Справа №442/5605/13-ц
Провадження №2/442/1910/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

10 вересня 2013 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Житлово-експлуатаційне обєднання ОСОБА_3 міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просять визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням кімнатою №25, в будинку №19, по вул. Грушевського в м. Дрогобичі Львівської області. Вимоги мотивує тим, що відповідачка є його рідною сестрою. Вищевказану житлову кімнату у гуртожитку, який раніше належав ОСОБА_3 заводу автомобільних кранів вони обоє одержали у звязку з трудовими відносинами на заводі він працював токарем, а сестра розподілювачем робіт. В 2000 році відповідачка звільнилася з роботи, забрала свої особисті речі з кімнати і переїхала проживати до батьків в с. Строневичі Старосамбірського району, а в 2001 році виїхала на роботу за кордон. З цього часу не появлялася у спірній квартирі. Всі обовязки, що випливають з договору найму покладені на нього, так як він своєчасно сплачує кошти за комунальні послуги. Поряд з цим, факт тривалого не проживання відповідачки підтверджують акти КП ЖЕО.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному в позовній заяві. Жодних речей відповідачки у вказаному житловому будинку немає. Перешкод у користуванні житлом їй не чинилося. Більше того, у ОСОБА_2 є постійне житло та робота за межами України, вона не має наміру повертатися до гуртожитку. Крім того, ОСОБА_2 була вселена у житло на час трудових відносин з ОСОБА_3 ЗАК, а на даний час таке знаходить на балансі в КП ЖЕО. Просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання як судовою повісткою так і оголошенням в пресі, тому суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду не таке.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ОСОБА_1) ОСОБА_3 заводом автомобільних кранів було надано в користування житло - квартиру №25, в гуртожитку №19, що по вул. М. Грушевського (раніше вул. Радянська), м. Дрогобич, яка з 01.07.2013 року знаходиться на балансі КП Дрогобицької міської ради Житлово-експлуатаційне обєднання (довідка ЖЕО ОСОБА_3 міської ради від 09.09.2013 р. №3490) у звязку з перебуванням у трудових відносинах на підставі ордеру №843 від квітня 1988 року, виданий ОСОБА_1.

Відповідно до копії реєстраційних карток, у зазначеній вище квартирі є зареєстрованими, зокрема, позивач та відповідачка (а.с.4,5-6).

Актами КП ЖЕО ОСОБА_3 міської ради від 26.04.2013 року №2362, від 02.08.2013 року №3230, встановлено, що відповідачка в квартирі №25, що по в гуртожитку № 19, по вул. Грушевського в м. Дрогобич Львівської області фактично не проживає., участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їй належали немає.

Відповідно до ст. 9 ЖК Україниніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитківцей закон поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Частиною 1 статті 8 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитківпередбачено, що громадяни на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність Територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми.

Права на жилу площу в житловому приміщенні за тимчасово відсутніми наймачами та членами їх сімей охороняються законом. Приписами ч. 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Питання визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, в силу ст. 72 ЖК України вирішується виключно в судовому порядку.

За змістом цієї ж статті на стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім'ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми. Позивачем може бути також наймодавець (житлово-експлуатаційна організація тощо).

Статтями 3ч. 1, 4 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Реалізація права на судовий захист не може бути розцінена як порушення прав особи, до якої пред'явлений позов, оскільки згідно з ст. 55 ч. 3 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. (ст. 60 ч. 1 ЦПК України).

За змістом ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач добровільно залишила спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені ст. 71 ЖК України терміни, не сплачує комунальних послуг, її особисте майно в квартирі відсутнє, в утриманні житла, має інше місце проживання, суд приходить до висновку про те, що такі її дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачкою не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вона самостійно залишила жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалася вселитись у таке, тому суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири №25, в гуртожитку №19, що по вул. М. Грушевського м. Дрогобич.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка