Провадження №2/755/7636/13
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"26" грудня 2013 р. Дніпровський
районний суд міста Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.
при секретарі Зіньковській
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-
В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості посилаючись на те, що
відповідач відповідно до укладеного
договору №б/н від 14.03.2006 року отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав, в
зв'язку з чим утворилась наступна
них: заборгованість за кредитом в сумі
3429 грн. 34 коп., заборгованість по
процентам за користування кредитом в
сума) в сумі 500 грн. та штраф (процентна
складова) в сумі 1149 грн. 47 коп. Тому
позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь суму
та судові витрати.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надійшла заява
про розгляд справи у його відсутність,
проти винесення заочного рішення не
Відповідач до суду не з'явився, про
день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду не повідомив, а тому по
справі необхідно ухвалити заочне
рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК
України через неявку відповідача в
судове засідання.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
14 березня 2006 року між Закритим
акціонерним товариством «Комерційний
банк «ПриватБанк» (правонаступником
прав та обов'язків якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір шляхом
заповнення заяви (анкети) на оформлення
кредитної картки, за яким відповідач
отримав кредитку картку з лімітом
кредитування 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 4% на
місяць з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки (а.с.6,
7-10).

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу).

Статтею 598 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як зазначає в позовній заяві позивач,
що протягом дії договору, відповідачем
порушено договірні зобов'язання,
оскільки суму кредиту та відсотки, за
користування кредитними коштами
відповідач не сплачував, у зв'язку з
чим станом на 24.09.2013 року у відповідача
виникла заборгованість в розмірі 24638
грн. 88 коп., яка включає: заборгованість
за кредитом в сумі 3429 грн. 34 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 19560 грн. 07
коп., штраф (фіксована сума) в сумі 500
грн. та штраф (процентна складова) в
сумі 1649 грн. 47 коп. (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалість у
три роки.

Статтею 258 Цивільного кодексу України
визначено вимоги до яких
застосовується спеціальна позовна
давність, серед іншого, позовна
давність в один рік застосовується
зокрема до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом (ч.1 ст. 261
Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Отже, у разі, коли на момент звернення з
позовом виконання зобов'язання було
прострочено понад один рік, стягнення
неустойки (штрафу, пені) за минулий час
обмежується одним роком перед
зверненням зацікавленої особи до суду,
якщо не будуть визнанні поважними
причини пропуску даного строку.

Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

У пункті 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011
року «за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23
статті 1, статті 11, частини восьмої
статті 18, частини третьої статті 22
Закону України «Про захист прав
споживачів» у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України (справа про захист
прав споживачів кредитних послуг)»,
встановлено, що в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-XII з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Судом встановлено, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості поза межами загальних
строків позовної давності, враховуючи,
що початок перебігу строку позовної
давності починається у позивача з
моменту закінчення строку дії картки,
тобто з 15.03.2008 року, але з позовом до
суду позивач звернувся лише 09 грудня 2013
року.

Отже, у суду є підстави відмовити у
задоволенні позову, у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не
вирішує питання розподілу судових
витрат по сплаті судового збору,
оскільки судом ухвалене рішення про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
257, 258, 261, 526, 611, 625, 1054 Цивільного кодексу
України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

До суду може бути подана апеляційна
скарга на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні при його
проголошенні протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя
Н. О. Яровенко