Справа №592/7917/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Хитров Номер провадження
22-ц/788/2418/13 Суддя-доповідач - Собина
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 01 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності на
частину квартири в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

26 липня 2013 року позивачка звернулась до
суду з позовом, який уточнила в ході
судового розгляду справи і остаточно і
свої вимоги мотивувала тим, що в 1990
році сім'я її сина ОСОБА_4 отримала
двокімнатну квартиру № НОМЕР_1 в ЖБК
«Мир», що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2. 2 квітня 1998 року на прохання
сина та невістки ОСОБА_1, у зв'язку з
великими матеріальними труднощами, що
виникли в сім'ї, вона віддала належну їй
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за борги
сина та невістки їх кредитору ОСОБА_5 і
сама залишилась без житла. В 1998 році
сім'я сина переїхала на постійне місце
проживання в м.Карачев Брянської
області Російської Федерації де стали
займатися підприємництвом і придбали у
власність будинок АДРЕСА_4, а згодом
син, невістка та їх син ОСОБА_6 отримали
громадянство Росії та зареєструвались
як постійні мешканці за вказаною
адресою. В той же час, сім'я сина
залишилась зареєстрованою і за адресою
АДРЕСА_2. За взаємною домовленістю з
сином та невісткою, вона залишилась
проживати та була зареєстрована в
квартирі її сина. ІНФОРМАЦІЯ_1 її син
ОСОБА_4 помер. На даний час відповідачка
ОСОБА_1 намагається виселити її з
квартири а тому вона вважає, що,
оскільки частка паю за кооперативну
квартиру в сумі 2500 рублів була
виплачена за рахунок спільних коштів
подружжя ОСОБА_1, тому 15,45 % від квартири
є часткою її сина ОСОБА_4, на яку
відкрилась спадщина. Оскільки вона на
час смерті сина була зареєстрована
разом із померлим в його квартирі та з
урахуванням наявності двох інших
спадкоємців просила встановити факт
прийняття спадщини після смерті сина
та визнати за нею право власності в
порядку спадкування на 5,58% (558/10000)
квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 01 жовтня 2013 року було
задоволено позовні вимоги позивачки та
встановлено факт прийняття ОСОБА_3
спадщини в порядку спадкування за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її
сина ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 5,58% (558/10000) квартири за
адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування
за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
відшкодування судових витрат в сумі 238
грн.70 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
посилаючись на неправильність
встановлення судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
не врахував ту обставину, що померлий
ОСОБА_4 за життя не оформив своє право
власності на спірну квартиру, а тому
позивачка і не може спадкувати її
частку. Також в апеляційній скарзі
зазначено, що позивачка на час смерті
померлого не мешкала разом з ним, із
заявою про прийняття спадщини в
6-місячний термін до нотаріальної
контори не звернулась, із вимогами про
надання додаткового строку для
прийняття спадщини не зверталась, а
тому вважається такою, що не прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, його представника, який
апеляційну скаргу підтримує з мотивів
у ній викладених, заперечення
позивачки та її представника, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з постановленням нового
рішення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд виходив з того, що, оскільки за час
спільного проживання подружжя ОСОБА_4
вони набули право спільної сумісної
власності на частину спірної квартири,
а позивачка, будучи зареєстрованою та
проживаючи за місцем проживання
померлого сина, прийняла спадщину, тому
вона і набула право власності на
частину квартири в порядку спадкування
після смерті сина.

Але з такими висновками місцевого суду
в повному обсязі погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 22, 24, 28 Кодексу про
шлюб та сім'ю УРСР майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. Майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом ОСОБА_4 є сином
позивачки ОСОБА_3 ( а.с. 35,37, 38, 39).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 16 березня
1985 року, що підтверджується витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про державну реєстрацію
шлюбу (а.с.34).

Рішенням виконкому Сумської міської
Ради народних депутатів від 27 березня
1991 року № 68 було оформлено обмін
житловими приміщеннями між ОСОБА_8
(матір'ю відповідачки ОСОБА_1), яка
проживала в двокімнатній квартирі з
житловою площею 28,7 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_2 (будинок ЖБК-75) з ОСОБА_1, що
проживала в трикімнатній квартирі
житловою площею 37,2 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_3 ( а.с.26).

У зв'язку з обміном квартир, рішенням
загальних зборів членів ЖБК-75 «Мир»
було виключену ОСОБА_8 із членів
кооперативу з передачею внесеного нею
паю в сумі 5390 грн.44 коп. її донці ОСОБА_1
(а.с.24).

5 квітня 1991 року ОСОБА_1 отримала ордер
на квартиру АДРЕСА_2 на склад сім'ї: вона
та чоловік ОСОБА_4 (а.с.25).

Загальна вартість квартири склала 8100
руб.22 коп. і повністю сума паю внесена
подружжям ОСОБА_4 22 січня 1992 року, що
підтверджується довідкою ЖБК-57 (а.с.40) і
на підставі даної довідки 5 травня 1998
року ОСОБА_1 було отримане Свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_2 (а.с.27).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 12 серпня 1998 року було
розірвано шлюб, укладений 16 березня 1985
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, але
розлучення в органах реєстрації актів
громадянського стану сторонами
зареєстроване не було, тому відповідно
до ст. 44 КПШС УРСР їх шлюб не
вважається припиненим (а.с.29).

В 1998 році сім'я ОСОБА_4 разом з
неповнолітнім сином виїхали на
постійне місце проживання до РФ в
м.Карачев Брянської області де
придбали будинок, а в подальшому
подружжя ОСОБА_4 отримали громадянство
Росії і з 15 листопада 2006 року ОСОБА_4 був
зареєстрований за адресою м.Карачів
Брянської області ( а.с.65-67).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер в м.Карачев
Брянської області (а.с.36).

З довідки ТОВ «Керуюча компанія
Коменерго-Суми» вбачається, що ОСОБА_3
значиться зареєстрованою в квартирі
АДРЕСА_2 з 30 жовтня 2002 року. ОСОБА_4 також
зареєстрований в даній квартирі з 1991
року і знятий з реєстрації, у зв'язку зі
смертю (а.с.7).

Виходячи з вищезазначеного, і з
урахування того, що позивачка
погоджувалась з тією обставиною, що
паєнагромадження в сумі 5390 руб. 44
коп.(66,5%) фактично ОСОБА_1 отримано в дар
від своєї матері ОСОБА_8, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду в тій частині, що паєнагромадження
в сумі 2709 руб. 78 коп.(33,5%) є спільним
майном подружжя ОСОБА_1, а отже і частка
в спірній квартирі, яка належала ОСОБА_4
на день його смерті склала 16,75% (33,5:2).

В той же час, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду щодо
встановлення факту прийняття
позивачкою спадщини після смерті сина
та визнання за нею права власності на
частку в спадковому майні з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України встановлено
строк для прийняття спадщини у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст..549 ЦК УРСР 1963 року
спадщина вважалася прийнятою за умови,
якщо спадкоємець фактично вступив в
управління чи володіння спадковим
майном або якщо він подав до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

В той же час, ці положення цивільного
законодавства щодо встановлення факту
прийняття спадщини можливо
застосовувати до спадщини, яка
відкрилась до набрання чинності новим
Цивільним кодексом, тобто до 1 січня 2004
року, а оскільки в судовому засіданні
встановлено, що спадщина після смерті
ОСОБА_4 відкрилась після вступу в дію
нового Цивільного Кодексу України 2003
року, тому і спадкові відносини мають
регулюватися саме цим Кодексом.

Виходячи із вищезазначеного, висновок
місцевого суду про встановлення факту
прийняття позивачкою спадщини в
порядку спадкування після смерті сина
є помилковим і не ґрунтується на нормах
Цивільного кодексу України 2004 року.

Також колегія суддів не може
погодитися з висновком суду щодо
визнання за позивачкою права власності
на частину квартири в порядку
спадкування після смерті сина з таких
підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 постанови від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", будь-яка особа, яка
постійно проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається такою, що
своєчасно прийняла спадщину.

Таким чином, сама по собі реєстрація
місця проживання разом за спадкодавцем
на час відкриття спадщини не може
свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК
України про своєчасність прийняття
спадщини.

Відповідно до ст.ст.70, 71 Закону України
«Про міжнародне приватне право» з
урахуванням положень статей 71, 72 цього
Закону спадкові відносини регулюються
правом держави, у якій спадкодавець мав
останнє місце проживання, якщо
спадкодавцем не обрано в заповіті
право держави, громадянином якої він
був. Вибір права спадкодавцем буде
недійсним, якщо після складання
заповіту його громадянство змінилося.

Спадкування нерухомого майна
регулюється правом держави, на
території якої знаходиться це майно, а
майна, яке підлягає державній
реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до п.187 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5, яка діяла на
час відкриття спадщини, місцем
відкриття спадщини визнається останнє
постійне місце проживання спадкодавця,
а якщо воно невідоме, - місце
знаходження майна або його основної
частини. У випадках, якщо останнім
місцем проживання спадкодавця є
територія іншої держави, нотаріусом
установлюється наявність між Україною
та такою державою відповідного
договору про правову допомогу. При
наявності такого договору
застосовується загальне правило
спадкоємства майна відповідно до
законодавства держави, на території
якої спадкодавець мав останнє постійне
місце проживання. Винятком з цього
правила є спадкоємство нерухомого
майна, за наявності якого право на
спадщину на таке майно оформлюється
відповідно до законодавства тієї
держави, на території якої воно
знаходиться.

Колегією суддів ретельно перевірялися
доводи позивачки щодо проживання її
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, проте вони не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки судом встановлено і ця
обставина підтверджується матеріалами
цивільної справи спадкодавець ОСОБА_4
дійсно у 1998 році виїхав на інше
постійне місце проживання до м.Карачев
Брянської області де був
зареєстрований, проживав у будинку
АДРЕСА_4, займався підприємницькою
діяльністю, отримав громадянство
Росії, а до квартири АДРЕСА_2 де
проживала і була зареєстрована його
матір приїздив лише іноді у справах або
проїздом на відпочинок, тому колегія
суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги в тій частині, що
позивачка не проживала постійно зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а тому і не прийняла спадщину
відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК
України, а отже і не набула права
власності на спадкове майно.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції та про
постановлення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
за їх безпідставністю.

З урахуванням положень ст.88 ЦПК
України, відповідно до якої стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати і тому необхідно
стягнути з позивачки на користь
відповідачки судові витрати за
подання апеляційної скарги в сумі 114
грн.70 коп.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 314,316
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 01 жовтня 2013 року скасувати
та постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її
позовних вимог до ОСОБА_1 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати за подання апеляційної
скарги в сумі 114 грн.70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -