Справа №308/9198/13
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Власова С.О.,

при секретарі Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційними скаргами представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та представника за довіреністю ОСОБА_3, який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги невиплатою з листопада 2005 року страхового відшкодування в розмірі 40 590 грн., присудженого їй рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2013 року. Тому, просила стягнути з відповідача на її користь 94 958 грн., з яких: 9 224,00 грн. три відсотки річних, 31 576 грн. інфляційні нарахування, 27 079,00 грн. пеня за прострочення виплати страхового відшкодування та 27 079,00 грн. проценти за користування грошовими коштами, а також судові витрати по справі, а саме 7 340,00 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договором № 00542-1314 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 27.07.2005 року, укладеним між ЗАТ «Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_4, було передбачено виплату страхового відшкодування в розмірі 45 100 грн. за вирахуванням франшизи (4 510 грн.) у випадку викрадення автомобіля. 12.09.2005 року автомобіль було викрадено. 09.11.2005 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, в той час як зобовязаний був сплатити різницю між страховою сумою та франшизою. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто 40 590 грн. страхового відшкодування та встановлено, що у відповідача обовязок виплати ти вказану суму виник 09.11.2005 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 67 879,00 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 5 247 грн. витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та 678,79 грн. на користь держави судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з частковим задоволенням позову представник за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2013 року у справі в частині відмови в задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, відповідач ПАТ «Страхова компанія «Еталон» подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представники сторін свої вимоги підтримали.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що договором № 00542-1314 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 27.07.2005 року, укладеним між ЗАТ «Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_4, було передбачено виплату страхового відшкодування в розмірі 45 100 грн. за вирахуванням франшизи (4 510 грн.) у випадку викрадення автомобіля. 12.09.2005 року автомобіль було викрадено. 09.11.2005 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто 40 590 грн. страхового відшкодування та встановлено, що у відповідача обовязок виплати ти вказану суму виник 09.11.2005 року.

ОСОБА_5 помер 30.08.2006 року. ОСОБА_6 про право на спадщину за законом підтверджується право ОСОБА_2 на спадщину, яка складається з викраденого автомобіля.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 67 879,00 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 5 247 грн. витрат повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та 678,79 грн. на користь держави судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Однак, з таким рішенням суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не грунтуються на вимогах ст. 625 ЦПК України. Остання отримала страхове відшкодування за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2013 року, а тому з позовними вимогами повинна була звертатись в порядку, встановленому для виконання рішень судів.

Крім того, позивач ОСОБА_7 отримала право на спадщину викрадений автомобіль ВАЗ 21124-110 лише в 2013 року і тому обов'язок у відповідача виплатити страхове відшкодування не міг виникнути у 2005 році.

ОСОБА_2 не зверталась до "СК"Еталон" за виплатою страхового відшкодування, не являлась стороною в договорі, а тому не може претендувати на виплату грошових коштів з підстав, зазначених у позові.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовільнити частково.

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_3, який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» - задовільнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2013 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Страхова компанія "Еталон" про стягнення суми - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: