Справа № 1527/2-6267/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2013 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої одноособово судді - Середи І.В.,

при секретарі Семко М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріального збитку у розмірі 15841 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 вересня 2011 року між сторонами було укладено договір про надання інформаційно-посередницьких послуг на відчуження обєкту нерухомості, розташованого за адресою:АДРЕСА_1. Згідно з п.1.2 договору позивач надав відповідачці первинну консультацію спеціалістів з нерухомості, зробив компютерний підбір варіантів, виділив ріелтора для огляду обєкту, зробив попередню оцінку обєкту, виконав інформаційно-довідкове обслуговування, та постійно супроводжував правочин по відчуженню обєкта нерухомості. В підтвердження вищевказаного переліку якісно наданих відповідачу послуг свідчить факт укладення 7 жовтня 2011 року договору купівлі-продажу вказаної вище квартири. Відповідно до п.2.2 договору відповідач повинна була сплатити позивачу кошти у розмірі 15800 грн. за послуги вказані в п.1.2 в момент нотаріального посвідчення правочину або до закінчення строку дії договору, тобто до 19 листопада 2011 року, проте своїх зобовязань не виконала та відмовилася сплачувати кошти. Невиконанням умов договору позивачу було завдано моральної шкоди, в звязку з несплатою грошової винагороди за труд позивача було порушено її нормальний спосіб життя, вона розраховувала на цю винагороду, витрачаючи свій час, залучаючи відповідні власні пошукові бази даних обєктів нерухомості з залученням власних коштів.

В свою чергу відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом та просила визнати недійсним з моменту укладення договір про надання інформаційно-посередницьких послуг на відчуження обєкту нерухомості, укладений 17 вересня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вимоги обґрунтовувала тим, що договір було укладено під впливом помилки та з порушенням вимог ч.2 ст.207 ЦК України. У звязку з тим, що відповідачка є громадянкою ОСОБА_5, вона побоювалася можливих шахрайських дій відносно неї при підготовці та оформленні купівлі квартири, тому вважала за необхідне звернутися до будь-якого агентства нерухомості з дорученням підготовки необхідної документації та повного супроводу правочину. Вона також вважала таке звернення буде гарантією законного оформлення придбаної квартири, в тому числі передачі грошей продавцю, отримання документації на квартиру, ключів, подальшої реєстрації права власності та інше. Саме тому, коли знайомі їй порадили звернутися до агентства нерухомості Президент, вона погодилася і в усній бесіді з його директором ОСОБА_3 було розяснено, що агентство бере на себе обовязок повністю підготувати усі необхідні документи для купівлі-продажу квартири, яка перед цим була нею оглянута і їй сподобалася. Власниця на час огляду не могла укласти договір через відсутність всіх необхідних для нотаріального посвідчення документів, а їй потрібно було терміново виїхати до міста Москви в звязку з чим вона не могла контролювати процес підготовки документів. При узгодженні вартості ціни послуг ОСОБА_3 її запевнила, що ця ціна є стандартною для агентств нерухомості і дешевшої вартості їй не знайти. Однак представники агентства ніяких дій не вчиняли, їй стало відомо, що оформленням документів займалася сама власниця ОСОБА_6 і вона ж повідомила про дату оформлення договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги ОСОБА_3 та заперечувала проти зустрічних вимог ОСОБА_4 оскільки вважає їх необгрунтованими. Пояснила, також що позивач має право надання відповідних послуг, відповідно до договору було надано всі послуги, в результаті відповідачка придбала квартиру, при цьому договором не передбачалося складення акту про виконання робіт чи послуг.

Представник відповідача заперечував проти вимог та повністю підтримав зустрічний позов, вказавши на те, що послуги по супроводженню угоди купівлі-продажу не було надано, агентство не готувало ніяких документів, про їх підготовку відповідач дізналася від власника, яка їй і повідомила про дату укладення угоди, крім того, в договорі відсутня печатка позивача, що вказує на те, що він неналежним чином був укладений. Звернення до агентства було запорукою того, що угода буде здійснена з дотриманням усіх умов укладення договору на законних підставах.

Вислухавши представників сторін та свідка, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 вересня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір про надання інформаційно-посередницьких послуг на відчуження обєкту нерухомості (а.с.7).

Встановлено, що позивач як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа зареєстрована з 24 березня 2009 року, на підставі ліцензійного договору від 1 квітня 2009 року отримала від ТОВ Президент ліцензію на використання торгової марки, та має відповідне свідоцтво платника єдиного податку (а.с.4,151-153,154).

Згідно з умовами вказаного вище договору (п.1.1) його предметом являється інформаційне обслуговування ОСОБА_4 повязане з придбанням однокімнатної квартири №85 за адресою:вул.Добровольського, 84. Обслуговування включає наступні послуги: початкові консультації спеціалістів, компютерний підбір варіантів, виділення персонального спеціаліста для пошуку і огляду обєктів, попередня оцінка обраних обєктів, інформаційно-довідкове обслуговування, постійне супроводження угоди по відчуженню обєкту нерухомості (п.1.2). Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 19 жовтня 2011 року, якщо тільки відповідна угода не буде вчинена до вказаної дати (п.2.1). Договірна ціна обслуговування незалежно від обсягу наданих послуг складає 15800 грн. (п.2.2).

17 вересня 2011 року ОСОБА_6 власник вказаної квартири склала розписку про отримання завдатку в розмірі 8000 грн. від ОСОБА_4 за відчужуваний нею обєкт (а.с.6).

Цього ж дня між власником квартири ОСОБА_6 та відповідачкою було укладено попередній договір про намір купівлі-продажу квартири №85 за адресою:вул.Добровольського,84.

Згідно з умовами даного договору сторони взяли на себе взаємні зобовязання укласти угоду у строк до 19 жовтня 2011 року, і саме в обовязки продавця входило оформлення і отримання усіх документів, необхідних для вчинення і нотаріального посвідчення основного договору (п.1.1. та п.2.1) (а.с.7).

7 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири №85 за адресою: м.Одеса, вул.Добровольського,84.

В судовому засідання свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона до агентства нерухомості не зверталася, а виставила оголошення про продаж квартири в мережі інтернет, до неї прибула відповідач з двома чоловіками оглядала квартиру, через декілька днів вона зателефонувала повідомивши, що хоче її придбати. Домовившись про зустріч, вони пішли до агентства і вже там домовлялися про умови договору. Відповідач їй передала завдаток, вона підписала документи які їй було надано, погоджено про підготовку всіх документів для продажу. Вона нікому документів на квартиру не передавала, сама займалася оформленням документів.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Характерною ознакою договорів про надання послуг є те, що послуга споживається у процесі її надання, тобто корисний ефект послуги полягає у самій дії (діяльності), яку здійснює виконавець. На відміну від договорів про виконання робіт сутність послуги полягає у самій дії (діяльності) виконавця і не знаходить втілення у певному матеріальному результаті. Договір про надання послуг може бути як відплатним, так і безвідплатним. Стаття 901 ЦК України презюмує відплатність послуг, що надаються виконавцем, замовник зобов'язаний оплатити надані послуги, якщо інше не передбачено договором. Для того, щоб договір про надання послуг вважати безвідплатним, це має бути прямо передбачено у самому договорі.

Згідно положень статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановленодоговором або законом.

Доводи відповідачки та її адвоката судом не приймаються до уваги оскільки представлені суду докази вказують на те, що ОСОБА_4 погодилася з умовами договору, отримала їх і в результаті придбала квартиру, що підтверджується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Із змісту вказаних вище договорів і про надання інформаційно-посередницьких послуг на відчуження обєкту нерухомості попередній і про намір купівлі-продажу квартири видно, що вони стосувалися одного обєкта нерухомості квартири №85 за адресою:вул.Добровольського,84 були укладені в один день, відповідач була ознайомлена з умовами і погодившись з ними підписала їх. Для отримання послуг повязаних з отриманням документів та вчинення інших дій агентством від її імені довіреностей, як передбачено умовами договору (п.1.3) вона не видавала. Разом з тим, суд звертає увагу, що з будь-якими претензіями з приводу якості наданих послуг чи ненадання послуг ОСОБА_3 відповідач не зверталася, а 7 жовтня 2011 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу тієї ж квартири.

Отже, договір про надання послуг є відплатним, сторони визначили розмір плати, договір виконавцем послуг виконано, інформацію та консультацію надано, так замовником послуги прийнято та реалізовано, однак не оплачено.

Між сторонами мають місце договірні правовідносини, які відповідно до передбачених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язань мають виконуватись належним чином відповідно умов договору.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення зустрічного позову не має.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню саме 15800 грн. оплати за договором про надання інформаційно-посередницьких послуг.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Нормами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обгрунтування вказаної вимоги, що в звязку з несплатою грошової винагороди за труд позивача було порушено її нормальний спосіб життя, вона розраховувала на цю винагороду, витрачаючи свій час, залучаючи відповідні власні пошукові бази даних обєктів нерухомості з залученням власних коштів, не є підставою для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До виниклих правовідносин може бути застосовано норми ст.625 ЦК України.

Відповідно до норм ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак виходячи із вимог ст.11 ЦПК України підлягає стягненню саме 15800 грн., а різниця в 41 грн. з заявленими вимогами,є необґрунтованою, оскільки посилаючись на вказану норму, позивач не привела розрахунків та не зазначила, що саме складає 41 грн., отже і підстав для їх стягнення не має.

Крім того, з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України Про судовий збір також необхідно стягнути на користь відповідачки судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 15800 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн..

В іншій частині вимог фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 відмовити.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: