Справа №784/1275/13 13.06.2013 13.06.2013 13.06.2013
Провадження №22-ц/784/1320/13
Категорія 55 Головуючий у першій інстанції-Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.

при секретарі - Орельській Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування збитків

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Позивач зазначав, що 19 травня 2010 року він уклав договір-доручення № 19/01 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, за умовами якого відповідач зобовязався виконати певні дії по оформленню навчання позивача на курсах рядового плавскладу відповідно до вимог Міжнародної Конвенції ПДМНВ. Він, позивач, оплатив 11 400 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав умови угоди та не надав обумовлені послуги, ОСОБА_1 просив відшкодувати заподіяні збитки в розмірі внесених ним платежів.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що угод з позивачем не укладав, а гроші не отримував.

У звязку з неявкою в судове засідання відповідача та його представника суд двічі ухвалював рішення за правилами заочного розгляду справи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2013 року (заочним) позов задоволено. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 11650 грн. збитків та 349,4 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на порушення судом норм матеріального права, безпідставне покладення на нього обовязку про повернення сплачених сум та порушенняпроцесуальних норм, за якими суд був зобовязаний призначити експертизу.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводівапеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мав статус приватного підприємця та був керівником приватного підприємства Морське агентство Голден Ніка (далі МА Голден Ніка), зареєстрованого за його місцем постійного проживання ( а.с.118-119, 132).

Напрямком діяльності відповідача та юридичної особи зазначено, в тому числі, надання комерційних послуг, підбір та забезпеченням персоналом.

19 травня 20010 року від імені відповідача ОСОБА_2, як субєкта підприємницької діяльності, з позивачем ОСОБА_1 укладено договір-доручення № 19/01 на вчинення юридичних дій. Характер послуг, який мав надати ОСОБА_2, зазначено в розділі 2 договору.

Договір підписаний від імені ОСОБА_2 та скріплений його печаткою фізичної особи-підприємця. Один екземпляр договору передано ОСОБА_1, який в суді підтвердив факт його укладення. До договору доданий додаток №1, підписаний сторонами (а.с.61-62).

Позивачем внесено на ім'я ОСОБА_2 за умовами договору 11650 грн. Квитанції про отримання оплати послуг підписані від імені відповідача та скріплені його печаткою підприємця (а.с.6,63).

Жодних дій на виконання умов договору та надання послуг позивачу не виконано. Цей факт не заперечував і відповідач.

МА Голден Ніка припинило діяльність з 2012 року.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання відповідачем договірних зобов'язань по наданню послуг та права замовника на відшкодування збитків за умов, передбачених частиною 1 статті 10 Закону України Про захист прав споживачів.

При цьому, колегія суддів вважає, що твердження апелянта про те, що він особисто договір не укладав та гроші від позивача не отримував, не можуть бути достатньою підставою звільнення його від обовязку щодо відшкодування збитків.

З пояснень відповідача в суді апеляційної інстанції вбачається, що він усвідомлював, які угоди мають укладатись від його імені з отриманням грошових коштів, та з цією метою віддав свою особисту печатку, як субєкта підприємницької діяльності, іншим особам.

Крім того, позовних вимог про визнання недійсним договору, укладеним від його імені, ОСОБА_2 не заявляв.

З заявами до правоохоронних органів про вчинення іншими особами шахрайських дій відповідач не звертався.

До того ж судом встановлено, що ошуканими за аналогічними угодами стали і інші фізичні особи - мешканці м. Миколаєва, так і інших міст.

За таких обставин та виходячи з таких загальних засад цивільного законодавства, як добросовісність та справедливість, передбачених статтею 3 ЦК України, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від обовязку щодо відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1, а тому і підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2013 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді