Справа № 1513/785/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2013 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді: Масленикова О.А.,

при секретарі: Д'яченко М.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Кілійський РВ ГУМВС України в Одеській області

про

виселення та зняття відповідача з реєстрації місця проживання

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення та зняття відповідача з реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали та пояснили, що 3 липня 1993 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 Влітку 1996 року вони разом переїхали проживати до батьків позивачки в житловий будинок, розміщений по вул. Леніна, 3 в с. Шевченкове, де зареєстрували своє місце проживання. В подальшому за позивачем рішенням суду було визнано право власності на вказаний будинок в порядку спадкування.

Після смерті у 2004 році батька позивача, відповідач почав створювати неможливі для спільного проживання умови постійно зловживав алкогольними напоями, вчиняв сварки, в ході яких ображав ОСОБА_1 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та завдавав побоїв. В звязку зі вказаною протиправною поведінкою відповідача, ОСОБА_1 була змушена неодноразово звертатись до Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області.

За рішенням суду від 11 серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Як зазначають позивач та її представник, ОСОБА_1 є єдиною власницею будинку, відповідач на даний момент не є членом її сім'ї, договір найму житла між ними не укладався та в звязку з неможливістю подальшого спільного проживання в звязку з систематичною протиправною поведінкою ОСОБА_3 за місцем його проживання, що продовжується і після звернення позивача до суду зі вказаним позовом та негативно впливає на стан здоровя позивача, що страждає на захворювання серцево-судинної системи і відображається також в пошкодженні будинку відповідачем під час вживання алкоголю, що виражається в розбитті дверей та вікон, просили суд ухвалити рішення, яким виселити відповідача з житлового будинку, належного позивачу та зняти відповідача з реєстрації місця проживання у відповідному будинку.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та зазначили, що доводи позивача, щодо неправомірної поведінки відповідача, яка перешкоджає його проживанню в одному з позивачем будинку, є надуманими. Позивач намагається безпідставно виселити з належного їй будинку свого колишнього чоловіка, яким є відповідач, хоча він не вчиняв щодо неї жодних протиправних дій. Крім того, за час спільного проживання ОСОБА_3 допомагав батькам позивачки, від яких вона отримала будинок у спадок, проводити його ремонти та поліпшення, в звязку з чим вважає, що також має право на відповідну частку будинку. На підставі викладеного відповідач та його представник просили суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, або проведення судового розгляду за його відсутності, не надав.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення відповідача та його представника, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

На підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 4 вересня 2007 року в цивільній справі 2-1366/07 за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, яке набрало законної сили 14 вересня 2007 року, Комунальним підприємством «Кілійське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості»14.10.2007 року за реєстраційним номером 20632661 було проведено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок № 3, розміщений по вул. Леніна в с. Шевченкове, Кілійського району Одеської області /а.с. 6-7/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 11 серпня 2011 року у справі 2-2531/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - шлюб між сторонами було розірвано в звязку з неможливістю подальшого спільного проживання, несумісністю характерів та постійними сварками. Вказане рішення суду набрало законної сили 23 серпня 2011 року.

Як пояснила в судовому засіданні допитана за клопотанням позивача свідок ОСОБА_5, вона є мешканкою с. Шевченкове, Кілійського району та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, і, відповідно, є сусідкою позивачки. Вони періодично спілкуються з ОСОБА_1, яка неодноразово скаржилася, що її колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вони продовжують спільно проживати в одному будинку, вчиняв щодо ОСОБА_1 протиправні дії, в звязку з чим позивачка неодноразово переховувалась в будинку свідка, боячись відповідача. Одного разу, коли свідок була на городі, вона особисто бачила, як ОСОБА_3 гнався за ОСОБА_1 Коли ОСОБА_1 підбігла до неї, то на запитання відповіла, що він хотів її побити за те, що ОСОБА_1 заявила про неправомірну поведінку ОСОБА_3 до Шевченківської сільської ради. Після цього до них підбіг ОСОБА_3, який знаходився у нетверезому стані, завдав удару по обличчю ОСОБА_5 корзиною, що була у нього в руці, після чого почав погрожувати їм лопатою. Після цього ОСОБА_1 подзвонила дільничному інспектору міліції. У вказаний день ОСОБА_1 не пішла ночувати додому, а залишилась спати у ОСОБА_5, оскільки боялась свого колишнього чоловіка. Свідкові відомо, що ОСОБА_3 часто зявляється у нетверезому стані, зимою він вживає алкогольні напої ледь не кожен день, після чого починає сварки зі своєю колишньою дружиною, яа іноді переховується від нього у свідка на горищі.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він знає сторони, як мешканців с. Шевченкове та є їх сусідом через город. Відповідач ОСОБА_3 приїхав до с. Шевченкове у 1993 році та оселився разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 в будинку її батьків. Раніше ОСОБА_3 працював в міліції, а його дружина до 2000 року ніде не працювала. Свідкові відомо, що ОСОБА_3 допомагав батькам позивачки будувати кухню в будинку та туалет. Свідкові відомо, що сторони проживають в одному будинку. Щоб відповідач бив позивачку та вчиняв щодо неї інші протиправні дії, свідкові невідомо.

Свідок ОСОБА_7, допитаний за клопотанням відповідача, пояснив суду, що він є сусідом сторін та перебуває з ними в нормальних стосунках. Раніше сторони знаходились в нормальних стосунках. Спочатку ОСОБА_3 працював в міліції, потім підробляв на будівельних роботах. Зараз між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано шлюбні стосунки, вони ведуть відокремлений побут, хоча проживають за однією адресою. ОСОБА_3 іноді вживає алкогольні напої, але на думу свідка, не більше ніж інші чоловіки. Щоб між ними виникали сварки, свідкові про це нічого не відомо.

В судових дебатах представником позивача ОСОБА_2 було звернуто увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 часто вживає алкогольні напої саме зі свідком ОСОБА_7, на що також вказала і позивач ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8, допитаний за клопотанням відповідача, пояснив суду, що він мешкає в с. Шевченкове та є двоюрідним братом позивачки. Свідкові відомо, що сторони проживають в будинку, який належав батькам позивачки та між ними часто виникають сварки. ОСОБА_3 скаржився свідкові, що ОСОБА_1 не дає йому продукти харчування, в звязку з чим в них виникали сварки. Свідкові відомо, що ОСОБА_3 вживає алкоголь приблизно два рази на тиждень.

Свідок ОСОБА_9, допитаний за клопотанням відповідача пояснив суду, що знає відповідача ОСОБА_3, відтоді, коли він переїхав у с. Шевченкове та оселився у будинку належному батьками позивачки. Відповідача він знає з позитивного боку. Щоб ОСОБА_3 зловживав алкоголем, свідок не бачив. Чому між сторонами виникають сварки, свідкові невідомо.

З витребуваних судом та досліджених в судовому засіданні відмовних матеріалів: - № 1019 за 2011 рік /ЖРЗПЗ № 1421/; - № 470 /ЖРЗПЗ № 619/; - № 509 /ЖРЗПЗ № 650/; - № 1076 /ЖРЗПЗ № 1429, 1458/; - № 2155 /ЖРЗПЗ № 2925/ - за 2012 рік, вбачається, що протягом 2011-2012 років ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявами щодо неправомірної поведінки свого колишнього чоловіка ОСОБА_3, яка виражалась в тому, що він виганяв її з будинку, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та завдавав побоїв.

З акту судово-медичної експертизи № 103 від 28.05.2012 року, наявного в відмовному матеріалі № 1076 за 2012 рік, вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено набряк мяких тканин та крововилив правої вилицевої долі голови, спричинений внаслідок дії тупого, твердого предмету, можливо 26.05.2012 року та за критерієм тривалості розладу здоровя відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

За постановою Кілійського районного суду Одеської області від 27 липня 2011 року у справі № 3-961/2011, винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 25 травня 2011 року Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області за № 000129, ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП /вчинення насильства в сім'ї відносно своєї дружини ОСОБА_1/ - у вигляді штрафу у розмірі 51 гривня та Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області було 25 травня 2011 року винесено офіційне попередження ОСОБА_3 про неприпустимість учинення насильства в сім'ї.

Як вбачається з протоколів офіціального застереження про неприпустимість антигромадської поведінки, наявних в досліджених судом відмовних матеріалах, 20.03.2012 року, 26.03.2012 року, 05.06.2012 року, 21.09.2012 року, відповідач ОСОБА_3 на підставі п. 4 ст. 11 Закону України «Про міліцію»попереджався Кілійським РВ ГУМВС України про неприпустимість антигромадської поведінки вчинення сварок з колишньою дружиною ОСОБА_1, а також йому розяснювалось про кримінальну та адміністративну відповідальність за подібну поведінку.

З досліджених в судовому засіданні виписки з протоколу № 334 031 ОК, виданої Комунальною установою «Одеський обласний кардіологічний диспансер», та виписок з медичної карти хворого, складених Кілійською центральною районною лікарнею /а.с. 11, 12, 33/, вбачається, що позивач ОСОБА_1 хворіє на хронічне ревматичне захворювання серця та їй протипоказані фізичні навантаження та психоемоційне перевантаження.

З акту, складеного 10 серпня 2012 року депутатом Шевченківської сільської ради ОСОБА_10 в присутності сусідів позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12, вбачається, що при обстеженні житлового будинку ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, було виявлено, що на вхідній двері в кімнату був зламаний замок. Вибите вікно, поламані вхідні двері, побиті двері в кухню. Зі слів ОСОБА_1 двері та замок пошкодив її колишній чоловік ОСОБА_3.

При вирішенні справи судом враховано і застосовано відповідні положення діючого законодавства:

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 316-317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Таким чином обмеження власника щодо виселення колишніх членів сім'ї передбачені у відповідних положеннях ст. ст. 9, 156 ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР - членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушення правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи відповідні положення законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при вирішенні спору щодо виселення колишнього члена сім'ї власника, мають бути застосовані відповідні положення житлового законодавства.

Вказаний виносок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України при вирішенні ним справ за аналогічними спорами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці судами Житлового кодексу України»- при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Виходячи з наведених положень законодавства та відповідних розяснень Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що при вирішенні спору щодо виселення відповідача, суду необхідно зясувати - чи містяться в його діях порушення, за які він може бути виселений з зазначених в законодавстві підстав, в чому вони полягають та чи застосовувались до відповідача заходи, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач своїми діями протягом останніх років створює умови, які роблять неможливим проживання у ньому власника будинку, яким є позивач, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5 та відмовними матеріалами Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, дослідженими судом. Судом встановлено, що позивач хворіє на хронічні захворювання серцево-судинної системи і йому протипоказані фізичні навантаження та психологічні стреси, в звязку з протиправними діями відповідача, який ще під час проживання у шлюбі створив ненормальний психологічним клімат, що стало підставою для розірвання шлюбу та продовжуються навіть після звернення позивача до суду, позивач ОСОБА_1 змушена ночувати у сусідів та періодично звертатися до правоохоронних органів, якими до відповідача неодноразово застосувались заходи щодо попередження про неприпустимість антигромадської поведінки та він притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильницьких дій щодо позивача.

Показання допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідача та його представника свідків, вказані обставини не спростовують, оскільки стосуються здебільшого обставин щодо спільного проживання сторін до розірвання шлюбу та не містять інформації щодо поведінки відповідача в побуті під час проживання в будинку позивача. Крім того, свідок ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні, що між сторонами виникають варки та відповідач вживає алкоголь близько двох разів на тиждень. Щодо показань свідка ОСОБА_7, то в судових дебатах представником позивача ОСОБА_2 було звернуто увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 часто вживає алкогольні напої саме зі свідком ОСОБА_7, на що також вказала і позивач ОСОБА_1

На думку суду не мають правового значення для вирішення спору і посилання відповідача на те, що він допомагав батькам позивача щодо проведення будівництва кухні та інших ослуговуючих споруд вказаного будинку, оскільки судом встановлено, що позивач є єдиною власницею будинку, а відшкодування проведених відповідачем витрат на його поліпшення може бути предметом окремого судового розгляду та вирішене відповідно до положень діючого цивільного законодавства.

Зважаючи на встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку що в діях відповідач містяться підстави, визначні ст. 116 ЖК УРСР для його виселення з будинку позивача без надання іншого жилого приміщення згідно ст. 157 ЖК УРСР, оскільки його поведінка робить неможливим проживання власника разом з ним в одному житлі, в звязку з чим суд задовольняє позов у вказаній частині.

Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання суд виходить з наступного:

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення про виселення, яке набрало законної сили. За положеннями даного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи проводиться визначеним законодавством органом реєстрації.

Таким чином, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи проводиться відповідним органом реєстрації, в тому числі на підставі судового рішення про виселення, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати по справі, понесені позивачем, за правилами ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,11, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, ст. ст. 116, 157 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кілійський РВ ГУМВС України в Одеській області про виселення та зняття відповідача з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, - з житлового будинку, розміщеного за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Шевченкове, вул. Леніна, 3, належного на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 та зареєстрованого 14.10.2007 року КП «Кілійське РБТІ та РОН»за реєстраційним номером 20632661.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 53,65 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_13