Справа №:2/121/21/13Головуючий суду першої
інстанції:Кулєшова О.І.№
провадження:22-ц/190/7293/13Доповідач суду
апеляційної інстанції:Дралло І. Г.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Дралла І.Г.,
суддів:Білоусової В.В., Любобратцевої
Н.І., при секретарі:Краснощоковій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до
Сімеїзської селищної ради, ОСОБА_7,
треті особи: Міністерство оборони
України, Центр медичної реабілітації
та санаторного лікування
«Алупкінський», про визнання частково
незаконним рішення, визнання частково
недійсним договору оренди земельної
ділянки, усунення перешкод в
користуванні власністю, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Ялтинського
міського суду АР Крим від 11 червня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
Сімеїзської селищної ради, ОСОБА_7,
треті особи: Міністерство оборони
України, Центр медичної реабілітації
та санаторного лікування
«Алупкінський» про визнання частково
незаконним рішення, визнання частково
недійсним договору оренди земельної
ділянки, усунення перешкод в
користуванні власністю.

Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_6 є
власником будинку АДРЕСА_1 і земельної
ділянки, яка була відведена для
обслуговування житлового будинку.
Єдиним під'їздом до вказаного будинку
та гаражу є дорога загального
користування, яку на підставі рішення
Сімеїзської селищної ради № 9 від 9
серпня 2006 року за договором оренди від
22 вересня 2006 року передано в оренду
ОСОБА_7, чим порушено його право
власності, оскільки ОСОБА_7 встановила
огорожу земельної ділянки чим
перекрила проїзд до гаражу позивача. З
ним, як з суміжним землекористувачем не
були погоджені межі земельної ділянки,
яка передана в оренду ОСОБА_7 Позивач
просив суд визнати незаконними пункти
1,2 рішення Сімеїзської селищної ради
від 9 серпня 2006 року № 9 «Про розгляд
звернення ОСОБА_7 про затвердження
проекту землеустрою щодо відводу
земельної ділянки для реконструкції та
обслуговування рекреаційного
комплексу за адресою, АДРЕСА_2 і
передання земельної ділянки в оренду»
в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630 га та
передання її в оренду ОСОБА_7, визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки від 22 вересня 2006 року між
Сімеїзської селищною радою та ОСОБА_7,
зареєстрований в державному реєстрі
землі 4.10.2006 року за №015, в частині
передачі в оренду ОСОБА_7 в складі
земельної ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630
га ґрунтової дороги загального
користування, яка є під'їздом до
домоволодіння АДРЕСА_1, усунути
перешкоди у здійснені права
користування дорогою загального
користування зобов'язавши ОСОБА_7
демонтувати огорожу та відновити за
власний рахунок покриття зазначеної
дороги.

Рішенням Ялтинського міського суду АР
Крим від 11 червня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено за їх
недоведеністю, необґрунтованістю та
безпідставністю.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при висновках
суду, які не відповідають фактичним
обставинам. Зокрема апелянт
посилається на те, що єдиним під'їздом
до його гаражу є дорога загального
користування, що знаходиться на
спірній земельній ділянці, іншого
під'їзду зробити неможливо. Також
посилається, що наявність дороги
загального користування на спірній
земельній ділянці встановлена в
адміністративній справі, що має
преюдиціальне значення, але судом
першої інстанції не враховано.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги не обґрунтовані, не
доведені у визначеному законом порядку
та не засновані на законі. Судом
встановлено, що за договором оренди
земельної ділянки укладеним 22 вересня
2006 року між Сімеїзькою селищною радою і
ОСОБА_7 на строк 49 років, остання є
орендарем земельної ділянки площею 1,1198
га, зокрема, ділянки НОМЕР_2 площею 1, 0568
га і НОМЕР_1 площею 0, 0630 га для
реконструкції та обслуговування
рекреаційного комплексу за адресою:
АДРЕСА_2. Позивач є співвласником
жилого будинку АДРЕСА_1, що
посвідчується свідоцтвом №2150 про
право власності на жилий будинок від 4
січня 2000 року. Відповідно до державних
актів на право власності на земельну
ділянку серії КМ №000056 і КМ №000055
позивач є співвласником земельної
ділянки площею 0, 1315 га, яку передано для
обслуговування зазначеного будинку.

Згідно повідомлення виконкому
Сімеїзської селищної ради за вих.
№02-14/664 від 5 травня 2008 року на переданій
в оренду ОСОБА_7 земельній ділянці
доріг загального значення не мається. З
висновку державної землевпорядної
експертизи від 29 листопада 2004 року,
проекту землеустрою з відводу
земельної ділянки ОСОБА_6 під'їзд до
його земельної ділянки можливий зі
східної та південно-східної сторони.
Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №2523
від 29 грудня 2009 року тимчасовий проїзд
до гаражу домоволодіння АДРЕСА_1 через
земельну ділянку ОСОБА_7 не є дорогою
загального користування. При
дослідженні технічного паспорту на
домоволодіння АДРЕСА_1, також є
можливим улаштування в'їзду на
земельну ділянку ОСОБА_6 зі східної та
південно-східної сторони, виключаючи
проїзд по суміжній ділянці, яка
належить ОСОБА_7, для чого має бути
виконаний комплекс відповідних
інженерних заходів. У справі була
проведена додаткова судова
будівельно-технічна експертиза для
з'ясування які саме інженерні роботи
треба виконати та чи можливо їх взагалі
виконати, та судовим експертом в
наданому висновку були визначені
заходи для влаштування в'їзду на
земельну ділянку ОСОБА_6 з боку
автодороги та зі східної і
південно-східної сторони, виключаючи
проїзд по земельній ділянці ОСОБА_7

Таким чином враховуюче викладене, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
доводи позивача про наявність дороги
загального користування на земельній
ділянці переданій в оренду ОСОБА_7 та
відсутність іншого під'їзду до
належного йому будинку необґрунтовані
та не засновані на законі і фактичних
обставинах у справі, у зв'язку з чим
немає правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна.

Відповідно до правил ст. 303 ЦПК України,
при розгляді справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно правил статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним положенням статті 213 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
не відповідає.

Судом установлено, що за договором
оренди земельної ділянки, укладеним 22
вересня 2006 року між Сімеїзською
селищною радою і ОСОБА_7 на строк 49
років, остання є орендарем земельної
ділянки площею 1,1198 га, зокрема, ділянки
НОМЕР_2 площею 1,0568 га і НОМЕР_1 площею
0,0630 га для реконструкції та
обслуговування рекреаційного
комплексу за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач є власником жилого будинку
АДРЕСА_1, що посвідчується свідоцтвом
№2150 від 4 січня 2000 року про право
власності на жилий будинок.

Відповідно до державних актів на право
власності на земельну ділянку серії КМ
№000056 і КМ №000055 позивач є власником
земельної ділянки площею 0,1315 га, яку
передано для обслуговування
зазначеного будинку.

Позивач зазначає, що єдиним проїздом
для транспортних засобів до гаражу
домоволодіння АДРЕСА_1 є ґрунтовий
під'їзд, що проходить через земельну
ділянку НОМЕР_1, яку надано в оренду
ОСОБА_7 і яку вона перегородила
огорожею. Можливість організувати інші
під'їзні шляхи відсутня.

Наявність ґрунтового під'їзду (дороги)
загального користування до гаражу
будинку АДРЕСА_1 встановлена листом
Республіканського комітету по
земельних ресурсах від 18.10.2006 року (т.1
а.с.17), листом самостійної державної
пожежної частини №22 міста Алупка від 3
листопада 2006 року (т.1 а.с.18), листом
державного підприємства
«Кримгеоінформатика» від 7 травня 2007
року (т.1 а.с.19), листом 2-го міжрайонного
відділу при УДАІ ГУ УМВС України в АР
Крим від 2 серпня 2007 року та від 5 жовтня
2006 року (т.1 а.с.21-23), актом вибору та
обстеження земельної ділянки в натурі
від 18 травня 2006 року тощо (т.2 а.с.47).

З висновку експерта №2523 від 29 грудня 2009
року вбачається, що через земельну
ділянку ОСОБА_7 до гаражу літера «Г»
будинку АДРЕСА_1 проходить тимчасовий
проїзд, який не є дорогою місцевого
значення. З вулиці Васильченко до
земельної ділянки ОСОБА_6 є тільки один
вхід по сходах.

З листа Прокурора міста Ялти на адресу
ОСОБА_6 від 28.09.2008 року вбачається, що
ґрунтова дорога до його гаражу раніше
використовувалася санаторієм
Міністерства оборони і є дорогою
господарського призначення.

З листа Республіканського комітету АР
Крим по земельних ресурсах від 24.04.2008
року (т.2 а.с.11-12) вбачається, що в межах
земельної ділянки переданої в оренду
ОСОБА_7 передано дорогу загального
користування, яка є під'їздом до
будинку АДРЕСА_1, без встановлення
сервітуту. При цьому позитивного
висновку держземекспертизи отримано
не було, що є порушенням чинного
законодавства.

Постановою Ялтинського міського суду
від 29 травня 2009 року в іншій
адміністративній справі встановлено
факт існування єдиного ґрунтового
під'їзду до будинку АДРЕСА_1 (т.2 а.с.99).

Рішенням №17 Сімеїзської селищної ради
від 28.08.2009 року про розірвання договору
оренди з ОСОБА_7, яке в наступному було
скасовано у судовому порядку в зв'язку
з перевищенням повноважень, селищна
рада визнала порушення чинного
земельного законодавства при
укладанні договору оренди з ОСОБА_7 (т.2
а.с.104).

Згідно з висновком №1302 додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи від 13.02.2013 року встановлено,
що на земельну ділянку ОСОБА_6 можливо
зробити інший в'їзд з боку вулиці
Васильченко здійснивши відповідні
проектно-дослідні та будівельні
роботи, але в'їзд до гаражу літера «Г»
буде неможливий (т.2 а.с.19-37).

Таким чином судовим розглядом
безперечно встановлено, що передачею
спірної земельної ділянки в оренду
ОСОБА_7 та встановленням огорожі,
перекритий єдиний під'їзд до гаражу
ОСОБА_6 по ґрунтовій дорозі загального
користування.

Орган місцевого самоврядування визнав
за ОСОБА_6 право власності на гараж
літера «Г» видавши свідоцтво про право
власності на будинок, чим погодився на
під'їзд до гаражу саме по ґрунтовій
дорозі загального користування,
оскільки іншого під'їзду немає і
зробити неможливо, у зв'язку з чим орган
місцевого самоврядування не мав права
передавати цю дорогу в оренду і
закривати проїзд до гаражу.

Згідно статті 38 Земельного кодексу
України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Відповідно до статті 39 Земельного
кодексу використання земель житлової
та громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів, регіональних та
місцевих правил забудови.

Стаття 83 Земельного кодексу визначає,
що до земель комунальної власності, які
не можуть передаватися у приватну
власність, належать землі загального
користування населених пунктів
(майдани, вулиці, проїзди, шляхи тощо).

Виходячи із змісту статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

У даному випадку пункти 1,2 рішення
Сімеїзської селищної ради від 9 серпня
2006 року №9 «Про розгляд звернення
ОСОБА_7 про затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки для реконструкції та
обслуговування рекреаційного
комплексу за адресою, АДРЕСА_2 і
передання земельної ділянки в оренду»
в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630 га та
передання її в оренду ОСОБА_7 порушує
права ОСОБА_6 як власника гаражу літера
«Г» і чинить йому перешкоди у
користуванні цим гаражем, оскільки
ОСОБА_7 перекрила йому проїзд до гаражу.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
позовні вимоги ОСОБА_6 заявив
обґрунтовано і довів їх відповідними
належними та переконливими доказами, у
зв'язку з чим суд першої інстанції
відмовив у їх задоволенні
безпідставно.

Виходячи з вищенаведеного рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
за правилами статті 309 ч.1 ЦПК України з
ухваленням у справі нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Ялтинського міського суду АР
Крим від 11 червня 2013 року скасувати і
ухвалити у справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати незаконними пункти 1,2 рішення
Сімеїзської селищної ради від 9 серпня
2006 року №9 «Про розгляд звернення
ОСОБА_7 про затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки для реконструкції та
обслуговування рекреаційного
комплексу за адресою, АДРЕСА_2 і
передання земельної ділянки в оренду»
в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки НОМЕР_1 розміром 0,0630 га та
передання її в оренду ОСОБА_7.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки від 22 вересня 2006 року
між Сімеїзської селищною радою та
ОСОБА_7, зареєстрований в державному
реєстрі землі 4.10.2006 року за №015 в
частині передачі в оренду ОСОБА_7 в
складі земельної ділянки НОМЕР_1
розміром 0,0630 га ґрунтової дороги
загального користування, яка є
під'їздом до домоволодіння АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди у здійсненні
права користування дорогою загального
користування, яка є під'їздом до гаражу
будинку АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
ОСОБА_7 демонтувати огорожу для
звільнення проїзду до гаражу ОСОБА_6 та
зобов'язання ОСОБА_7 відновити за
власний рахунок покриття дороги
загального користування.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Судді

Дралло І.Г. Білоусова В.В.
Любобратцева Н.І.