Провадження по справі 2/122/1837/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Залізничний районний суд м.
Сімферополя АР Крим у складі
головуючого - судді
при секретарі - Шерет Ф.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,
У липні 2013 року ПубАТ «Дельта банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
07.07.2008 року, яка станом на 10.10.2012 року
складає 4554,28 гривень, яка складається з
наступного: 4097,30 грн. - заборгованість
за кредитом; 0,14 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
456,84 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, що відповідно
до укладеного кредитного договору
ОСОБА_1 07.07.2008 року отримала кредит у
сумі 5075,70 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,01 % на
рік та плату за обслуговування кредиту
у розмірі 1% на місяць. Також позивач
просив стягнути судові витрати з
відповідача, які складаються з
судового збору у сумі 229,40 грн.
У судове засідання представник
позивача не з'явився, повідомлений
належним чином, надав суду заяву,
відповідно до якої просить розглянути
справу за його відсутності, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі, не
заперечує проти винесення заочного
рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином,
причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до вимог статей 224, 225 ЦПК
України, у судовому засіданні суд
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи. Суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
сторін.

Відповідно до положень частини 2 статті
197 ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, суд
знаходить позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 55
Конституції України кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (частина 1 статті
11 ЦПК України) суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін, кожна з яких відповідно
до частини 1 статті 60 ЦПК України
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Частиною 3 статті 10, статтею 60 ЦПК
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони мають рівні права щодо надання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом. Суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Згідно частини 2 статті 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судом встановлено, що 07.07.2008 року між
Публічним акціонерним товариством
«Дельта банк» та ОСОБА_1 був укладений
договір кредиту №002-11003-070708 від 07.07.2008
року у сумі 5075,70 гривень на строк по
06.05.2009 року зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,01 % на
рік та плату за обслуговування кредиту
у розмірі 1% на місяць.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюються в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, Позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячній платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши відповідачу кредит у
сумі 5075,70 гривень.

Згідно з положенням статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень частини 1 статті
1054 ЦК України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавец) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з положеннями частини 1 статті
1048 ЦК України, позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до положень частини 1 статті
1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З розрахунку, наданого позивачем,
вбачається, що відповідач прострочував
планові платежі (а.с.7-8).

Відповідно до положень пункту 1.1
Кредитного договору, кредит надається
на строк до 02.03.2008 року, тобто строк дії
договору - до 02.03.2008 року.

Згідно розрахунку заборгованості
(а.с.7), останній платіж на погашення
заборгованості за кредитним договором
здійснено відповідачкою 24.09.2008 року,
при цьому вона не виконала свої
зобов'язання в повному обсязі.

Відповідно до положень пункту 10.1
кредитного договору, строк дії
договору встановлюється з дня його
підписання сторонами і діє до повного
виконання позичальником його
зобов'язань.

Проте, суд критично відноситься до умов
договору в цієї частині, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень статті 257 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частини 5 статті
261 ЦК України, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

За положеннями статті 252 ЦК України,
строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Отже, за системним аналізом зазначених
норм матеріального права строки та
терміни дії договору мають визначатись
роками, місяцями, тижнями, днями,
годинами, календарною датою або подією,
яка має неминуче настати.

Вказівка на строк дії договору до його
повного виконання не є подією, яка має
неминуче настати, а тому строк або
термін дії договору не може
визначатись у такій спосіб.

Згідно зі статтею 253 ЦК України, перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Тобто після спливу терміну договору
почався перебіг строку позовної
давності.

Згідно з пунктом 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» судам
роз'яснено, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув. У
зв'язку із цим позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
зазначене вище правило застосовується
й до додаткових вимог банку.

Таким чином, з оглядом на викладене,
оскільки позивач звернувся з позовними
вимогами, строк давності яких минув
починаючи з 06.05.2012 року, у задоволенні
позову має бути відмовлено.

На підставі статті 11, 252-253, 257, 261, 525-526,
1048-1049, 1054 Цивільного кодексу України,
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", керуючись статтями
10-11, 60, 197, 209, 212-215, 224-226, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити у
зв'язку з тим, що строк позовної
давності сплив.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через суд першої інстанції
шляхом подачі у 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:
Домнікова М.В.