Провадження по справі 2/122/1374/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого, судді          –
Домнікової М.В.,

при секретарях          – Новікові
В.Р., Шерет Ф.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, мотивуючі позовні
вимоги тим, що позивачка відповідно до
рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 17.11.2003 року є власником
73/100 часток домоволодіння №143 по вул.
Євпаторійське шосе в м. Сімферополі, а
відповідач є власником 8/100 часток
вищезазначеного домоволодіння. Також
рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 17.11.2003 року
визначений порядок користування
земельною ділянкою площею 0,08 га за
адресою: м. Сімферополь, вул.
Євпаторійське шосе, 143 згідно з
додатком № 1 до висновку експерта № 568
від 24.09.2003 року та надані у користування
ОСОБА_1 земельні ділянки №№ 3,5 площею 400
кв.м.; відповідачу, ОСОБА_2 - земельні
ділянки №№ 6,7,8 площею 400 кв.м.; земельні
ділянки № № 1,9 залишені у загальному
користуванні. У зв’яку з тим, що після
прийняття рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 17.11.2003
року сторони по справі не врегулювали
питання переносу належного ОСОБА_1
паркану, що знаходиться на земельних
ділянках № 3, 8 за адресою: м.
Сімферополь, вул. Євпаторійське шосе,
143, ОСОБА_2 у червні 2012 року звернувся з
позовом до ОСОБА_1 про зобов’язання
усунути перешкоди у користуванні
шляхом зносу із зазначеної земельної
ділянки самовільно побудованих
господарських споруд за виключенням
вбиральні та колодязя, а також шляхом
зносу паркану та про зобов’язання
ОСОБА_1 привести земельну ділянку у
первісний стан. Рішенням Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 22.11.2012
року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені в повному обсязі. Однак,
рішенням Апеляційного суду АРК від
20.02.2013 року рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 22.11.2012
року скасовано; відмовлено ОСОБА_2 в
задоволені позову. 20.04.2013 року о десятій
годині ранку ОСОБА_2 разом з чотирма
чоловіками, якими він особисто керував,
в супереч діючому законодавству
України самовільно демонтував
належний позивачці паркан, який
знаходиться на земельній ділянці № 3,8
за адресою: м. Сімферополь, вул.
Євпаторійське шосе, 143. На звернення
ОСОБА_1 відповідач відмовився пояснити
свої дії та став погрожувати їй. Ці
обставини зазначені в протоколі
прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення, що 20.04.2013
року був складений слідчим
Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в
АРК лейтенантом міліції ОСОБА_3 та
протоколом огляду місця події. 20.04.2013
року працівниками приватного
підприємства «Грандекс-СТН» було
здійснено підрядні роботи по
встановленню нового паркану замість
зруйнованого відповідачем з
матеріалів підрядника. Вартість
проведених робіт відповідно до
договору підряду № 22 від 20.04.2013 року
склала 2000,00 грн., які ОСОБА_1 сплатила.
26.04.2013 року слідчим СВ Залізничного РВ
СМУ ГУМВС України в АРК лейтенантом
міліції ОСОБА_4 була винесена постанова
про закриття кримінального
провадження у зв’язку з тим, що
заподіяний матеріальний збиток склав
2000,00 грн., що не включає в себе ознак
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194
КК України та рекомендовано звернутися
за захистом своїх прав у порядку
цивільного судочинства. Також ОСОБА_1
була діями відповідача завдана й
моральна шкода, яку позивачка оцінює в
розмірі 3000,00 грн. Завдану моральну
шкоду, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що коли
відповідач разом з іншими особами,
почали руйнувати паркан, вона
знаходилася дома одна та дуже
перелякалася. Крім того, відповідач
погрожував пізніш позивачці у
присутності її чоловіка, ОСОБА_5 та її
сина, ОСОБА_6 Позивачка перенесла
нервові потрясіння, що виникли
внаслідок скоєння 20.04.2013 року
відповідачем протиправних дій. 22.04.2013
року ОСОБА_1 звернулася до медичної
установи для проходження лікування,
оскільки два дні відчувала сильні та
періодичні болі в області серця. У
медичній картці невролог та терапевт
зазначили, що погіршення стану
здоров’я ОСОБА_1 виникло внаслідок
конфлікту із сусідами. З урахуванням
наведеного та з посиланням на статті 23,
1166, 1167, 1192 ЦК України позивачка ОСОБА_1
просила суд: стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивачки
матеріальну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а
також моральну шкоду в розмірі 3000,00
грн.; судові витрати покласти на
відповідача.

Позивачка у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та з підстав,
викладених у позовній заяві, просила
позов задовольнити.

Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення позову
ОСОБА_1, вважали його необґрунтованим
та просили відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні доводи
позивачки, заперечення відповідача та
його представника, допитавши свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
оглянувши матеріали кримінального
провадження за №0001894, дослідивши
та оцінивши усі наявні по справі докази
та матеріали цивільної справи у їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
відмову ОСОБА_1 у задоволені позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 17 листопада 2003 року
позов ОСОБА_1 був задоволений та
змінений розмір ідеальних часток
співвласників у житловому будинку №143
по вул. Євпаторійське шосе у м.
Сімферополі та визначено ОСОБА_1 – 73/100
часток, ОСОБА_2 – 8/100 часток, ОСОБА_10 –
8/100 часток, ОСОБА_11 -11/100 часток.

Також зазначеним рішенням, був
визначений порядок користування
земельною ділянкою по вул.
Євпаторійське шосе, 143 у м. Сімферополі
згідно з додатком №1 до висновку
експерта №568 від 24.09.2003 року та надані у
користування: ОСОБА_1 земельні ділянки
№№3, 5, площею 400 кв.м; ОСОБА_2 - №№6, 7, 8,
площею 400 кв.м; земельні ділянки №1 та №9
– залишені у спільному користуванні;
визнано за ОСОБА_1 право власності на
комору (літ.2а), із покладення обов’язку
на ОСОБА_2 звільнити вказане приміщення
після 01.03.2004 року.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 22.11.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені та
зобов’язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою №8 (згідно рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АРК від 17.11.2003 року),
розташованою за адресою: м.
Сімферополь, Євпаторійське шосе, буд. 143
та привести її у первісний стан шляхом
зруйнування із зазначеної ділянки:
усіх господарських побудов та
будівель, за виключенням вбиральні, яка
на схематичному плані земельної
дільниці – додаток № 1 до висновку
експертизи №568 від 24.09.2004 року
зазначена літ. «З» та колодязя; паркану
- сітки рабиці, розташованої ліворуч
впродовж проходу до річки, починаючи
від межі між земельними ділянками № 3
та №8, розташованими за адресою: м.
Сімферополь, Євпаторійське шосе, буд. 143
та до кінця земельної ділянки №8
(згідно схематичного плану земельної
ділянки – додаток №1 до висновку
експертизи № 568.

Однак, рішенням Апеляційного суду АР
Крим від 20.02.2013 року рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 22.11.2012 року
скасовано та відмовлено ОСОБА_2 в
задоволенні позову до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, приведення
земельної ділянки у первісний стан.

20.04.2013 року ОСОБА_1 звернулася до
правоохоронних органів із заявою про
вчинене кримінальне правопорушення
зазначивши у своїй заяві, що 20.04.2013 року
біля 10-30 год. ОСОБА_2 та ще чотири особи
прийшли до неї на територію та почали
руйнувати паркан.

Заява щодо пошкодження майна ОСОБА_1
невстановленою особою 20.04.2013 року
приблизно о 10 год. 30 хвилин по вул.
Євпаторійське шосе, 143 в м. Сімферополі
була внесена до Єдиного реєстру
досудових розслідувань 20.04.2013 року за
№0001894 та доручено провести
досудове розслідування слідчому СВ
Залізничного РВ СМУ ГУМВС України в АР
Крим, лейтенанту міліції ОСОБА_4

Згідно з протоколом огляду місця події
від 20.04.2013 року, що був проведений у
присутності ОСОБА_1 та понятих - ОСОБА_6
та ОСОБА_7, об’єктом огляду була
ділянка землі, розташована по вул.
Євпаторійське шосе, 143 в м. Сімферополі.
На ділянці розташована справа скручена
іржава сітка-рабиця, прямо в землі
викопана мала траншея, також
знаходиться два металевих стовпа
довжиною 2 м зі слідами іржи.

Постановою слідчого СВ Залізничного РВ
СМУ ГУМВС України в АР Крим, лейтенанта
міліції ОСОБА_4 від 26.04.2013 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001894 від 20.04.2013
року, закрито у зв’язку з відсутністю в
діянні складу кримінального
правопорушення.

Звертаючись до суду із позовними
вимогами про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 2000,00 грн.
та моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.,
ОСОБА_1 посилається на статті 23, 1166, 1167,
1192 ЦК України та вказує, що зазначена
шкода заподіяна позивачці
протиправними діями відповідача у
зв'язку із зруйнуванням належного їй
паркану та погроз.

Відповідно до частини 1 статей 1166, 1167
ЦК України майнова та моральна шкода,
завдані неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала
за наявності її вини. Обов'язковою
умовою відшкодування є причинний
зв'язок між заподіяною шкодою та
протиправною поведінкою особи.

Як пояснювала позивачка ОСОБА_1 під час
розгляду справи по суті, доказами
позовних вимог щодо заподіяння саме
відповідачем ОСОБА_2 матеріальної та
моральної шкоди, а також
протиправності дій відповідача по
справі є: матеріал кримінального
провадження Залізничного РВ СМУ ГУ МВС
України в АР Крим, а також показання
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.

А відповідно до частини 3 вищенаведеної
статті Закону, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з частиною 2 статті 11
ЦК України відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Однак, в матеріалах цивільної справи та
в матеріалах кримінального
провадження за №0001894, відсутні
докази того, що позивачці ОСОБА_1
заподіяна матеріальна шкода саме з
боку відповідача ОСОБА_2 шляхом
руйнування 20.04.2013 року паркану, що
належить позивачці. Такі докази не були
надані й позивачкою під час розгляду
справи по суті, тому підстави для
стягнення на користь позивачки
матеріальної шкоди відсутні.

Також, дійшовши до зазначених
висновків, суд приймає до уваги
показання свідків, допитаних судом.

Так, ОСОБА_6 пояснював суду, що 20.04.2013
року біля 10-00 години ОСОБА_2 руйнував
паркан та за проханням своєї матері
ОСОБА_1 він викликав міліцію. У той же
день, співробітником міліції був
проведений огляд місця події, під час
якого був присутній й свідок ОСОБА_6,
він підписав відповідний протокол
огляду.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що 20.04.2013
року десь у проміжок часу з 11-00 години
до 12-00 годин, ОСОБА_1 повідомила його про
руйнування її паркану. ОСОБА_2 приймав
безпосередню участь у руйнуванні
паркану, яка полягала у тому, що він
керував, а його сини руйнували паркан.

Свідок ОСОБА_9 пояснював суду, що він
працює з ОСОБА_8 та останній попросив
його бути присутнім під час коли він зі
своїм батьком будуть знімати
сітку-рабицю. Олександр зняв сітку та
звернув її рулоном. Однак, після
приїзду міліції, син відповідача
ОСОБА_12 та муж позивачки ОСОБА_5
відновили паркан.

Свідок ОСОБА_8, повідомлений про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання або за
відмову від давання показань, пояснив
суду, що він разом зі своїм братом зняли
сітку-рабицю, їх батько участі в цьому
не приймав, оскільки погано себе
почував та залишився у будинку.

У зв’язку з наведеним, відсутні докази
того, що позивачці ОСОБА_1 заподіяна
матеріальна шкода саме з боку
відповідача ОСОБА_2 шляхом руйнування
20.04.2013 року паркану.

Оскільки судом не встановлено підстав
для відшкодування матеріальної шкоди,
то й позовні вимоги ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Враховуючи усе вищевикладене у
сукупності, суд дійшов до висновку про
відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

На підставі статей 23, 1166-1167 Цивільного
кодексу України, керуючись статтями 3,
10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 292, 294, 296
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим шляхом
подання через Залізничний районний суд
м. Сімферпооля Автономної Республіки
Крим апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Домнікова М.В.