Справа № 1312/1409/12
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/5536/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Монастирецького
Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 20 вересня 2012 року та
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на додаткове рішення
цього ж суду від 01 червня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Українського Державного
геологорозвідувального інституту про
стягнення заборгованості по
заробітній платі за час вимушеної
роботи на умовах неповного робочого
дня, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 20 вересня 2012 року позов
задоволено частково.

Зобов'язано Український Державний
геологорозвідувальний інститут
здійснити нарахування та виплату
позивачу ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі на умовах неповного
робочого тижня з виплатою 0,6 ставки
заробітної плати за період з 17.01.2012 року
по 19.03.2012 року.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Додатковим рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 01 червня 2013
року доповнено резолютивну частину
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 20.09.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Українського
Державного геологорозвідувального
інституту про стягнення
заборгованості по заробітній платі за
час вимушеної роботи на умовах
неповного робочого тижня наступним
змістом:

Стягнути з Українського Державного
геологорозвідувального інституту на
користь ОСОБА_2 заборгованість по
заробітній платі на умовах неповного
робочого тижня з виплатою 0,6 ставки
заробітної плати за період з 17.01.2012 року
по 19.03.2012 року в сумі 1660 (тисячу шістсот
шістдесят) гривень.

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути з ДП «Український державний
геологорозвідувальний інститут» на її
користь заборгованість по заробітній
платі за час вимушеної роботи на умовах
неповного робочого тижня, яка виникла
за період з 05 квітня 2011 року по 19
березня 2012 року та становить 9 545,00 грн.
Зазначає, що судом не взято до уваги
штатний розпис на 2011 рік та проведений
розрахунок, що позбавило її права на
отримання відповідної грошової
компенсації за реально виконану нею
роботу.

Додаткове рішення оскаржив
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 Стверджує,
що позивачка не згідна з додатковим
рішенням з тих же підстав, які
зазначені в апеляційній скарзі на
основне рішення. Просить скасувати
додаткове рішення та ухвалити нове,
яким стягнути в користь позивачки
заборгованість по заробітній платі за
час вимушеної роботи на умовах
неповного робочого тижня, яка виникла
за період з 05 квітня 2011 року по 19
березня 2012 року та становить 9 545,00 грн.

Український Державний
геологорозвідувальний інститут,
будучи належним чином повідомлений,
про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення йому
поштового відправлення (а.с. 205), в особі
його представника у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився,
причину своєї неявки суду не повідомив,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи у його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України до основних засад судочинства
віднесено змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і в доведенні перед судом їх
переконливості. Про необхідність
урахування зазначених конституційних
положень судам роз'яснено й у п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 року № 5 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду».

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції
України права та свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК
України).

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

З матеріалами справи вбачається, що
позивачка працювала у Львівському
відділенні Українського державного
геологорозвідувального інституту на
посаді техніка першої категорії з
виплатою 0,6 ставки заробітної плати.

Згідно із наказом керівника
Львівського відділення Українського
державного геологорозвідувального
інституту № 5 від 31.01.2011 року «Про
роботу Львівського відділення
Українського державного
геологорозвідувального інституту на
умовах неповного робочого тижня» (а.с.
7-10), працівникам відділення, в тому
числі й позивачці, з 05.04.2011 року було
встановлено неповний робочий тиждень
0,2 ставки (один день роботи в тиждень -
понеділок). З наказом ОСОБА_2
ознайомлена (а.с. 8).

Після ознайомлення з наказом позивачка
продовжувала працювати та її вихід на
роботу у спірний період один раз на
тиждень підтверджується табелями
обліку робочого часу (а.с. 46-57).

Наказ № 5 від 31.01.2011 року про роботу
підприємства в умовах неповного
робочого тижня, позивачка у
встановленому Кодексом законів про
працю України порядку не оспорювала.

Оплата праці позивачці проводилась
відповідно до вимог ст. 56 Кодексу
законів про працю України, пропорційно
до відпрацьованого часу.

Однак спірний наказ був скасований
рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 03 червня 2011 року, яке
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 16 січня 2012 року залишене
без змін (а.с. 11-16).

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 3 червня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 16 січня 2012 року,
задоволено позов ОСОБА_4 та скасовано
наказ Львівського відділення
Українського державного
геологорозвідувального інституту № 5
від 31 січня 2011 року «Про роботу
Львівського відділення Українського
державного геологорозвідувального
інституту на умовах неповного робочого
тижня» (а.с. 11-16).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 Кодексу
законів про працю України, у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці допускається зміна істотних умов
праці при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розмірів оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Кодексу законів про
працю України, якщо колишні умови праці
не може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах, то трудовий договір
припиняється за пунктом 6 статті 36
цього Кодексу.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що заборгованість слід
стягувати з часу набрання рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 03 червня 2011 року законної сили,
тобто після перегляду його Апеляційним
судом Львівської області, та стягнув в
користь позивача заборгованість
заробітної плати на умовах неповного
робочого тижня з виплатою 0,6 ставки
заробітної плати за період з 17 січня 2012
року по 19 березня 2013 року в сумі 1660 грн.
00 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті й
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Також, висновки є правильними з
урахуванням вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК
України щодо належності, допустимості
доказів і обов'язку доказування та
надання доказів.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 20 вересня 2012 року та
додаткове рішення цього ж суду від 01
червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.