Справа № 1715/9692/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2013 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Цимбалюк А.І.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист, честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати інформацію щодо неї та її сім»ї, незаконно зібрану, збережену та поширену без її згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втручанням в особисте, приватне та сімейне життя і розголошенням конфіденційної інформації у поясненнях від 06 вересня 2011 року. Вилучити всі примірники пояснень від 06.09.2011 року ОСОБА_3, з усіх органів, яким вони були поширені. Визнати відомості, поширені ОСОБА_3 відносно неї недостовірними та такими, що порушують її честь, гідність та ділову репутацію в поясненнях від 07.07.2011 року. Зобов»язати ОСОБА_3 вказану недостовірну інформацію, яку вона поширила письмово - в поясненнях від 07.07.2011 року спростувати особам, яким вона її поширила та вибачитись перед ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн та стягнути з ОСОБА_3 на ї користь 10 000 грн моральної шкоди, а також стягнути судові витрати по справі в розмірі 214 грн. 60 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, додатково пояснила, що посяганням на честь, гідність та ділову репутацію вбачає в письмово поширених комісіям з розслідування поясненнях ОСОБА_3 від 07.07.2011 року та від 06.09.2011 року. Вказані відомості про особисте, приватне та сімейне життя, наданих ОСОБА_3 голові комісії ОСОБА_4 з Управління Держгірпромнагляду не мають ніякого відношення до побиття ОСОБА_5 04.07.2011 року в деканаті ФБА НУВГП в робочий час на її робочому місці ОСОБА_3 Зазначила, що автором недостовірної інформації була ОСОБА_2, вона повідомила ОСОБА_3 свої вигадки і домисли про особисте, приватне життя ОСОБА_5 ( її сестри), а поширювачем була ОСОБА_3, яка письмово розголосила неправдиві відомості, які ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Інформацією щодо особистого, приватного життя її сестри ОСОБА_5 та сімейного життя про свекруху, чоловіка, про проживання ОСОБА_5В.( Баєвої ) в іншій місцевості. Також зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поширили плітки про хворобу її матері ( із вказанням неправдивого діагнозу), про релігійні переконання. Крім того, зазначає, що пояснення ОСОБА_3 містять принизливі і образливі цитати, які її сестра ОСОБА_5 ( Баєва ) ніби-то говорила про себе. Вказані відомості вважає втручанням в особисте, приватне та сімейне життя. Просить суд визнати інформацію щодо неї та її сім»ї, незаконно зібрану, збережену та поширену без її згоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втручанням в особисте, приватне та сімейне життя і розголошенням конфіденційної інформації у поясненнях від 06 вересня 2011 року. Вилучити всі примірники пояснень від 06.09.2011 року ОСОБА_3, з усіх органів, яким вони були поширені. Визнати відомості, поширені ОСОБА_3 відносно неї недостовірними та такими, що порушують її честь, гідність та ділову репутацію в поясненнях від 07.07.2011 року. Зобов»язати ОСОБА_3 вказану недостовірну інформацію, яку вона поширила письмово - в поясненнях від 07.07.2011 року спростувати особам, яким вона її поширила та вибачитись перед ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн та стягнути з ОСОБА_3 на ї користь 10 000 грн моральної шкоди, а також стягнути судові витрати по справі в розмірі 214 грн. 60 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і просить суд в позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. На заперечення позову посилається на те, що ніяких неправомірних дій по відношенню до позивача вона не вчиняла, взагалі з нею знайома не була. Знайома була лише з ОСОБА_5 ( Баєвою ), з якою разом працювала в НУВГП. Жодних дій щодо втручання в особисте, приватне, сімейне життя ОСОБА_1 вона не вчиняла та жодної інформації, що порушують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 вона не розповсюджувала.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і просить суд в позові відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. На заперечення позову посилається на те, що вона ніякої конфеденційної інформації щодо ОСОБА_1 не зберігала, не поширювала і ніяким чином не втручалась в її особисте, сімейне та приватне життя. Все, що було викладено нею у пояснюючій записці на вимогу комісії «Держгірпромнагляду», по заяві зверненню ОСОБА_5 ( Баєвої ) сестри позивача, не є розголошенням інформації, оскільки це особита думка, яка зформувалась на основі розповідей самої ОСОБА_5 ( Баєвої). З ОСОБА_1 вона не знайома, разом ніколи не працювала. Щодо доводів позивача, що вона розповсюдила інформацію про її хвору матір, то дану інформацію знали всі, оскільки про це розповідала сама ОСОБА_5 ( Баєва ).

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 заперечила проти позовних вимог, зазначила, що вимоги необгрунтовані, безпідставні та недоведені в ході судового розгляду. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, і дана обставина визнана сторонами, а тому доведенню не підлягає, що за заявою ОСОБА_5 проводилась перевірка комісією «Держгірпромнагляду» по факту нещасного випадку, що стався.

В ході проведення даної перевірки відбирались письмові пояснення ОСОБА_3, в яких міститься, наведений позовною заявою текст, що позивач ставить питання про спростування неправдивих щодо неї відомостей, поширених відповідачкою.

Інших доказів, підтверджуючих поширення відповідачем інформації будь-якого змісту стосовно позивача суду не надано та в ході судового розгляду позову не встановлено.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду показали, що ОСОБА_5 ( Баєва ) дійсно працювала в НУВГП, позивач ОСОБА_1 ні з ОСОБА_2, ні з ОСОБА_3 знайомою не була. Відповідачі жодної інформації щодо ОСОБА_1 не розповсюджували. Дали показання, що ОСОБА_5 ( Баєва ) сестра позивача, розповідала в колективі, що у неї хвора мама, казала, що онкологічне захворювання. Також підтвердили, що ОСОБА_5 ( Баєва ) неодноразово відпрошувалась на відвідування релігійних зібрань. Дали показання, що ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 жодної інформації щодо позивача ОСОБА_1 не розповсюджували, не зберігали, а цю інформацію сама ОСОБА_5 ( сестра) позивача повідомляла в колективі.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 надавала свої письмові пояснення до Рівненського обласного територіального управління «Держгірпромнагляду», у зв»язку із заявою ОСОБА_5 ( Баєвої ) щодо нещасного випадку, що стався 04 липня 2011 року ( а.с. 11-15)

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи міститься роз»яснення про те, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. При цьому суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте, в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом її звернення до суду є відомості, які були викладені відповідачем ОСОБА_3 у поясненнях до Рівненського обласного територіального управління «Держгірпромнагляду», у зв»язку із заявою ОСОБА_5 ( Баєвої ) щодо нещасного випадку

Звернення ОСОБА_5 ( Баєвої ) щодо протиправних дій ОСОБА_3 (за її версією) до Рівненського обласного територіального управління «Держгірпромнагляду», як органу, який компетентний перевірити таку інформацію та надати їй відповідь, у зв»язку з чим, у останньої відбирались пояснення, і викладені у вказаних поясненнях думки були логічною реалізацією ОСОБА_3 конституційного права на захист, а не поширенням недостовірної інформації, яка мала на меті принизити честь, гідність чи ділову репутацію ОСОБА_1

Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Такі докази в ході судового розгляду здобуті не були.

Ураховуючи наведене вище, аналізуючи зібрані по справі докази та надаючи їм правову оцінку, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відомостей недостовірними та зобовязання ОСОБА_3 спростувати неправдиву інформацію, викладену нею у поясненнях, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача - безпідставні, та недоведені, тому, в частині зобовязання ОСОБА_3 спростувати неправдиву інформацію, викладену нею у поясненнях, шляхом вилучення всіх примірників пояснень від 06.09.2011 року з усіх органів, яким вони були поширені не підлягають до задоволення.

Згідно зі статтею 47-1 Закону України Про інформацію, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаннямовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захистгідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

З оголошених в судовому засіданні письмових пояснень ОСОБА_3 від 07 липня 2011 року та від 06 вересня 2011 року вбачається, що остання надавала свої пояснення з приводу звернення до компетентного органу ОСОБА_5 ( Баєвої ), в своїх поясненнях висловлювала власні оціночні судження, думки, переконання, викладала критичну оцінку певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача та порушення його прав, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Не підлягає і задоволенню і позовна вимога щодо зобов»язання відповідача ОСОБА_3 вибачитись перед позивачем, так як суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, обставини, на які вказали у своїх показаннях допитані судом свідки, а також досліджені по справі письмові докази не дають суду підстав вважати неправомірними дії відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до позивача ОСОБА_1 оскільки не містять відомостей про те, що такі дії були вчинені в порушення вимог чинного законодавства.

Належними та достатніми доказами позивач ОСОБА_1 не довела фактів образ, приниження честі, гідності та ділової репутації по відношенню до неї з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оцінкою досліджених доказів у відповідності до положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме встановлених достовірними доказами протиправних дій відповідача, якими порушене право позивача, принижена його честь, гідність та ділова репутація.

Таким чином, позовні вимоги вважаються безпідставними, такими що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист, честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: