Справа № 573/180/13- ц
Номер провадження 2/573/91/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2013 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

при секретарі Терещенко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор управління ДМС України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Білопільський районний сектор УДМС України в Сумській області про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок №7 по вул. Маяковського в м. Білопілля Сумської області, в якому з 2006 року зареєстрований його онук ОСОБА_2 Відповідач за вказаною вище адресою жодного дня не проживав, не допомогав підтримувати житло в належному стані, на даний час ОСОБА_2 мешкає зі своєю дружиною за адресою: м. Білопілля, вул. Гагаріна,8. У добровільному порядку останній знятися з реєстраційного обліку відмовляється, а його реєстрація у будинку порушує його права, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав у повному обсязі, суду показав, що дійсно з кінця листопада 2012 року у будинку позивача не проживає, а проживає зі своєю дружиною за адресою м. Білопілля, вул. Гагаріна,8. До квітня місяця 2012 року він постійно проживав у будинку позивача, але іноді він тимчасово виїздив з постійного місця проживання на 2-3 місяці, оскільки їздив на заробітки до м. Москва Російської Федерації.

Належним чином повідомлений представник Білопільського РС УДМС України в Сумській області у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши сторони, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок № 7 по вул. Маяковського в місті Білопіллі Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.14).

З 24 жовтня 2006 року за вище вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_2, що підтверджується копією з будинкової книги та довідкою Білопільського РС УДМС України в Сумській області (а.с.7-8, 16).

Згідно довідки депутата по виборчому округу № 5 ОСОБА_4 ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але за вказаною адресою фактично ніколи не проживав (а.с.14).

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, до неї, як депутата Білопільської міської ради, з проханням надати довідку про те, що ОСОБА_2 не мешкає по вул. Маяковського, 7 в м. Білопілля у січні 2013 року звернувся син позивача ОСОБА_8 Прохання своє він мотивував тим, що ОСОБА_2 необхідно виписати з будинку. При цьому причин цьому він не пояснював. Вона виїжджала за місцем проживання позивача разом з ОСОБА_8, опитала двох сусідів, ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які підтвердили, що ОСОБА_10 у будинку позивача не мешкав ніколи і не мешкає на даний час. Потім ОСОБА_4 запитувала позивача, чи дійсно він хоче виписати онука. Той підтвердив, що так, але теж нічого при цьому не пояснив, чому хоче виписати онука. Таким чином, довідка нею надавалася лише з показів двох свідків та сина позивача. За достовірність показів свідків вона поручитися не може. Особисто ОСОБА_4 взагалі не знала, чи жив ОСОБА_2, чи ні у будинку №7 по вул. Маяковського в м. Білопілля, так як вона мешкає зовсім у іншому районі міста.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що мешкає по сусідству з ОСОБА_1 У січні 2013 року до нього прийшов син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 і попросив засвідчити депутату той факт, що ОСОБА_2 не проживає у будинку діда, бо він хоче виписати його з будинку, так як в ньому зараз мешкає він зі своєю сім'єю. ОСОБА_5 депутату ОСОБА_4 дійсно сказав, що ОСОБА_2 ніколи не мешкав у будинку діда. Сам позивач його ні про що не просив.

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що він працює таксистом та знає відповідача ОСОБА_2, оскільки останній неоднарозово користувався послугами служби таксі, в якій він працює. Свідок не однарозово відвозив відповідача разом з речами з залізничного вокзалу додому за адресою: м. Білопілля, вул. Маяковського,7, коли той повертався із заробітків, на які їздив до м. Москва. Крім того, весною 2012 року ОСОБА_3 перевозив речі ОСОБА_2 від колишньої дружини з вул. Фабричної м. Білопілля на вул. Маяковського, 7 в м. Білопілля. А у листопаді 2012 року ОСОБА_3 допомогав перевозити речі ОСОБА_2 з будинку №7 по вул. Маяковського на вул. Гагаріна, де ОСОБА_2 став жити.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що працює дільничим інспектором міліції Білопільського РВ УМВС України в Сумській області. Близько 7-8 років знає ОСОБА_2, так як він мешкав на тій дільниці міста, тобто по вул. Маяковського,7, яка ним обслуговується. Вулицю Фабричну свідок теж обслуговує і знав, що ОСОБА_2 став жити там, коли одружився. З першою дружиною він розлучився і повернувся жити до діда ОСОБА_1 А в кінці минулого року ОСОБА_2 перейшов жити до другої дружини на вул. Гагаріна в м. Білопілля. ОСОБА_6 з впевненістю може сказати суду, що ОСОБА_2 завжди періодично жив по вул. Маяковського,7 в м. Білопілля. Не жив він там лише в ті моменти, коли одружився перший раз і пішов жити до дружини, коли їздив на заробітки за межі Білопільського району.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що раніше мешкала по вул. Маяковського, 11 в м. Білопілля, тобто поруч з ОСОБА_1 ОСОБА_7 останнього, тобто відповідач у справі, проживав ІНФОРМАЦІЯ_2, так як вона постійно там його бачила. При цьому бачила його у домашньому одязі, працюючим біля будинку.

Таким чином, показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 були спростовані твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 з дня реєстрації за адресою: м. Білопілля, вул. Маяковського,7, Сумської області не проживав за вказаною адресою взагалі.

Підстав сумніватися у показах даних свідків у суду немає, так як сам позивач суду зазначив, що з даними особами у нього неприязних та родинних стосунків не має, підстав у них його обмовляти теж немає.

Покази свідка ОСОБА_5 суд не може прийняти до уваги, бо він є заінтересованою особою. До такого висновку суд прийшов після того, як даний свідок під час допиту в судовому засіданні зазначив, що у будинку №7 по вул. Маяковського в м. Білопілля мешкає нова сім'я, тобто син позивача ОСОБА_8 з дружиною та дітьми, а ОСОБА_2 хоче мати частку у цьому будинку, хоча не має на неї права. Хоча свідок ОСОБА_5 суду і зазначив, щоб суд ці покази його не враховував, бо він оговорився. Але даний вислів свідка свідчить про те, що він з сином позивача, у якого на даний час склалися неприязні стосунки з ОСОБА_2, перебуває у дружніх стосунках, знає про спірну ситуацію, яка склалася між ОСОБА_2 і ОСОБА_8, сином позивача ОСОБА_1

При цьому в судовому засіданні сам позивач підтвердив суду, що дійсно між його сином ОСОБА_8 та відповідачем на даний час склалися неприязні стосунки. ОСОБА_1 на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, а у будинку залишився проживати його син з сім'єю. Тому ОСОБА_2 своєю пропискою заважає сину, а не йому. А позивач лише вважає, що якщо він помре, будинок буде сину, а онук своєю пропискою в ньому буде заважати сину.

Крім того, позивач суду підтвердив, що дійсно, коли відповідач розлучився з першою дружиною, то речі свої він перевіз до нього додому. Також підтвердив, що коли ОСОБА_2, приїжджав з заробітків, то дійсно ночував у нього.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

У відповідності до ст.ст. 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають в приватній власності житловий будинок, використовують його для особистого помешкання та помешкання членів своєї сімї.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в його будинку по вул. Маяковського, 7 в м. Білопілля більше року та будь яким чином порушує його права, пов'язані із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження будинком.

Крім того, судом встановлено, що підтвердив і позивач в судовому засіданні, що своєю реєстрацією у будинку ОСОБА_2 йому ні чим не заважає і його прав не порушує. А те, що відповідач своєю реєстрацію у будинку № 7 по вул. Маяковського в м. Білопілля заважає сину позивача ОСОБА_8, предметом даного спору не є. А суд за межі позовних вимог під час розгляду цивільної справи вийти не може.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 71,72, 156 ЖК України, ст.ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 втратившим право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: Сумська область, місто Білопілля, вулиця Маяковського, буд.7 та зняття з реєстраційного обліку відмовити за необрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя