Справа № 361/5665/13-ц
Провадження № 2/361/2081/13
У Х В А Л А

01 липня 2013 року Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Маценко Н.П. розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними технічної документації та державного акту про право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із даним позовом про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними технічної документації та державного акту про право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності.

Одночасно позивачі подали заяву про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,15 га по вул. Щорса, 98 якою незаконно користується ОСОБА_6 до вирішення цього спору в суді та заборони йому вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування вказаних видів забезпечення позову, оскільки позивачами не надано доказів належності ОСОБА_6 спірної земельної ділянки, а також з підстав відсутності обґрунтованого припущення та реальної загрози, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 293 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко