ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2013 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Буймової Л.П.,

при секретарі : Корченко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Малоснітинська сільська рада Фастівського р-ну про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Малоснітинська сільська рада Фастівського району з позовом про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, відповідачка шляхом будівництва капітальної огорожі на приватизованій нею земельній ділянці загородила дорогу, яка до приватизації відповідачкою земельної ділянки була землею загального користування. З метою припинення будівництва огорожі ОСОБА_2 був винесений припис Малоснітинською сільською радою, який відповідачка не виконала і звинуватила позивача у самозахватї частини земельної ділянки, право власновті на яку засвідчено Державним актом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідачка підробила підписи суміжних землекористувачів в акті про встановлення в натурі на місцевості погодження зовнішніх меж та передачу на зберігання встановлених межових знаків земельної ділянки від 01.10.2007 року. З цього приводу позивач неодноразово звертався в міліцію та прокуратуру, однак в порушенні кримінальної справи було відмовлено, оскільки згідно висновку спеціаліста НДКЦ № 15 від 01.07.2010 року ознак підробки в акт не встановлено. Не погодившись з такими висновками правоохоронних органів позивач звернувсь до суду з вимогою скасувати Державний акт на право на земельну ділянку відповідачки та рішення Малоснітинської сільської ради про затвердження технічної документації. Зустрічний позов не визнав.

Представник позивача не погоджуючись з позицією відповідчки та контролюючих органів наполянає на прийнятті рішення про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та Рішення малоснітинської сільської ради № 10 від 10.12.2008 року, з тих підстав, що названим рішення сільської ради у власність ОСОБА_2 Було передано частину проїзду. Те, що проїзд існував, підтверджується копією схкми с.М.Снітинка, складеною за матеріалами аерофотозйомки.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що відповідач порушує її права власника земельної ділянки шляхом облаштування за рахунок її земельної ділянки проїзду до своєї ділянки, а також облаштував сою ділянку таким чином, що на проїзд загального користування стікають відходи. Вказані неправомірні дії відповідача були встановлені відповідними котролюючими органами і його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. ОСОБА_2 вважає, що названими неправомірними діями ОСОБА_1 Їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 1000 гривень та просить суд забовязати останнього вчинити дії по усуненню перешкод щодо вільного користування земельною ділянкою, що знаходиться по вул.Молодіжна, 16 в с.М.Снітинка Фастівського району шляхом повернення самовільно зайнятої частини цієї земельної ділянки площею 0,05 га.

Представник ОСОБА_2 первісний позов не визнав з підстав його недоведеності та безпідставності, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі

Третя особа, Малоснітинська сільска рада, в судове засідання не зявилась, направила до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив, що на підставі рішення Маласнітинської сільської ради № 04-06-У від 21.08.2006 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на приватизацію своєї прибудинкової земельної ділянки. Рішенням Малоснітинської сільської ради 21 сесії 5 скликання № 10 від 10.12.2008 року позивачці було затверджено технічну документацію, розроблену TOB НВФ Фастівзем по інвентаризації земельної ділянки в межах , Малоснітинської сільської ради, площею 0,25 га по вул. Молодіжна, 16 в с. Снітинка, Фастівського району, Київської області. 25.02.2009 року відповідачка отримала державний акт права власності на земельну ділянку - серія ЯД № 753713, зареєстрований за кадастровим № 01:09:032:00012.

Земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 по сусідству і була оформлена за державним актом - серія ЯЖ № 694536, який зареєстрований за кадастровим № 01:09:032:00013 по вул. Молодіжна, 14.( а.с.11)

Непорозуміння сторін по справі розпочалися давно. Відповідачка неодноразово зверталася до різних органів із проханнями розібратися в ситуації, яка склалася.

23 липня 2009р. Малоснітинська сільська рада, у складі комісії із сільського голови, депутата сільської ради та секретяра сільської ради склали Акт, яким було встановлено ряд порушень з боку позивача ОСОБА_1 Серед цих порушень було і те, що позивач облаштовує заїзд до власного двору, так що на перегороджує заїзд до власного двору відповідачки. Також було встановлено, що на проїзд загального користування із земельної ділянки позивача стікають відходи.

Позивачу було приписано усунути вище вказані недоліки.

Але з часом відношення ОСОБА_1, до особистої власності відповідачки ( земельної ділянки) і до неї особисто погіршилися.

Позивач за рахунок приватизованої землі позивачки, орієнтованою площею 0,05 га, облаштував проїзд до власного двору. Позивач будучи власником сусіднього землеволодіння самовільно зайняв частину земельної ділянки відповідачки.

07 травня 2010 року державним інспектором Управління державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель було зроблено перевірку земельної ділянки по вул. Молодіжна,14, яку використовує позивач і складено Акт № 0054/14/01 (а.с.12).

За результатами цієї перевірки, з виїздом на місцевість, встановлено, що власник землеволодіння № 14, яке розміщене поруч з земельною ділянкою відповідачки, ОСОБА_1 облаштував проїзд до свого двору орієнтовано площею, 0,05 га за рахунок земельної ділянки, яка належить відповідачці на законних підставах.

Позивач за основним позовом порушення так і не усунув та продовжує використовувати частину земельної ділянки позивачки,орієнтованою площею 0,05 га для проїзду до власного землеволодіння.

29 червня також була здійснена перевірка Головного управління Держкомзему у Київській області в присутності ОСОБА_1, в результаті якої встановлено, що Позивач порушив ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України, про що було складено АКТ № А НОМЕР_1 та винесено Постанову про накладання адміністративного стягнення від 14 липня 2010 року (а.с.13)

ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме самовільне зайняття земельної ділянки позивачки, та накладено на нього за це адміністративне стягнення у вигляді штрафу, відповідно до ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З вказаною постановою ОСОБА_1 Погодився, в установленому порядку її не оскаржував.

На даний час відповідачка ОСОБА_2 позбавлена можливості у повній мірі користуватись своєю приватною власністю, а також земельною ділянкою як користувач.

Проаналізувавши всі докази, зібрані в справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний задовольнити частково.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, і могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно положень ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1В про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельн ділянку. То така вимога, як правило, заявляється як відновлення прав з наслідками, передбаченими законодавством, а тому вирішення такого питання є похідним від встановлення права власності (права користування) спірною земельною ділянкою. Отже, при визнанні недійсним рішення, на підставі якого виданий акт, останній підлягає поверненню органу, що його видав (відповідно п.3.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право власності на земельну ділянку...).З урахування цього визнання акта незаконним у судовому порядку не вимагається.

Крім того, згідно узагальнень ВСУ вбачається, що відповідно, за правилами недійсності правочинів не модна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, щодо таких докумпентів слід відносити, в тому числі і Державні акти на право власності на земельні ділянки.

Що стосується рішення Малоснітинської сільської ради № 10 від 10.12.2008 року, то воно не встановлює право власності ОСОБА_2 На земельну ділянку, розміром 0,25 га, а лише затверджує технічну документацію. З матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що правовстановлюючим документом на земельнру ділянку відповідачки є рішення сільської ради № 04-06-У від 21.08.2006 року, яким остання отримала дозвіл на одержання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки вказаною вище площею. Позовна вимога про скасування вказаного документа позивачем не заявлялась.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, і яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок дається найменше незручностей.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначеними неправомірними діями відповідач не лише грубо порушив права та охоронювані законом інтереси як землекористувача, але й завдав позивачці значних моральних збитків.

Відповідно до ч.З ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом незалежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають не значення.

Згідно ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до Методичних рекомендацій Відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства юстиції України від 13 травня 2004р. №35-13/797) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути )точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Постійні сутички та конфлікти з боку позивача завдали відповідачці значних моральних страждань. Вона змушена була звертатися до державних та правоохоронних органів, витрачати багато свого особистого часу на підготовку необхідних документів для звернення до них та до суду, чим істотно були порушені особисті плани відповідачки, було внесено суттєві зміни в звичайний розпорядок життя.

Позивачка відчувала внутрішній дискомфорт та невдоволення від того, що не жодним чином припинити дії Відповідача щодо порушення її прав як землекористувача, та неможливістю повноцінно розпоряджатися власним майном.

У позивачки погіршилося здоровя, у результаті чого вона була змушена звернутися до лікарів та провести в медичній установі на стаціонарному лікуванні декілька тижнів.

Всі негативні моральні, психічні переживання та негативні емоції, а також стресовий стан негативно вплинули на стан здоров'я позивачки. У відповідності Законом України Основи законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 р.: Здоров'я - це стан повного фізичного, душевного та соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб та фізичних дефектів. Таким чином, не потребує доведення той факт, що вказані події істотно погіршили душевне та соціальне благополуччя, порушили звичайні життєві зв'язки та вимагають додаткових зусиль для приведення власної наданої у користування земельної ділянки в попередній стан, а також додаткових матеріальних затрат.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Цивільного кодексу України, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законодавством.

Виходячи з умов розумності і справедливості суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню складає 500 грн.

Враховуючи викладене, керуючись 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.103,152 Земельного Кодексу України,ст.ст.23,1167 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Малоснітинська сільська рада Фастівського р-ну про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Зустрічний позов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_1 вчинити дії по усуненню перешкод щодо вільного користування земельної ділянки, що знаходиться по вул.Молодіжна, 16 в с.Мала Снітинка, шляхом повернення самовільно зайнятої частини цієї земельної ділянки площею 0,05 га.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: