Справа №1304/3901/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2013 року Галицький
районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької
Л.М.,

при секретарі - Дулебку Т.І.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мадонна», ОСОБА_7,
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівської
міської ради, з участю третіх осіб -
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», Львівського
комунального підприємства «Княже
місто» про витребування майна з чужого
незаконного володіння,визнання
недійсним договору купівлі-продажу
підвального приміщення, визнання
недійсними та скасування розпоряджень,
відшкодування упущеної вигоди,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди

та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 з участю третіх осіб -
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівського
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
Львівського комунального підприємства
«Княже місто», приватного нотаріуса
ОСОБА_9 про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_6, ТзОВ «Мадонна», Галицької
районної адміністрації м.Львова,
Львівської міської ради, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
Львівського комунального підприємства
„Княже місто" про витребування майна з
чужого незаконного володіння, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
підвального приміщення, визнання
недійсним та скасування розпоряджень,
відшкодування упущеної вигоди,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В позовній заяві з уточненнями
посилається на те, 23.12.2003 року придбала
у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 з коморою в
підвалі площею 13,1 кв.м. Однак, в січні 2004
року їй стало відомо, що ОСОБА_6
претендує на вказану комору,
покликаючись на укладення договору
купівлі-продажу з ОСОБА_7, який
нотаріально не посвідчувався. На
підставі вказаного договору та листа
начальника ЖЕКУ №104 Галицькою районною
адмінгістрацією Львівської міської
ради винесено помилкове розпорядження
про закріплення підвального
приміщення за відповідачем. Вважає, що
діями відповідачів їй було заподіяно
шкоду в формі упущеної вигоди, розміром
25 414 гривень та яку могла отримувати за
весь час незаконного користування її
підвальним приміщенням, шляхом
передачі його в оренду будь-якому
суб'єкту підприємницької діяльності,
після укладення відповідного договору.
Крім цього, вважає, що їй було заподіяно
моральну шкоду, розмір якої становить 97
000 гривень.

ОСОБА_6 подала до суду зустрічний
позов до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, третіх
осіб Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Комунального
підприємства Львівської обласної ради
„Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", Львівського
комунального підприємства „Княже
місто", приватного нотаріуса ОСОБА_9 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 23.12.2003 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5

В позовній заяві та уточненні до неї
зазначила, що 05.07.2001 року придбала у
ОСОБА_7 підвальне приміщення площею 13,1
кв.м. в будинку АДРЕСА_1. 31.07.2001 року
Галицькою районною адміністрацією
м.Львова було видано розпорядження №1013
„Про використання підвальних
приміщень в будинку АДРЕСА_1", яким,
враховуючи заяву ОСОБА_7, було
погоджено ТзОВ «Мадонна», директором
якого є ОСОБА_6, фактичне використання
підвального приміщення площею 13,1 кв.м.
в будинку АДРЕСА_1. У подальшому
Галицька районна адміністрація
м.Львова прийняла розпорядження №1049
від 14.08.2001 року про дозвіл на
реконструкцію нежитлових приміщень на
першому поверсі існуючої перукарні
ТзОВ «Мадонна» в будинку АДРЕСА_1 з
розширенням її за рахунок площі
підвальних приміщень, в тому числі
підвального приміщення під.№1 площею
13,1 кв.м. В той час, коли ОСОБА_6, як
директором ТзОВ «Мадонна»,
вирішувалось питаня про погодження
технічної документації на
реконструкцію приміщень та отримання
свідоцтва на право власності, ОСОБА_7
уклав договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, в тому числі
підвального приміщення площею 13,1 кв.м.
Зважаючи на те, що ОСОБА_7, на момент
укладення договору купівлі-продажу
квартири не володів підвальним
приміщенням, таке було приєднане до
приміщень ТзОВ «Мадонна», зазначення
такого в договорі купівлі-продажу
вважає незаконним.

В судовому засіданні позивач по
первісному позову та її представник
первісний позов з уточненнями
підтримали, проти зустрічного позову
заперечують.

Представники відповідачів ОСОБА_6, ТзОВ
«Мадонни», Галицької районної
адміністрації м.Львова, Львівської
міської ради проти первісного позову
заперечили, зустрічний позов просять
задоволити.

Представники Комунального
підприємства Львівської обласної ради
„Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки", Львівського
комунальньного підприємства „Княже
місто", приватного нотаріуса ОСОБА_9 в
судове засідання не з'явилися, хоча про
дату та час судового засідання були
повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, наявні у справі
докази, суд вважає, що в задоволенні
первісного позову слід відмовити, а
зустрічний позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень".

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на квартиру від 07.04.1997 року,
виданого виконавчим комітетом
Львівської міської ради, квартира
АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_7 згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду». В
свідоцтві зазначена комора в підвалі
площею 13,1 кв.м. (т.1, а.с.5).

Згідно з свідоцтвом на власність,
виданого 02.04.1997 року регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Львівській області, ТзОВ
«Мадонна» є власником нежитлового
приміщення площею 56,9 кв.м. по АДРЕСА_1
відповідно до договору купівлі-продажу
(т.2, а.с.69, 72).

Співзасновником ТзОВ «Мадонна» є
ОСОБА_6 (т.2, а.с.19-32). Вона ж є директором
ТзОВ «Мадонна».

07.06.2001 року ОСОБА_7, як власник квартири
АДРЕСА_1, подав голові Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради заяву щодо переоформлення
належного йому підвального приміщення
ТзОВ «Мадонна» (т.2, а.с.61).

05.07.2001 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали
письмовий договір купівлі-продажу
підвалу площею 13,5 кв.м., який належить
до квартири АДРЕСА_1. Підписи сторін
вказаного договору посвідчив
начальник ЖЕКу-104 Галицької районної
адміністрації (т.1, а.с.6).

31.07.2001 року Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
розпорядженням за №1013 погодила
використання підвальних приміщень в
будинку АДРЕСА_1. Враховуючи
інвентаризацію підвальних приміщень,
їх обміри, а також заяви наймача
квартири №2 ОСОБА_10 і власника квартири
№3 ОСОБА_7, закріплено підвальні
приміщення за квартирами №1, №4, №5, №6
та за ТзОВ «Мадонна». За останнім,
зокрема, закріплено підвальні
приміщення, серед яких приміщення
площею 13,1 кв.м, що належало ОСОБА_7
Мешканців зобов'язано звернутись в
Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки та ЖЕК - 104 для
внесення змін в інвентаризаційну
справу на будинок (т.2, а.с.84).

14.08.2003 року Львівським обласним
державним комунальним підприємством
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» складено технічний
паспорт, відповідно до якого комору в
підвалі площею 13,1 кв.м. віднесено до
приміщення ТзОВ «Мадонна» по АДРЕСА_1
(т.2, а.с.18).

07.08.2001 року міжвідомча комісія
Галицького району м. Львова вирішила,
що технічно можливо реконструювати
нежитлове приміщення перукарні в
будинку АДРЕСА_1 з розширенням за
рахунок площ підвальних приміщень, в
тому числі і підвалу площею 13,1 кв.м. (т.2,
а.с.55).

14.08.2001 року Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
розпорядженням за №1049 затвердила
висновок міжвідомчої комісії та
дозволила ОСОБА_6 реконструкцію
нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1
з розширенням за рахунок площі
підвальних приміщень, в тому числі і
підвального приміщення площею 13,1 кв.м.
(т.2, а.с.54).

Відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного 23.12.2003 року,
ОСОБА_5 купила в ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат
житловою площею - 68,0 кв.м., кухні, ванної
кімнати, коридору, комірки, загальна
площа квартири - 88,2 кв.м., комора в
підвалі - 13,1 кв.м. (т.1, а.с.10).

Згідно з листом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за
№6463 від 19.12.2006 року станом на 18.12.2006 року
відповідно до матеріалів
реєстраційної справи, комора в підвалі
- 13,1 кв.м. відноситься до квартири
АДРЕСА_1 (т.1, а.с.152).

Відповідно до проекту реконструкції
приміщення, дозволу на виконання
будівельних робіт №74/06 від 23.02.2006 року
ТзОВ «Мадонна» провела останню, та
здала його в експлуатацію, що
стверджується актом про прийняття в
експлуатацію від 01.03.2006 року (т.2,
а.с.101-105, 144-145).

Згідно з свідоцтвом про право
власності №Г-02043 від 19 жовтня 2006 року,
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 01.11.2006 року ,
даними технічного паспорта (а.с.5, 6, 8
реєстраційної справи) ТзОВ «Мадонна» є
власником приміщення перукарні по
АДРЕСА_1 загальною площею 104,5 кв.м.,
складовою частиною якого є колишнє
приміщення комори в підвалі площею 13,1
кв.м.

Згідно ч.1 ст.128 ЦК УРСР право власності
(право оперативного управління) у
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Аналіз зібраних по справі доказів дає
підстави вважати, що в момент укладення
договору купівлі-продажу квартири від
23.12.2003 року, ОСОБА_7 (продавець) спірне
підвальне приміщення ОСОБА_5 (покупець)
не передавав, оскільки не володів таким
приміщенням, а тому не міг його
продавати разом з квартирою. Ще до
укладення вказаного договору ОСОБА_7
вчинив цілий ряд дій, які засвідчують,
що підвальне приміщення за його
власною волею вибуло з його власності
та перебувало в власності спочатку
ОСОБА_6, пізніше - ТзОВ «Мадонна». Це
підтверджується договором
купівлі-продажу від 05.07.2001 року, по
умовах якого ОСОБА_7 відчужив ОСОБА_6
підвальне приміщення, закріплене за
квартирою АДРЕСА_1, його заявою на ім'я
голови Галицької районної
адміністрації м.Львова від 07.06.2001 року,
де він клопотав про передачу
підвального приміщення ТзОВ «Мадонна».
Аналогічна заява була подана ним на
ім'я начальника ЖЕКу №104. Галицькою
районною адміністрацію м.Львова було
прийнято розпорядження за №1013 від
31.07.2001 року, яким на підставі поданої
ОСОБА_7 заяви було закріплене зазначене
підвальне приміщення в фактичне
користування ТзОВ «Мадонна»,
директором та засновником якого є
ОСОБА_6 Наступним розпорядженням №1049
від 14.08.2001 року Галицька районна
адміністрація м.Львова дозволила
проведення реконструкції приміщень
ТзОВ «Мадонна» з розширенням їх за
рахунок площі підвальних приміщень,
серед яких було приміщення площею 13,1
кв.м., яке було відчужене ОСОБА_7
Протягом 2001-2005 років тривала
реконструкція, за результатами якої
спірне підвальне приміщення було
приєднане до інших приміщень ТзОВ
«Мадонна», зазнало технічних змін, які
призвели до того, що ці приміщення
стали єдиним цілісним об'єктом,
невід'ємними частинами один одного,
мають спільну єдину систему опалення,
електропостачання, спільний вхід тощо,
що засвідчується проектом
реконструкції та актом вводу в
експлуатацію від 01.03.2006 року.

На момент укладення договору
купівлі-продажу від 23.12.2003 року (між
ОСОБА_7 та ОСОБА_5), підвальне приміщення
вже було приєднане до приміщень ТзОВ
«Мадонна», відповідні зміни були
внесені в інвентарну справу ТзОВ
«Мадонна», було виготовлено новий
технічний паспорт від 14.08.2003 року,
пізніше видано свідоцтво про право
власності №Г-02043 від 19 жовтня 2006 року та
отримано витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 01.11.2006
року, виданий ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що умови договору купівлі-продажу
квартири від 23.12.2003 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, про належність до
квартири комори в підвалі площею 13,1
кв.м. не відповідали дійсності, а саме
підвальне приміщення ОСОБА_5 від
продавця не передавалось.

ОСОБА_7 (продавцем) надано суду письмові
пояснення, згідно яких він підтвердив,
що на момент укладення договору не
володів підвальним приміщенням,
повідомляв про це покупця квартири
ОСОБА_5 до укладення договору
купівлі-продажу квартири, зміни в
правовстановлюючі документи ним не
були внесені по причині обмеження в
часі.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача та її представника про
недостовірність вказаного пояснення
та те, що ОСОБА_7 його не підписував,
оскільки обставини, викладені в ньому,
підтверджуються іншими доказами, а
доказів того, що пояснення підписано не
ОСОБА_7 позивач та її представник суду
не надали, а тому такі є
необгрунтованими.

Згідно ч.1 ст.145 ЦК УРСР якщо майно за
плату придбане у особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не повинен був знати
(добросовісний набувач), то власник
вправі витребувати це майно від
набувача лише в разі, коли майно
загублене власником або особою, якій
майно було передано власником у
володіння, або викрадене у того чи
іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза їх волею.

Аналіз вищенаведених доказів дає
підстави для висновку, що право
власності в позивача ОСОБА_5 на спірне
підвальне приміщення не виникало,
умови укладеного між нею та ОСОБА_7
договору щодо належності продавцеві
комори в підвалі та передачі її
покупцеві не відповідали дійсності та
реальному волевиявленню сторін,
власник підвального приміщення ОСОБА_7
до укладення договору купівлі-продажу
квартири спочатку передав в
користування ТзОВ «Мадонна», а пізніше
відчужив підвальне приміщення в
користь директора ТзОВ «Мадонна»
ОСОБА_6 Тому, вимога ОСОБА_5 щодо захисту
права власності шляхом витребування
спірного підвального приміщення не
підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.331 ЦК України ( в ред.2003
року), право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена особою),
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Судом встановлено, що
розпорядженням №1049 від 14.08.2001 року
Галицька районна адміністрація м.
Львова дозволила проведення
реконструкції приміщень ТзОВ
«Мадонна» з розширенням їх за рахунок
площі підвальних приміщень, серед яких
було приміщення площею 13,1 кв.м., яке
було відчужене ОСОБА_7 Відповідно до
проекту реконструкції приміщення,
дозволу на виконання будівельних робіт
№74/06 від 23.02.2006 року ТзОВ «Мадонна»
провела останню, та здала його в
експлуатацію, що стверджується актом
про прийняття в експлуатацію від 01.03.2006
року (т.2, а.с.101-105, 144-145).

Згідно з свідоцтвом про право
власності №Г-02043 від 19 жовтня 2006 року,
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 01.11.2006 року,
даними технічного паспорта (а.с.5, 6, 8
реєстраційної справи) ТзОВ «Мадонна» є
власником приміщення перукарні по
АДРЕСА_1 загальною площею 104,5 кв.м.,
складовою частиною якого є колишнє
приміщення комори в підвалі площею 13,1
кв.м.

Зважаючи на проведену реконструкцію,
суд приходить до висновку, що спірне
підвальне приміщення зазнало змін,
внаслідок яких воно стало складовою
частиною іншого об'єкту, зокрема
перукарні ТзОВ «Мадонна», є пов'язаним
з іншими приміщеннями спільною
системою опалення, електропостачання,
входом тощо. Зважаючи на характер
проведених змін, за результатами
проведеної реконструкції спірне
приміщення, як окреме підвальне
приміщення, перестало існувати та не
може бути витребуваним. Доказів
протилежного стороною позивачки не
представлено.

Зважаючи на ці обставини, суд приходить
до висновку про відсутність в позивача
ОСОБА_5 правових підстав для вимог по
витребуванню спірного приміщення,
скасування розпорядження Галицької
адміністрації м.Львова №1013 від 31.07.2001
року, визнання недійсним договору
купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
від 05 липня 2001 року, визнання недійсним
розпорядження Галицької районної
адміністрації м.Львова №1565 від 19.10.2006
року, відшкодування упущеної вигоди,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

У відповідності до ст.4 Закону
України „Про власність" від 07 лютого 1991
року №697-ХІІ, володіння, користування
та розпорядження майном здійснюється
власником. Згідно ст.225 ЦК України (в
ред.1963 року), право продажу майна
належить власникові. Згідно ст.49 Закону
України „Про власність" володіння
майном є правомірним, якщо інше не
встановлено судом".

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на
час укладення договору купівлі-продажу
квартири від 23.12.2003 року не володів
коморою в підвалі, приналежною до
відчужуваної квартири, добровільно до
укладення договору передав її в
користування ТзОВ «Мадонна», в
подальшому відчуживши ОСОБА_6,
директору ТзОВ «Мадонна», внаслідок
чого вказане приміщення було приєднане
до приміщень перукарні ТзОВ «Мадонна».
Зазначене підвальне приміщення в
складі квартири АДРЕСА_1 не відчужував,
положення договору купівлі-продажу
квартири в цій частині не відповідають
вимогам закону та підлягають визнанню
недійсним.

Згідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР, недійсною є
угода, що не відповідає вимогам закону.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 123, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст.ст.4, 49 Закону України „Про
власність" від 07 лютого 1991 року №697-ХІІ,
ст.ст. 48, ч.1 ст.128, ч.1 ст.145, 225 ЦК УРСР, ч.1,
п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, ст.15, п.4
„Прикінцевих та перехідних положень"
ЦК України (в ред.2003 р.), Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 -
відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 23 грудня
2003 року, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, в частині
продажу комори в підвалі площею 13,1 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційнй скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Л.М.Городецька