Справа № 569/3463/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2013 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

у складі головуючої судді Рудики Л.Д.

при секретарі - Чабала В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідача
Орган опіки та піклування
рівненського міськвиконкому про
визнання недійсним договору дарування,
визнання правочину договором
купівлі-продажу та визнання права
особистої власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про
визнання про визнання недійсним
договору дарування, визнання правочину
договором купівлі-продажу та визнання
права особистої власності на квартиру.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
син ОСОБА_5, після смерті його
відкрилась спадщина на квартиру
АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем за законом
першої черги разом із батьком
спадкодавця ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 При
зверненні до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини вона дізналась про
те, що син є власником лише ? частини
квартири, оскільки вказана квартира
була подарована ОСОБА_3 її сину та його,
на той час дружині, відповідачу ОСОБА_2
Вказала, що вказана обставина не
відповідає дійсності, оскільки вказана
квартира була придбана у ОСОБА_3 її
сином за кошти, що отримані ним від
продажу майна, що є його особистою
власністю, а отже вважає квартиру
АДРЕСА_1 особистою власністю її сина
ОСОБА_5

В судове засідання позивач не
з»явилась, про день та час слухання
справи повідомлялась належним чином.
Представник позивача ОСОБА_8 в судовому
засіданні позовні вимоги свого
довірителя підтримала, просила їх
задоволити. Вказала, що зі слів ОСОБА_3
позивачу стало відомо, що йому
сплачено кошти з квартиру, До
купівлі-продажу син позивача із ОСОБА_3
знайомі не були.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_9 позов не визнали, просили
відмовити в його задоволенні. Вказали,
що спірна квартира була подарована
ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ОСОБА_3, коштів за
квартиру не сплачували. Просили
застосувати наслідки пропуску строку
позовної давності позивачем ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник третьої особи на стороні
відповідача Органу опіки та піклування
Рівненської міської ради в судове
засідання не з»явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Зясувавши обставини справи, заслухавши
пояснення учасників процесу, допитавши
свідків, дослідивши та перевіривши їх
доказами, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2002 року між
ОСОБА_3 як дарителем та ОСОБА_5, ОСОБА_2
як обдарованими укладено договір
згідно якого даритель подарував, а
обдаровані прийняли в дар квартиру
АДРЕСА_1 в рівних частинах кожному,
тобто по ? частині.

Вказана квартира зареєстрована на
праві приватної власності за ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 по ? частині за кожним
Рівненським міським бюро технічної
інвентаризації 17 жовтня 2002 року.

Відповідно до довідки приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 від 05.07.2011
року 08 серпня 2002 року ним був
посвідчений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_5 як
продавцем та ОСОБА_12 як покупцем.
Вказана квартира належала продавцю
ОСОБА_10 на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого 11.12.2000 року
Рівненською дистанцією цивільних
споруд Львівської залізниці згідно
розпорядження від 28.11.2000 року за № 315,
зареєстрованого 22.02.2002 року в
Рівненському міському бюро технічної
інвентаризації та договору дарування
посвідченого 02.10.2001 року приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 за
реєстровим номером № 1779 за 7000 гривень.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_5 пояснила, що у її брата
ОСОБА_5 була у власності 2-кімнатна
квартира в АДРЕСА_2, які він продав,
придбавши однокімнатну квартиру по
АДРЕСА_1 Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що
йому ще винні гроші за квартиру. Ці ж
обставини підтвердили в судовому
засіданні і свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15

Згідно зі ст.243 ЦК УРСР за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, головною відмінністю договору
купівлі-продажу від договору дарування
є його оплатність. Як встановлено в
судовому засіданні правочин, який був
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2
був оплатним, оскільки даритель ОСОБА_3
отримав кошти за спірну квартиру.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою
третьою, пятою та шостою ст.203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, або одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 57 Сімейного
кодексу України квартира АДРЕСА_2, яка
продана ним 08.08.2002 року за 7000 гривень
була особистою власністю ОСОБА_5

Враховуючи, що ОСОБА_5 було продано
квартиру, яка була його особистою
власністю, кошти отримані від її
продажу та майно, що набуте за ці кошти
також є його особистою власністю.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Таким чином суд приходить до висновку,
що 08 вересня 2002 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 , ОСОБА_2 був укладений не
договір дарування, а договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, та
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх заперечень на
позов ОСОБА_1

Посилання відповідача ОСОБА_2 на
пропуск позивачем строку позовної
давності не заслуговують на увагу
суду, оскільки про порушення свого
права як спадкоємця позивач ОСОБА_1
дізналась 01 липня 2011 року при подачі
заяви про прийняття спадщини. До
позовних вимог про визнання правочину
недійсним застосовується загальний
трирічний строк позовної давності,
який станом на день розгляду справи не
сплив. Річний строк позовної давності
застосовується до вимог про розірвання
договору дарування, а не визнання його
недійсним.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, посвідчений 27.09.2002
року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 за № 2687.

Визнати правочин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу 27.09.2002 року за № 2687 договором
купівлі-продажу за яким ОСОБА_3 продав,
а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою
власністю ОСОБА_5.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Л.Д. Рудика