сплата кредиту в сумі
25500,00 доларів США (частка кожного з
подружжя становить ? та дорівнює 12750,00
доларів США), та сплата процентів за
користування кредитними коштами з
розрахунку (15746,78 на 14.05.2012 р. - 5113,04
станом по 01.11.2007 р.) = 10633,74 доларів США
(частка кожного з подружжя становить ?
та дорівнює 5316,87 доларів США).

Позивачкою ОСОБА_3 з 01.11.2007 року разом із
батьком ОСОБА_4 було сплачено - 7083,53
доларів США на погашення кредиту; тому
різниця як боргове невиконане
зобов»язання її в цій частині
зобов»язань становитиме (12750,00 - 7083,53) =
5666,47 доларів США; аналогічно - ОСОБА_3 з
01.11.2007 року разом із батьком ОСОБА_4 було
сплачено - 4928,92 доларів США на погашення
процентів за користування кредитом;
тому різниця як боргове невиконане
зобов»язання її в цій частині
зобов»язань становитиме (5316,87 - 4928,92) =
387,95 доларів США.

Загальний розмір невиконаних
зобов»язань ОСОБА_3 (у зв»язку із
розірванням шлюбу та поділом спільного
майна подружжя) по кредитним
зобов»язанням ОСОБА_2 за Кредитним
договором №014/4038/74/32629 від 25.04.2006 року
становить (5666,47 + 387,95) =

6054,42 доларів США, що станом на 13.09.2013
року згідно курсу НБУ складає (6054,42 х
7,993) = 48392,97 грн., тому зазначена сума -
48392,97 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2; в решті вимог
позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має бути
відмовлено, як заявлених без достатніх
правових підстав і не доведених в
судовому засіданні.

Щодо розподілу судових витрат
відповідно до ст.88 ЦПК України,
враховуючи обставини справи, суд
вважає за доцільне покласти ці витрати
на сторони у розмірі фактично
понесених кожною стороною витрат.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 174 ЦПК
України, на підставі ст.ст.57, 60, 61, 63, 68, 69,
70, 71 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
особистою приватною власністю ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Визнати 2/3 частини квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
різницю вартості часток у праві
власності на спільне майно у сумі 48392
(сорок вісім тисяч триста дев»яносто
дві) грн. 97 коп.

В решті вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.