У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Павліченко С.В., Куцина М.М.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яким просить визнати недійсним кредитний договір №141/8-07 від 29.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит №141/8-07 на добудову і облаштування житлового будинку (п.2.5 Договору). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей в сумі 67 000 євро, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних, із щомісячним погашенням заборгованості по кредиту, згідно графіка погашення заборгованості (затвердженим додатком до цього договору) та з кінцевим терміном погашення 28 листопада 2017 року. Даний кредитний договір вважає недійсним так-як в кредитному договорі містяться умови, які порушують принцип добросовісності, так-як є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, також наявні порушення цивільного законодавства, відповідачем не виконано переддоговірну роботу з позивачем, а саме порушено вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», правил надання банками України інформації споживачу про сукупну вартість кредиту, та не надано в письмовій формі інформації про умови кредитування, крім того волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що було порушено відповідачем шляхом обману та зловживанням довірою позивача і здійснено правочин з використанням нечесної підприємницької практики.

В ході розгляду справи, 23.12.2013 року ухвалою суду, до справи залучено ТОВ "Кредитні ініціативи" в якості співвідповідача (а.с.60)

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2014 року в задоволені позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи неповним зясуванням судом обставин справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ТОВ Кредитні ініціативи заперечив щодо задоволення апеляційної скарги .

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції, на підставі матеріалів справи встановлено, що 29 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит №141/8-07 на добудову і облаштування житлового будинку в сумі 67 000 євро, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних, із щомісячним погашенням заборгованості по кредиту, згідно графіка погашення заборгованості (затвердженим додатком до цього договору) та з кінцевим терміном погашення 28 листопада 2017 року (а.с.9-14).

Позивачу ОСОБА_2 як позичальнику згідно договору було надано копію кредитного договору та додаток №1 до договору - графік погашення заборгованості по кредиту.

Також судом встановлено, що укладений сторонами кредитний договір з додатками відповідає діючому цивільному законодавству, містить всі суттєві умови, повну і детальну інформацію про права і обовязки його учасників, порядок отримання і повернення кредиту, розмір платежів, відповідальність сторін.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог п.1-3,5, ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року у п.8 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Стаття 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, зобовязання вчинити певні дії на підставі ст.ст.203, 215, 627 ЦК України, суд обґрунтував свої висновки недоведеністю позовних вимог і як наслідок відсутністю передбачених законом підстав для визнання оспорюванних договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 204 наведеного Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Отже, підставою недійсності правочину за ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Кредитний договір №141/8-07 від 29 лютого 2007 року був підписаний обома сторонами, а тому за правилами ч.1 ст.638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договорів не висловлювали і на протязі тривалого часу позивач виконувала його умови, сплачуючи платежі за кредитом.

Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено порушення банком ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо ненадання інформації про умови кредитування, оскільки відповідачу було відомо про умови кредитування, про що свідчить його особистий підпис на кредитному договорі, крім того позивач перед укладанням кредитного договору підписавши анкету-заяву позичальника на отримання кредиту №251 від 28.07.2006 року підтвердив, що з умовами кредитування ознайомлений.

Крім того, ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин (згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України, мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця). Перебіг цього строку розпочинається з моменту передач споживачеві примірника укладеного договору, чим позивач не скористався.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.

Суд обґрунтовано виходив із даних, які закладені сторонами в умовах договору та вірно зазначив, що сторонами на момент підписання договору було досягнуто згоди з усіх питань кредитування та порядку його виконання, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Враховуючи те, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Викликає сумнів твердження апелянта про нерозуміння можливості зміну курсу, оскільки можливість зміни курсу співвідношення валют як в сторону зростання так і в сторону спадання є загальновідомим фактом. Позивач перед укладенням кредитного договору мав оцінювати можливі валютні ризики, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації.

Таким, чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу не настане.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин справи, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи не вбачається, що позивача введено в оману при укладенні договору. Твердження останньої про те, що банк шляхом обману та зловживання довірою, яке виражається в менших відсотках за користування кредитом у валюті, не пояснивши всі ризики, надав товар, який їй насправді не був потрібен, не можуть братися судом до уваги, оскільки не можуть свідчити про наявність обставин, які б вказували на введення позивача в оману. Крім того, відповідно до п.19, 20 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, не доведено, що кредитний договір укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення та вчинення правочину внаслідок навмисного введення банком в оману щодо таких обставин.

Відповідно до положень ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам та дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.ст.203, 215, 235 ЦК України правових підстав для визнання договору недійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, а тому відсутні, передбачені ст.309 ЦПК України, підстави для його скасування або зміни та відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: