Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 436/404/13ц
Провадження № 22ц/782/4760/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська

від 22 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна та визнання права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
30.09.2011 року укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 дійсним, визнання права
власності на нерухоме майно,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що 30.09.2011 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
розташованого на земельній ділянці
загальною площею 140 кв.м. та розміщеного
за адресою: АДРЕСА_1, яке належало на
праві власності відповідачці. На
виконання умов договору позивач
передав їй 3000 грн., а відповідачка, в
свою чергу, передала всі
правовстановлюючі документи на
належне їй домоволодіння та склала
розписку про отримання грошових
коштів. Сторони домовились, що договір
набуває чинності з моменту його
нотаріального посвідчення. Оскільки
ОСОБА_3 ухиляється від виконання
зобов'язань за вказаним договором,
позивач змушений був звернутися з цим
позовом до суду.

Рішенням Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 22 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, позивач надав
апеляційну скаргу і просив скасувати
рішення та ухвалите нове, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вказані вимоги закону
дотримано в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правила ст.220 ЦК України не поширюються
на правочини, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, оскільки момент
вчинення такого правочину відповідно
до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов*язується з
державною реєстрацією, а тому вони є
неукладеними і такими, що не породжують
для сторін прав і обов*язків.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб визначений
законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом і є непорушним.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку укладається у письмовій формі
і підлягає нотаріальному посвідченню
та державній реєстрації.

Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України
передбачена можливість суду визнати
дійсним договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню, у разі, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», роз*яснено, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст..ст.210
та 640 ЦК України пов*язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов*язків для сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011 року між сторонами у простій
письмовій формі був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку
непридатного для проживання, літ.А-1,
розташованого на земельній ділянці
державної форми власності за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 65 кв.м., 84 %
зносу, за таєю ж адресою житлових
прибудов літ.А1-1, літ. А2-1, непридатних
для проживання, 85% зносу, який належить
на праві приватної власності
відповідачці ОСОБА_3.(а.с.4-6, 16-20).

Згідно умов зазначеного договору
купівлі-продажу та розписки написаної
власноруч відповідачкою про отримання
грошей, житловий будинок був проданий
за 3000 грн. та в подальшому повинен був
бути посвідченим нотаріально (а.с.5,7).

Але, договір купівлі-продажу вказаного
житлового будинку між сторонами
нотаріально не був посвідчений та
державна реєстрація його не
відбувалася, хоча відповідачка
проживає в межах Луганської області та
має можливість відвідування
нотаріальної контори, про що свідчить
надана нею на ім*я представника
позивача довіреність від 26.08.2011 року
про уповноваження на здійснення
отримання документів щодо спірного
житлового будинку.(а.с.14).

Таким чином, оскільки договір
купівлі-продажу спірного житлового
будинку був укладений у порушення
зазначеного закону, позивач не надав
переконливих доказів щодо ухилення
відповідачки від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
житлового будинку, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що він не є укладеним і не
створює прав та обов*язків для сторін.

Доводи апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, оскільки не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції щодо законності прийнятого
рішення.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308, 315, 324, 325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 22 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: