Провадження №2/201/3876/2013
24 грудня 2013 року Жовтневий
районний суд
головуючого судді - Браги А.В.,
при секретарі - Лампікі О.В.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий» до ОСОБА_1 про стягнення
10 листопада 2013 року представник
позивача звернувся до Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська з
вищезазначеним позовом, в якому просив
суд стягнути з відповідача на його
користь суму заборгованості за
кредитним договором № 2438908/01 від 04
липня 2008 року в розмірі 92 740,00 гривень. В
обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №2438908/01 від
строк до 03 червня 2009 року. Згідно з
умовами кредитного договору
позичальник зобов'язується повернути
кредит, платити проценти за
користування кредитом, та виконати
інші зобов'язання в повному обсязі у
строки і на умовах, передбачених
кредитним договором. Незважаючи на це,
відповідач не виконав свого обов'язку
та перестав повертати наданий йому
кредит в строки, передбачені кредитним
договором. Таким чином, ОСОБА_1 має
непогашену заборгованість перед ПАТ
«АКБ «Новий» за кредитним договором №
гривень, з яких: заборгованість по тілу
заборгованість по сплаті відсотків - 39
540,02 гривень; заборгованість по сплаті
прострочення сплати відсотків - 545,75
гривень; пеня за прострочення строків
сплати комісії - 180,10 гривень. У зв'язку з
чим позивач і звернувся до суду з даним
позовом до відповідача про стягнення
існуючої заборгованість у примусовому
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву в якій просив розглянути справу
без його участі, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив їх
задовольнити згідно обґрунтування,
викладеного в позовній заяві,
посилаючись на докази наявні в
матеріалах справи. Проти заочного
розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
74 - 76 ЦПК України, про причини своєї
неявки суду не повідомив, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
надавав, з клопотанням про відкладення
розряду справи до суду не звернувся,
заперечень проти позовних вимог з їх
обґрунтуванням також до суду не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У зв'язку з чим суд, з метою недопущення
порушення строків розгляду справи,
передбачених ст. 157 ЦПК України, з
урахуванням згоди позивача, вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та вирішити справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 04 червня 2008 року
між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 2438908/01,
відповідно до п. 1.1 якого банк надає
позичальнику грошові кошти (кредит) у
тимчасове платне користування з
цільовим використанням на ведення
фінансово-господарської діяльності,
поповнення обігових коштів, а
позичальник зобов'язується повернути
наданий кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та комісії за
надання та обслуговування кредиту, а
також здійснити всі інші платежі за
кредитом у встановлених даним
договором розмірах і строках та
виконати свої зобов'язання за даним
договором в повному обсязі (а.с. 9 - 10).

Відповідно до п. 1 кредитного договору
банк надає позичальнику грошові кошти
(кредит) у тимчасове платне
користування на таких умовах: сума
кредиту - 45000,00 гривень, строк
кредитування - 12 місяців, процентна
ставка за користування кредитом - 18,00
відсотків річних, комісія за
обслуговування кредиту - 0,5 відсотків
від суми кредиту, цільове призначення -
ведення фінансово-господарської
діяльності, поповнення обігових
коштів, дата повернення 03 червня 2009
року.

Погашення позичальником
заборгованості за кредитом
здійснюються щомісячно рівними
частинами в сумі - 3750,00 гривень (п. 1.1
договору).

Видача банком та отримання
позичальником кредитних коштів
підтверджується розпорядженням про
видачу готівки від 04 червня 2008 року на
суму 45000,00 гривень (а.с. 11).

Відповідач згідно умов договору п. 1.1.
мав щомісячно сплачувати борг по
кредитному договору і останньою датою
останнього платежу в договорі було
вказано - 03 червня 2009 року.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язується повернути
кредит, платити проценти за
користування кредитом, та виконати
інші зобов'язання в повному обсязі у
строки і на умовах, передбачених
кредитним договором. Незважаючи на це,
відповідач не виконав свого обов'язку
та перестав повертати наданий йому
кредит в строки, передбачені кредитним
договором.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 має непогашену
заборгованість перед ПАТ «АКБ «Новий»
за кредитним договором № 2438908/01 від 04
липня 2008 року в сумі 45000,00 гривень, з
яких: заборгованість по тілу кредиту -
42200,00 гривень; заборгованість по сплаті
відсотків - 39 540,02 гривень;
заборгованість по сплаті комісії - 10275,00
гривень; пеня за прострочення сплати
відсотків - 545,75 гривень; пеня за
прострочення строків сплати комісії -
180,10 гривень, що підтверджується
розрахунком заборгованості станом на 30
жовтня 2013 року, який наявний в
матеріалах справи (а.с. 7-8).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України,
за кредитним договором, який
укладається в письмовій формі, банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язана надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом (ст.
548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із
форм судового захисту цивільних прав
та інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконує своїх
зобов'язань стосовно повернення
кредиту, у зв'язку з чим ОСОБА_1 має
непогашену заборгованість перед ПАТ
«АКБ «Новий» за кредитним договором №
2438908/01 від 30 жовтня 2008 року в сумі 92740,00
гривень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Статтею
58 ЦПК України закріплено, що належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Тобто, процесуальними нормами
встановлено як право на участь у
доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, своїм правом на участь у
судовому розгляді справи не
скористався, про день, час та місце
розгляду якої був повідомлений
належним чином, заперечення на позовну
заяву суду не надав, також не надав
жодних доказів на підтвердження
погашення заборгованості за кредитним
договором або контррозрахунку, на
спростування розміру грошового
зобов'язання, який позивач просить
стягнути з відповідача.

З урахуванням презумпції
правомірності правочину, укладеного з
додержанням встановленої форми,
закріпленої ст. 204 ЦК України, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача існуючої
заборгованості є обґрунтованими,
законними та підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі 927,41
гривень, сплата якого підтверджується
відповідним платіжним дорученням № 2423
від 15 листопада 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615,
625, 1048 - 1050, 1054 - 1055 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 109, 169, 197, 208, 209,
212-215, 223 - 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
суму заборгованості за кредитним
договором №2438908/01 від 04 червня 2008 року в
розмірі 92740,00 гривень, з яких:
заборгованість по тілу кредиту - 42200,00
гривень; заборгованість по сплаті
відсотків - 39 540,02 гривень;
заборгованість по сплаті комісії - 10275,00
гривень; пеня за прострочення сплати
відсотків - 545,75 гривень; пеня за
прострочення строків сплати комісії -
180,10 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
судовий збір сплачений позивачем при
зверненні до суду у розмірі 927,41
гривень.

Заочне рішення суду набирає
законної сили в порядку, передбаченому
ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка може бути подана
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.В. Брага