ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей - ОСОБА_4, 2010 року народження та
ОСОБА_5, 2011 року народження до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, 3 особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві Державної
адміністрації про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
користування житловим будинком, про
виселення, про вселення та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей - ОСОБА_4, 2010 року народження та
ОСОБА_5, 2011 року народження, 04.07.2013 року
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, 3 особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві Державної
адміністрації про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
користування житловим будинком, про
виселення, про вселення та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Позивачі зазначали, що домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2 (позивачу), ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках - по ?
частині кожному; частка позивача
ОСОБА_2 визначена приміщеннями
квартири АДРЕСА_1 зазначеного будинку,
загальною площею (квартира АДРЕСА_1) 89,3
кв. м, яка складається з трьох кімнат,
житловою площею 56,3 кв. м, кухні площею
14,3 кв. м; ОСОБА_3 є дочкою позивача
ОСОБА_2

Посилаючись на те, що відповідачка
ОСОБА_7 була одружена з сином позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2005 року по день смерті
ОСОБА_11; відповідачка ОСОБА_7
зареєстрована по будинку АДРЕСА_1 з 2004
року; що вона (відповідачка) ніколи не
була членом сім»ї позивача 1 та 2; через
деякий час після смерті ОСОБА_11
відповідачка ОСОБА_7 без згоди позивача
1 та інших співвласників будинку
поселила в квартиру АДРЕСА_1
відповідача ОСОБА_6; рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
14.12.2010 року було відмовлено у
задоволенні позову позивачів про
виселення ОСОБА_7 з будинку АДРЕСА_1; з
грудня 2010 року позивачі неодноразово
намагалися вселитися в належну
позивачу 1 частину будинку, але в цьому
всіляко перешкоджають відповідачі, з
приводу чого позивачі неодноразово
звертались до правоохоронних органів.

Оскільки позивач ОСОБА_2, як власник
частини будинку (квартири АДРЕСА_1),
разом із дочкою ОСОБА_3 (членом сім»ї
власника), внаслідок тривалого
порушення їхніх прав з причини
протиправної поведінки відповідачів,
позбавлені можливості безперешкодного
користування частиною будинку, тому
вони (позивачі) вимушені були
звернутися до суду з даним

позовом та просять суд постановити
рішення, яким: 1) виселити відповідача
ОСОБА_6 з домоволодіння по АДРЕСА_1; 2)
вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з дітьми
- ОСОБА_4, 2010 року народження та ОСОБА_5,
2011 року народження в домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1; 3) зобов»язати ОСОБА_7
не чинити перешкоди Позивачам в
користуванні житловим будинком шляхом
передачі ключів від домоволодіння
АДРЕСА_1; 4) стягнути з відповідачів на
користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди по 50000,00 грн. та судові
витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
представник позивачів ОСОБА_12 уточнені
позовні вимоги в редакції позову від
17.09.2013 року підтримали та просили позов
задовольнити в повному обсязі, з
підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явився повторно; до матеріалів
справи надав заяву від 14.11.2013 року
(а.с.116-117), згідно якої просив в
задоволенні позову до нього відмовити,
стверджуючи, що в частині будинку
Позивача 1 він не проживає, особистих
речей його в будинку не зберігається,
будинок він відвідує виключно як гість
ОСОБА_7, підтримуючи позицію ОСОБА_7,
просив справу розглядати без його
участі в судовому засіданні.

Відповідачка ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_13 позов також не
визнала; не заперечуючи право позивача
ОСОБА_2 на вселення та користування
належною йому на праві власності ?
частиною будинковолодіння по АДРЕСА_1,
яка не є виділеною в натурі; те, що вона
(відповідачка) фактично проживає в
належній позивачу 1 частці зазначеного
будинку; те, що між сторонами дійсно на
протязі тривалого часу тривають
неприязні стосунки; та стверджуючи, що
позивачі не проживають в частині
будинку за власним бажанням;
відповідач ОСОБА_6 в частині будинку
позивача 1 не проживає, а тільки
приходить до неї у якості гостя; з 2012
року позивач ОСОБА_2 має ключі від свого
помешкання, тому має реальну
можливість вселитися до частини
будинку (квартири АДРЕСА_1)
безперешкодно; ніяких реальних
перешкод для здійснення позивачами
своїх житлових прав відповідачі не
створюють, просила в задоволенні
позову відмовити (а.с.139-142).

Треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в
судове засідання не з»явились, своїми
заявами від 16.09.2013 року, як 3 особи на
стороні позивачів, просили позов
задовольнити та справу розглядати за
їхньої відсутності (а.с.86-90);
представник Служби у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
Державної адміністрації в судове
засідання також не прибув, просив
справу розглядати без його участі та
винести рішення згідно з діючим
законодавством, з максимальним
врахуванням інтересів малолітніх
дітей.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2,
представників сторін в судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14.12.2010 року було відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_7 із будинку
АДРЕСА_1. Цим рішенням встановлено:
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 25.12.1984
року 1-ою Київською державною
нотаріальною конторою, ОСОБА_2, 1948 року
народження є власником ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1, житловою
площею 49,6 кв. м; 18.02.2005 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_11 (сином позивача) було
зареєстровано шлюб; ІНФОРМАЦІЯ_1 син
позивача та чоловік відповідачки
ОСОБА_7 - ОСОБА_11 помер у віці 32 років
(а.с.130-134).

Як вбачається з довідки форми №3 від
07.08.2013 року, загальна площа цілого
будинку АДРЕСА_1 становить 206,7 кв. м
(згідно з техпаспортом БТІ від 11.09.2009
року, реєстр. №18896), складається з 8-ми
кімнат, житловою площею 128,0 кв. м, кухні
(9,1 + 5,2 + 14,3) кв. м, іншими співвласниками
будинку (крім ОСОБА_2) є ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10, частки всіх співвласників є
рівними - по ? частині будинку;
зареєстровані по будинку АДРЕСА_1
всього 17 осіб, у тому числі: позивачі -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (його дочка), малолітні
діти ОСОБА_3 - син ОСОБА_4, 2010 року
народження та син ОСОБА_5, 2011 року
народження; а також відповідачка
ОСОБА_7, 1980 року народження (колишня
невістка співвласника ОСОБА_2) - з 15.05.2004
року (а.с.111).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14.12.2010 року також було
встановлено, що фактично, згідно
визначеного співвласниками будинку
порядку, позивач ОСОБА_2, як співвласник
будинку АДРЕСА_1, користується
приміщеннями квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 89,3 кв. м, яка
складається з трьох кімнат, житловою
площею 56,3 кв. м та кухні площею 14,3 кв. м
(а.с.131); цей порядок не змінений і на
даний час, що не заперечується
сторонами, 3-ми особами
(співвласниками).

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами, а також підтверджуються
копією технічного паспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, виготовленого за станом на
11.09.2009 року (а.с.143-148).

Як стверджує відповідачка ОСОБА_7 (в
особі представника ОСОБА_13), вона не
заперечує право позивача ОСОБА_2, а
також його дочки ОСОБА_3 разом з двома
малолітніми дітьми останньої, на
вселення та користування належною
ОСОБА_2 на праві власності ? частиною
будинковолодіння по АДРЕСА_1; а також
те, що вона (відповідачка) фактично
проживає в належній позивачу 1 частці
зазначеного будинку постійно та те, що
між сторонами дійсно на протязі
тривалого часу склалися конфліктні
(неприязні) відносини (стосунки).

Відповідачка ОСОБА_7 не заперечує того,
що позивачі не проживають в частині
будинку АДРЕСА_1 з 2002 року, при цьому, до
2012 року вони (позивачі) не мали ключів
від квартири; посилання відповідачки
ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_2 «заволодів
ключами від помешкання ще з 2012 року» не
спростовують тверджень позивачів про
те, що вони не мають доступу до квартири
по теперішній час; а перешкодою цьому є
також знаходження у дворі частини
будинку позивача 1 собаки, власницею
якої є ОСОБА_7, що не заперечується
представником ОСОБА_13

Ствердження відповідачів ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 про те, що останній не проживає в
частині будинку, що належить на праві
власності ОСОБА_2, а лише приходить в
гості до ОСОБА_7, а позивачі не
проживають в будинку добровільно (що
заперечується позивачами), суд вважає,
спростовуються наданими матеріалами
перевірок за численними зверненнями
ОСОБА_2 до Дарницького РУ ГУ МВС України
в м. Києві (а.с.17-41).

Згідно ст.383, 358 ЦК України власник
(співвласник) житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім»ї, інших
осіб; право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю, кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у спільній
частковій власності.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

За встановлених обставин, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
виселення відповідача ОСОБА_6 із
домоволодіння АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення, а також - в
частині вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
разом з дітьми - ОСОБА_4, 2010 року
народження та ОСОБА_5, 2011 року
народження у домоволодіння АДРЕСА_1 та
покладення обов»язку на ОСОБА_7 не
чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
разом із дітьми у здійсненні права
користування домоволодінням АДРЕСА_1 -
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні і підлягають задоволенню;
вимога в частині передачі ключів від
домоволодіння є способом виконання
рішення в частині вселення.

При цьому, судом враховується позиція
3-іх осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, як
співвласників домоволодіння АДРЕСА_1,
які позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підтримали, у тому числі в частині
викладення фактичних обставин справи,
та просили позов задовольнити.

Згідно положень ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав;
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов»язана з розміром цього
відшкодування.

Враховуючи обставини справи, обсяг
заподіяних позивачу ОСОБА_2 моральних
страждань, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених позивачем
ОСОБА_2 вимог і вважає за необхідне
стягнути з відповідачки ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування
моральної шкоди 2000,00 грн.; в задоволенні
вимоги до ОСОБА_6 в частині
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути відмовлено, як заявленої
без достатніх підстав; в решті позову
слід відмовити.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки
ОСОБА_7 підлягають також стягненню на
користь держави судові витрати в сумі
229,40 грн.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на
підставі ст.109 ч.1, 150, 155 ЖК України,
ст.11-16, 23, 316-319, 321, 358, 383, 391, 405 ч.1 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Виселити
ОСОБА_6 із домоволодіння АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - разом з
дітьми - ОСОБА_4, 2010 року народження та
ОСОБА_5, 2011 року народження у
домоволодіння АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди
ОСОБА_2 у здійсненні права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди
ОСОБА_3, разом з дітьми - ОСОБА_4, 2010 року
народження та ОСОБА_5, 2011 року
народження у здійсненні права
користування домоволодінням АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2
2000,00 грн. в порядку відшкодування
моральної шкоди. В решті позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.