Справа № 459/4559/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2013 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого-судді
Грабовського
В.В.,

з участю: секретаря судового засідання
Бицької
М.В.,

позивача
ОСОБ
А_1,

представник
позивача
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників
відповідачів:

ОСОБА_4
ССНВНПЗ
ОСОБА_5,

ДП «Львіввугілля»

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_7 виконавчої дирекції ОСОБА_4
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області, Державного
підприємства «Львіввугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров’я при
виконанні трудових обов’язків
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач
звернувся в суд із позовом, в якому
просить стягнути з ОСОБА_7 виконавчої
дирекції ОСОБА_4 соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді 10
000 грн. відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров’я при
виконанні трудових обов’язків
внаслідок професійного захворювання;
стягнути з ДП «Львіввугілля» 20 000 грн.
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров’я при
виконанні трудових обов’язків
внаслідок трудового каліцтва. В
обґрунтування позовних вимог послався
на те, що 19.12.1983 року прийнятий учнем
підземного гірника на шахту № 10
«Великомостівська». 26.03.1984 року
переведений на посаду підземного
кріпильника III розряду. 28.03.1986 року
переведений на посаду гірника очисного
вибою V розряду. 14.03.2000 року звільнений
з роботи у зв’язку з невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров’я, що перешкоджає продовженню
даної роботи. 22.07.1999 року з позивачем
стався нещасний випадок, внаслідок
якого останній отримав травму правої
ноги. З 22.07.1999 року по 13.08.1999 року
стаціонарно лікувався з приводу
перелому обох кісток правої гомілки. З
14.01.2000 року по 28.01.2000 року перебував в
травматологічному відділенні.
Довідкою МСЕК від 14.03.2000 року позивачу
встановлено II групу інвалідності.
Згідно з довідкою МСЕК від 14.03.2000 року
останньому встановлено 70% втрати
профпрацездатності по трудовому
каліцтву. Відповідно до довідки МСЕК
від 14.03.2001 року позивачу встановлено 60%
втрати працездатності по трудовому
каліцтву та III групу інвалідності.
Відповідно до довідки МСЕК від 19.03.2002
року позивачу встановлено 50 % втрати
працездатності по трудовому каліцтву
та III групу інвалідності. Згідно з
довідкою МСЕК від 13.03.2003 року позивачу
встановлено 30% втрати працездатності
по трудовому каліцтву та III групу
інвалідності. У зв’язку з тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці в нього погіршився стан
здоров’я, внаслідок чого неодноразово
був змушений звертатися за медичною
допомогою. Відповідно до довідки МСЕК
від 03.03.2004 року позивачу встановлено 50%
втрати професійної працездатності, з
них 30% - трудове каліцтво, 20% -
антракосилікоз встановлено вперше.
Згідно з довідкою МСЕК від 03.03.2004 року III
групу інвалідності. Відповідно до
довідки МСЕК від 01.03.2005 року 50% втрати
професійної працездатності, з них 30% -
трудове каліцтво, 20% - антрасилікоз та III
групу інвалідності. Довідкою МСЕК від
01.03.2007 року останньому встановлено
безтерміново 60% втрати професійної
працездатності, з них 30% - трудове
каліцтво, 30% - антрасилікоз. Згідно з
довідкою МСЕК від 01.03.2007 року позивачу
безтерміново встановлено III групу
інвалідності.

Представник відповідача
ОСОБА_7 виконавчої дирекції ОСОБА_4
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області подав письмове
заперечення на позовну заяву, в якій
зазначає, що підставою для
відшкодування моральної шкоди може
бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Також зазначає про пропущення
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду. Зазначив, що
позивачем не надано жодного медичного
висновку та доказу про те, що саме від
професійного захворювання він терпить
моральні і фізичні страждання, а не від
загальних захворювань. Просить
відмовити позивачу у задоволенні
позовної заяви.

Представник відповідача ДП
«Львіввугілля» подав письмове
заперечення на позовну заяву, в якому
зазначає, що підставою для
відшкодування моральної шкоди може
бути висновок лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Також зазначає про пропущення
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду. Зазначив, що
позивачу при влаштуванні на роботу
було відомо про наявність шкідливих
факторів. Просить відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Позивач в судовому
засіданні позов підтримав та пояснив,
що постійно лікується, про шкідливі
умови праці знав. Просить позов
задовольнити.

Представник позивача в
судовому засіданні позов підтримав та
пояснив, що позивачу вперше було
встановлено втрату працездатності в 2000
році – 70% по трудовому каліцтву, в 2003-2004
році встановлено силікоз – 20%. Просить
позов задовольнити.

Представник відповідача
ОСОБА_7 виконавчої дирекції ОСОБА_4
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що позивач в позовній заяві
посилається на втрату працездатності,
яка йому встановлена до створення
ОСОБА_4. З 20% втрати професійної
працездатності особа допускається до
роботи, тобто позивач міг продовжувати
працювати в цих умовах. Окрім цього,
позивачем не надано доказів моральних
страждань. Просить відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача ДП
«Львіввугілля» в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що
підставою для відшкодування моральної
шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра. Розмір відшкодування
не може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Окрім цього, позивачем
пропущено тримісячний строк для
звернення до суду.

Заслухавши пояснення
сторін, з’ясувавши обставини справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з огляду на таке.

Як видно з трудової книжки
позивача, останній 19.12.1983 року
прийнятий учнем підземного гірника на
шахту № 10 «Великомостівська». 26.03.1984
року переведений на посаду підземного
кріпильника III розряду. 28.03.1986 року
переведений на посаду гірника очисного
вибою V розряду. 14.03.2000 року звільнений
по ст.40 п.2 КЗпП України у зв’язку з
невідповідністю виконуваній роботі
внаслідок стану здоров’я, що
перешкоджає продовженню даної роботи.

22.07.1999 року із ОСОБА_1 стався
нещасний випадок, внаслідок якого
останній отримав травму правої ноги
(акт № 69 про нещасний випадок, а.с. 30-31).

У зв’язку з тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці позивач був змушений
звертатися за медичною допомогою,
зокрема, в період з 20.10.2003 року по 03.11.2003
року, в період з 10.12.2003 року по 29.12.2003
року, в період з 07.02.2005 року по 21.02.2005
року, в період з 09.12.2005 року по 24.12.2005
року, в період з 10.11.2006 року по 24.11.2006
року, в період з 18.01.2007 року по 06.02.2007
року, в період з 15.08.2011 року по 08.09.2011
року.

Згідно з довідкою МСЕК серії
ЛВА-2 № 010095 від 14.03.2000 року позивачу
встановлено 70% втрати професійної
працездатності та II групу інвалідності
внаслідок трудового каліцтва.

Відповідно до довідки МСЕК
серії ЛВА-1 № 062917 від 14.03.2000 року
останньому встановлено II групу
інвалідності у зв’язку з трудовим
каліцтвом.

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №
010513 від 14.03.2001 року позивачу
встановлено 60% втрати професійної
працездатності та III групу
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва.

Згідно з довідкою МСЕК серії
ЛВА-2 № 010920 від 19.03.2002 року ОСОБА_1
встановлено 50% втрати професійної
працездатності та III групу
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва.

Відповідно до довідки МСЕК
серії ЛВА-2 № 012390 від 13.03.2003 року
останньому встановлено 30% втрати
професійної працездатності та III групу
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва.

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №
008399 від 03.03.2004 року позивачу
встановлено 50% втрати професійної
працездатності, з яких 30% - трудове
каліцтво, 20% - антракосилікоз
(встановлено вперше) та III групу
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва.

Згідно з довідкою МСЕК серії
ЛВА-2 № 015390 від 01.03.2005 року останньому
встановлено 50% втрати професійної
працездатності, з яких: 20% -
антракосилікоз, 30% - трудове каліцтво у
зв’язку із трудовим каліцтвом.

Відповідно до довідки МСЕК
серії ЛВА-1 № 336181 від 01.03.2007 року
позивачу встановлено безтерміново III
групу інвалідності внаслідок
трудового каліцтва.

Довідкою МСЕК серії ЛВА2- № 020227 від
01.03.2007 року останньому безтерміново
встановлено 60% втрати професійної
працездатності, з яких: 30% - трудове
каліцтво, 30% - антракосилікоз, у зв’язку
із трудовим каліцтвом.

Вирішуючи питання про
стягнення з ОСОБА_7 виконавчої дирекції
ОСОБА_4 соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Червонограді (далі – ОСОБА_4) моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров’я при виконанні трудових
обов’язків внаслідок професійного
захворювання, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2
статті 153 Кодексу законів про працю
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу
законів про працю України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Згідно з частинами 2, 3 статті
23 ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або і інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК
України установлено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168
ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я, може
бути відшкодована одноразово або
шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції ОСОБА_4
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв’язку
з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров’я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров’я тощо.
Ушкодження здоров’я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов’язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини
справи та правові положення, на думку
суду, свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві ОСОБА_4
моральної шкоди унаслідок ушкодження
його здоров’я при виконанні трудових
обов’язків, що потягло за собою
професійне захворювання, а отже, про
право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди підтверджується також
наявними у справі копіями медичних
документів та знаходить своє пояснення
згідно із вищевказаними положеннями
Рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

При цьому судом ураховано,
що на день встановлення МСЕК
позивачеві 50% втрати професійної
працездатності, з яких 20 % - професійне
захворювання (а.с. 39) та виникнення у
нього права на відшкодування моральної
шкоди обов’язок з відшкодування
завданої моральної шкоди Законом
України «Про загальнообов’язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105-XIV, у редакції, чинній на цей час,
покладено на ОСОБА_7 виконавчої
дирекції ОСОБА_4 соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Вирішуючи питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
(суму її компенсації), що підлягає
стягненню з ОСОБА_4 у зв’язку із
професійним захворюванням, судом
ураховано тяжкість завданої
позивачеві моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних та
фізичних страждань, стан його
здоров’я, тяжкість професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності унаслідок
профзахворювання, що становить 60 %, з
яких, зокрема, 30% - професійне
захворювання. При цьому суд виходить із
засад розумності, виваженості та
справедливості, що відповідає вимогам
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Тому суд вважає, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди, що підлягає стягненню
з ОСОБА_4, складає 4000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення
10000,00 грн., то суд вважає, що така
належним чином не вмотивована, є
завищеною і не відповідає тяжкості та
характеру завданої позивачеві шкоди.

Посилання представника
ОСОБА_4 на пропуск позивачем строку
позовної давності є безпідставними,
оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю (тобто
і на вимогу про відшкодування
моральної шкоди) позовна давність не
поширюється. Аналогічні роз'яснення
надані у п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Вирішуючи спір щодо
стягнення з ДП «Львіввугілля»
відшкодування моральної шкоди
внаслідок трудового каліцтва, суд
виходить з наступного.

Право на відшкодування
моральної шкоди у зв’язку з
ушкодженням здоров’я на виробництві
вперше було передбачено Законом
України «Про охорону праці», який
введено в дію 24.11.1992 року (згідно
Постанови Верховної Ради України від
14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до статті 12
Закону України «Про охорону праці»
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв’язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, заподіяні працівникові
внаслідок фізичного або психічного
впливу, що спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Відшкодування моральної
шкоди можливе без втрати потерпілим
працездатності. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Такий порядок був
передбачений Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров’я, пов’язаним з
виконанням ним трудових обов’язків,
затвердженими постановою Кабінету
міністрів України від 22.06.1993 року № 492,
введеними в дію з 01.07.1993 року (далі –
Правила).

Згідно з абзацом 5 пункту 4
цих Правил за наявності факту
моральної шкоди потерпілому
відшкодовується така.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди, а отже, право на її
відшкодування, підтверджується
наявними у справі копіями медичних
документів, що підтверджують втрату
ним професійної працездатності
унаслідок трудового каліцтва, що
призвело, зокрема, до постійного
лікування та витрат на нього.

Щодо розміру відшкодування
моральної шкоди, судом ураховано таке.

Відповідно до пункту 38
Правил право на отримання потерпілим
виплат на відшкодування шкоди настає з
дня встановлення йому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.

Ураховуючи, що стійку втрату
професійної працездатності позивачеві
вперше було встановлено 14.03.2000 року, а
розмір відшкодування моральної шкоди
на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11
зазначених Правил, не міг перевищувати
150 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, який відповідно до Указу
Президента України від 21.11.1995 року №
1082/95 становив 17,00 грн., беручи до уваги
тяжкість завданої позивачеві
моральної шкоди, глибину, тривалість та
характер моральних та фізичних
страждань, стан його здоров’я,
тяжкість трудового каліцтва, настання
у зв'язку з цим негативних змін у його
житті, необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, суд дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача максимальний
розмір відшкодування, що становить 2550,00
грн. (17/розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян/ х 150
/неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян/ = 2550).

Щодо вимоги про стягнення
20000,00 грн., то така перевищує
встановлений у Правилах її граничний
розмір, у зв’язку з чим задоволенню у
повному обсязі не підлягає.

Безпідставним є посилання
представника ДП «Львіввугілля» на
пропуск позивачем строку позовної
давності щодо стягнення моральної
шкоди у відповідності до статті 233 КЗпП
України, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 233 КЗпП
України до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством,
дійсно застосовується тримісячний
строк звернення до суду, однак до інших
вимог про відшкодування моральної
шкоди, зокрема вимог, що випливають з
порушення особистих немайнових прав,
строки позовної давності відповідно до
ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не
застосовуються (п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

З набранням чинності ЦК
України 2004 року позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров’я
або смертю (п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України).

Отже, на спірні
правовідносини поширюється дія ЦК
України в редакції 1963 року, відповідно
до статті 83 якого позовна давність не
розповсюджується на вимоги позивача,
оскільки вони випливають із порушення
особистих немайнових прав.

Решта доводів представників
відповідачів стосовно заперечення
факту завдання позивачеві моральної
шкоди спростовуються вищенаведеними
висновками суду.

Таким чином, позов
задовольняється частково у межах,
зазначених вище.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_7
виконавчої дирекції ОСОБА_4
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_1
4000 (чотири тисячі),00 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров’я при
виконанні трудових обов’язків
внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Державного
підприємства «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_1 2550 (дві тисячі п’ятсот
п’ятдесят),00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров’я при виконанні
трудових обов’язків внаслідок
трудового каліцтва.

У задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

В. В.
Грабовський