Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Оніпко О.В.;

секретар судового засідання
Пиляй І.С.,

з участю позивача
та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів на рішення Дубенського
міськрайонного суду від 25 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів про поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

4 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ДП «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів про поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу. Своє звільнення з
посади охоронника за п. 2 ст. 41 КЗпП
України вважав незаконним, оскільки не
вчиняв винних дій, які б давали
відповідачу підстави для втрати до
нього довір'я.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 25 листопада 2013 року позов
задоволено. Наказ Лінійної
виробничо-диспетчерської станції 5-С ДП
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів № 17-ЗВ від 30 травня 2013
року про припинення трудового договору
з ОСОБА_1 визнано незаконним. Позивача
поновлено на посаді охоронника
Лінійної виробничо-диспетчерської
станції 5-С ДП «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів. З Лінійної
виробничо-диспетчерської станції 5-С ДП
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів на користь позивача
ОСОБА_1 стягнено 17227,32 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за один місяць
допущено до негайного виконання.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі відповідач доводив, що працюючи
охоронником, позивач допустив
бездіяльність та самоусунувся від
виконання своїх службових обов'язків
по охороні ввіреного йому об'єкта. В
результаті цього під час його зміни в
ніч з 26 на 27 травня 2013 року інші
працівники ЛВДС-5С, що перебували на
зміні, здійснили крадіжку
нафтопродуктів, які винесли за
територію станції, що стало підставою
для звільнення позивача з роботи за
втратою довіри.

Таким чином, висновок місцевого суду
про те, що підставою для розірвання
трудового договору із позивачем за п. 2
ст. 41 КЗпП України нібито стали підозри
та припущення відповідача щодо
причетності позивача до крадіжки
дизельного пального, є помилковим.

Покликаючись на ці обставини,
відповідач рішення місцевого суду
вважав незаконним та необґрунтованим і
просив апеляційний суд його скасувати
й ухвалити у справі нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивач рішення місцевого суду вважав
законним та обґрунтованим і просив
апеляційний суд залишити його без змін,
а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
ухвалене місцевим судом рішення
частковій зміні з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено,
що апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з 27
травня 2010 року позивач працював у
відповідача охоронником служби
безпеки ЛВДС-5С ДП
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів. 30 травня 2013 року він
наказом відповідача № 17-ЗВ з роботи
був звільнений за п. 2 ст. 41 КЗпП України
у зв'язку із втратою довіри (а. с. 4).

Як встановлено судом першої інстанції,
підставою для такого звільнення стало
те, що під час зміни позивача в ніч з 26
на 27 травня 2013 року інші працівники
ЛВДС-5С (охоронник ОСОБА_2 та
електромонтер ОСОБА_3) здійснили
крадіжку нафтопродуктів, які винесли
за територію станції.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Таким чином, на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП
України можуть бути звільнені з роботи
не всі працівники, а лише ті, які
безпосередньо обслуговують грошові,
товарні або культурні цінності.

Пунктом 28 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що звільнення з
підстав втрати довір'я суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач безпосередньо грошові або
товарні цінності не обслуговував,
оскільки не був зайнятий їх прийманням,
зберіганням, транспортуванням,
розподілом і т. п. Грошові, товарні або
культурні цінності йому відповідачем у
підзвіт безпосередньо не передавалися.
Договір про повну матеріальну
відповідальність із ОСОБА_1 не
укладався.

Працюючи у відповідача охоронцем,
позивач лише здійснював функцію
загальної охорони підприємства шляхом
дотримання перепускного і
внутрішньооб*єктового режимів. Його
причетності до крадіжки не
встановлено.

За таких обставин місцевий суд, на
переконання колегії суддів, законно й
обґрунтовано визнав звільнення
позивача з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП
України у зв'язку із втратою довіри
незаконним та задовольнив пред'явлені
ОСОБА_1 до відповідача позовні вимоги.

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 80 і 95 ЦК
України, ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачем
і відповідачем у цивільному процесі
можуть бути фізичні і юридичні особи, а
також держава.

Оскільки відповідачем у даній справі
позивач цілком обґрунтовано визначив
ДП «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів, яке є юридичною особою,
а не його структурний підрозділ -
Лінійну виробничо-диспетчерську
станцію 5-С, де він безпосередньо
працював, то стягнення судом першої
інстанції на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу не
з відповідача у справі Дочірнього
підприємства «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів, до якого був
пред'явлений позов, а з Лінійної
виробничо-диспетчерської станції 5-С ДП
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів, яка не є юридичною
особою, є помилковим.

Тому з урахуванням викладеного рішення
місцевого суду підлягає відповідній
зміні.

Інших заслуговуючих на увагу доводів
на спростування оскаржуваного рішення
подана відповідачем апеляційна скарга
не містить.

Зважаючи на наведене та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів задовольнити частково.

Абзац другий резолютивної частини
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 25 листопада 2013 року частково
змінити, замінивши слова «Лінійної
виробничо-диспетчерської станції 5-С
Дочірнього підприємства
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного акціонерного
товариства трубопровідного транспорту
нафтопродуктів, що знаходиться за
адресою: смт. Смига, Дубенського району
Рівненської області, БВ № 1 філії
«Відділення ПАТ ПІБ в м. Рівне», МФО 333335,
, р/р 7350» на
«Дочірнього підприємства
«ПрикарпатЗахідтранс»
Південно-Західного Відкритого
акціонерного товариства
трубопровідного транспорту
нафтопродуктів».

В решті рішення місцевого суду
залишити без змін, а подану апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: