Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2013 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: Державна реєстраційна служба України про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виселення,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: Державна реєстраційна служба України про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виселення.

Одночасно з поданою позовною заявою, позивачем ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник за дорученням ОСОБА_6, подано заяву про забезпечення позову, відповідно до поданої заяви позивач просив суд: «Вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: Державна реєстраційна служба України про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виселення шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ».

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову ( ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись з клопотанням про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, однак до заяви про забезпечення позову позивачем не долучено докази, що мають підтвердити факт реєстрації за одним із відповідачів права власності на спірний обєкт нерухомого майна, як і відсутні відомості, що відповідачами ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вживаються заходи, спрямовані на відчуження обєкту нерухомого майна, що є предметом спору, що зумовлювало б вжиття заходів забезпечення позову, в той же час відсутність зазначених відомостей та обгрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії судового розгляду справи, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, виходячи з предмету позову та наведених позивачем ОСОБА_1 підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа: Державна реєстраційна служба України про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та виселення.

Відповідно до положень ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

С у д д я