Справа № 459/4494/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 р. Червоноградський
міський суд Львівської області в
складі головуючого судді Грабовського
В.В., з участю секретаря судового
засідання Савіцької Б.Б., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, з участю третьої особи: ОСОБА_3,
про розірвання договору
купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013 року позивач
звернулася до суду з позовом, у якому
просить розірвати укладений між нею та
ОСОБА_2 договір купівлі-продажу
квартири від 04.02.2013 року, посвідчений
державним нотаріусом П’ятої
Львівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 і зареєстрованого в
реєстрі за № 3-397, відповідно до якого
ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 – купила
квартиру АДРЕСА_1 та повернути квартиру
у її власність; розірвати укладений між
останніми попередній договір від 04.02.2013
року, посвідчений державним нотаріусом
П’ятої Державної нотаріальної контори
ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за
№ 3-400.

Водночас позивачем подано
заяву про забезпечення позову, у якій
вона просить накласти арешт на
квартиру АДРЕСА_1. На обґрунтування
заяви послалась на те, що вже більш як
два роки ОСОБА_2 є законним власником її
квартири, яку набула за договором
купівлі-продажу, порушивши при цьому
одну з основних його умов – оплатність,
і, розуміючи незаконність своїх дій,
остання буде вживати всіх заходів щодо
відчуження спірної квартири, тому
виникає необхідність в забезпеченні
позову, так як невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання судового
рішення по цій справі.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК
України (далі – ЦПК) заява про
забезпечення позову розглядається у
день її надходження, без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до частин 1, 3 ст.
151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом, заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до абзацу
першого пункту 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№ 9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» (далі – постанова
ПВСУ № 9), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Звертаючись із заявою про
забезпечення позову у спосіб
накладення арешту на спірну квартиру,
позивач не зазначила будь-яких
поважних причин на обґрунтування своєї
вимоги, у зв’язку із якими існує
потреба у забезпеченні позову у такий
спосіб. Зокрема, позивачем не доведено
наявності у відповідача наміру
відчужити зазначену квартиру, а її
твердження про таке є лише припущенням.

Разом з тим, обставина, на
яку позивач послалася на обґрунтування
наявності підстав для забезпечення
позову, а саме, що відповідач більше,
ніж два роки є законним власником
спірної квартири, порушивши одну з умов
договору купівлі-продажу – оплатність,
не є поважною у розумінні пункту 1 ч. 2
ст. 151 ЦПК причиною, у зв’язку із якою
потрібно забезпечити позов.
Навпак
и, на думку суду, ця обставина свідчить
лише про стабільність у відносинах
права власності відповідача щодо
спірного майна та відсутність у неї
наміру відчужувати квартиру. На
підтвердження такого висновку
враховано пояснення позивача у
позовній заяві, згідно з яким
відповідач намагається виселити
позивача зі спірної квартири.

Судом ураховано й те, що
позов пред’явлений лише на тій
підставі, що при розрахунку за спірну
квартиру грошові кошти у сумі 20000
доларів США позивач отримала не від
відповідача (набувача цієї квартири), а
від третьої особи у справі, яка нібито
позичила їй вказану суму коштів. При
цьому будь-яких доказів на
підтвердження відносин позики між
позивачем та третьою особою у справі чи
вимоги останньої до позивача з приводу
повернення позичених коштів суду не
подано.

Щодо твердження позивача у
позовній заяві про визнання
апеляційним судом тієї обставини, що
ОСОБА_2 не оплатила позивачеві за
квартиру, не відповідає дійсності, є
перекрученим, оскільки згідно з
доданим до позовної заяви рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 26.11.2012 року у справі № 1327/2-1345/11 (а.с.
13) цим судом лише звернуто увагу на
неналежну оцінку суду першої інстанції
при розгляді зазначеної справи факту
щодо твердження позивача про позику (по
її версії) їй 20000 доларів США особою на
ім’я ОСОБА_3. При цьому апеляційним
судом не було встановлено (визнано), що
ОСОБА_2 не платила ОСОБА_1 за квартиру.

Таким чином, заява позивача
про забезпечення позову не
задовольняється.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову – відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
може бути подана до Апеляційного суду
Львівської області через суд першої
інстанції протягом п’яти днів з дня
отримання її копії.

Суддя:

В. В.
Грабовський