Справа № 461/2-212/11
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5677/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Цар М.М.,

з участю
представників: Галицької РА ЛМР -
Мартин О.В., Помінової І.М. - Кучера М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 23 травня 2013
року у справі за позовом Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6 за
участю третіх осіб - Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_7, про
визнання свідоцтва на право власності
недійсним, -

в с т а н
о в и л а:

У червні 2009 року Галицька РА ЛМР на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, за участю третіх осіб -
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики ЛМР,
ОСОБА_3, ОСОБА_7, про визнання свідоцтва
про право власності недійсним,
покликаючись на те, що 05.02.2009 року до
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради надійшов
протест прокурора Галицького району м.
Львова на розпорядження № 161 від 26.03.2007
року «Про розгляд заяви ОСОБА_5,
ОСОБА_6». Вказане розпорядження
винесено на виконання рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 28.10.2005 року. При прийнятті
розпорядження Галицька районна
адміністрація ЛМР повинна була взяти
до уваги вказане рішення Залізничного
районного суду м. Львова, проектні
пропозиції, затверджені рішенням
міжвідомчої комісії Галицького району
м. Львова та розпорядженням голови
Галицької районної адміністрації № 1402
від 05.12.2003 року, згідно з якими квартира
АДРЕСА_1 повинна складатись з: однієї
кімнати площею 30,60 кв.м. та кімнати
площею 18,70 кв.м., кухні площею 9 кв.м.,
тамбуру площею 0,9 кв.м. з комунальними
вигодами. Однак, відповідно до п. 2
розпорядження № 161 від 26.03.2007 року
наймачам квартири АДРЕСА_1 дозволено
експлуатувати квартиру після
проведення перепланування, після чого
квартира складається з двох житлових
кімнат площею 50,9 кв. м. (пл. 31,2 кв.м. + пл.
19,7 кв. м.), кухні площею 9,3 кв.м., ванни
площею 4,7 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м. На
підставі вказаного розпорядження
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оформили
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 № Г-27648 від 25 квітня 2007
року. Розглянувши протест прокурора
Галицького району м. Львова від 24.01.2009
року № 016/09, враховуючи вказані
розбіжності, головою Галицької
районної адміністрації ЛМР винесено
розпорядження № 146 від 02.03.2009 pоку, яким
задоволено вказаний протест прокурора
і скасовано розпорядження № 161 від
24.01.2009 року. Просить позов задовольнити
та визнати свідоцтво № Г-27648 від 25.04.2007
року про право власності на квартиру
АДРЕСА_1 - недійсним та стягнути з
відповідачів судові витрати.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третіх осіб
- Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, ОСОБА_3,
ОСОБА_7, про визнання свідоцтва на право
власності недійсним відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради. Зазначає, що 05.02.2009 року до
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради надійшов
протест прокурора Галицького району м.
Львова на розпорядження № 161 від 26.03.2007
року за яким наймачам квартири АДРЕСА_1
дозволено експлуатувати квартиру
після проведення перепланування,
внаслідок якого квартира складається з
двох житлових кімнат площею 50,9 кв.м.,
кухні площею 9,3 кв.м., ванни площею 4,7
кв.м. та балкону площею 0,6 кв.м. На
підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оформили свідоцтво
про право власності на вищезазначену
квартиру від 25.04.2007 року. Стверджує, що
голова Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
розглянувши протест прокурора
Галицького району м. Львова від 24.01.2009
року, виніс розпорядження № 146 від
02.03.2009 року, яким задоволено вказаний
протест прокурора та скасовано
розпорядження № 161 від 26.03.2007 року.
Просить скасувати рішення Галицького
районного суду м. Львова від 23 травня 2013
року та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників: Галицької РА ЛМР -
Мартин О.В., Помінової І.М. - Кучера М.М.,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу необхідно
відхилити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі:
відчуження власником свого майна;
відмови власника від права власності;
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі; знищення майна; викупу пам'яток
культурної спадщини; примусового
відчуження земельних ділянок
приватної власності, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені, з
мотивів суспільної необхідності
відповідно до закону; звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника; реквізиції; конфіскації;
припинення юридичної особи чи смерті
власника.

Право власності може бути припинене і в
інших випадках, встановлених законом.

Отже, право власності позивача може
бути припиненим лише встановленим
законом способом при наявності для
того законних підстав.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконання рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 28.10.2005 року
та Ухвали Залізничного районного суду
м. Львова від 06.12.2006 року, Галицькою
районною адміністрацією ЛМР 26.03.2007 року
винесено розпорядження № 161, яким
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволено
експлуатувати квартиру АДРЕСА_1 після
проведеного перепланування згідно
поданої технічної документації,
замінити пічне опалення на газовий
агрегат індивідуального опалення
згідно технічного заключення ВАТ
«Львівгаз» при умові гільзування
каналу. Після цього квартира
складається: з двох житлових кімнат
площею 50,9 кв.м., (площею 31,2 кв.м.+19,7 кв.м.),
кухні площею 9,3 кв.м., ванни площею 4,7
кв.м., балкону площею 0,6 кв.м. На підставі
вказаного розпорядження, відповідачам
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видано свідоцтво №
Г-27648 від 25.04.2007 року про право власності
на квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво видане
на підставі наказу Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики ЛМР № 90-Ж-Г від
25.04.2007 року (а.с. 95-96).

02.03.2009 року, за результатами розгляду
протесту прокурора Галицького району
м. Львова № 016/09 від 24.01.2009 року,
Галицькою районною адміністрацією ЛМР
винесено розпорядження № 146, яким
протест прокурора задоволено,
скасовано розпорядження голови
Галицької районної адміністрації ЛМР
від 26.03.2007 року № 161 «Про розгляд заяв
ОСОБА_5 та ОСОБА_6» (а.с. 5).

Обставини отримання відповідачами
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволу на
переобладнання квартири встановлені
рішенням у справі № 2-1/05 за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_3, Галицької
районної адміністрації ЛМР,
Залізничної районної адміністрації
ЛМР, за участю третьої особи -
Львівської міської ради, про
переобладнання та перепланування
жилого приміщення та стягнення
моральної шкоди, яким позов задоволено
частково. Дане рішення набрало
законної сили, а згідно вимог ст. 61 ч. 3
ЦПК України обставини, встановлені
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (справа
№ 2-1/05 а.с. 129-131).

Як вбачається із матеріалів позовної
заяви та доказів наданих позивачем,
єдиною підставою заявленого позову та
обґрунтуванням позовних вимог є
розпорядження Голови Галицької
районної адміністрації ЛМР № 146 від
02.03.2009 року, яким задоволено протест
прокурора і скасовано розпорядження №
161 від 26.03.2007 року. А тому, позовні вимоги
позивача про визнання свідоцтва № Г-27648
від 25.04.2007 року про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 недійсним, суд першої
інстанції відхилив підставно, оскільки
рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 13.12.2012 року у справі № 2а-1383/11
позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Галицької
районної адміністрації ЛМР, за участю
третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_7, про
визнання нечинним розпорядження,
задоволено повністю: визнано нечинним
та скасовано розпорядження Галицької
районної адміністрації ЛМР № 146 від
02.09.2009 року про скасування
розпорядження № 161 від 26.03.2007 року «Про
розгляд заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6». Дане
рішення набрало законної сили.

За таких обставин, районний суд дійшов
вірного висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог,
оскільки позивачем не представлено, а
судом не здобуто жодних переконливих
доказів на їх підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що вищезазначені постанова
Галицького районного суду м. Львова від
13 грудня 2012 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1383/11
(2а/1304/109/2012) Вищим адміністративним
судом України 30 липня 2013 року залишені
без змін, а касаційну скаргу Галицької
РА ЛМР відхилено (а.с. 194-196).

Інших належних та допустимих доказів
для спростування рішення суду першої
інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59
ЦПК України, які б мали доказове
значення та заслуговували на увагу, чи
порушень норм процесуального права,
які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 травня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.