КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/1646/13-ц
Провадження № 2/488/217/2013 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2013 року

м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача- Вавілова А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства „ФІДОБАНК до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2011 року позивач звернувся в суд до відповідача із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача 465 374,96 гривень заборгованості за договором кредиту, в рахунок погашення заборгованості просили звернути стягнення на нерухоме майно- житловий одноповерховий будинок розташований за адресою: м.Миколаїв, вул.Янтарна, 126. В огрунтування своїх вимог посилались на те, що 01 серпня 2007 року між АБ „Факторіал-Банк, повним правонаступником якого є був ПАТ „СЕБ Банк, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 139-в/41, відповідно до умов якого банк зобовязався надати боржнику кредит у сумі 49 500 дол.США, а боржник зобовязався у встановлені Кредитним договором строки до 01.08.2017р. повернути кредит і сплачувати проценти у розмірі 10% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 0,5% у гривневому еквіваленті по курсу НБУ; щомісячно проводити погашення кредиту в строки та сумі згідно з графіком погашення заборгованості.

В забезпечення належного виконання зобовязань 01.08.2007р. між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 660, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно: одноповерховий житловий будинок, розташований за адресою: м.Миколаїв, вул.Янтарна, 126, який належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Договору дарування.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 01.02.2011р. виникла загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 465 374,96 гривень. В звязку з тим, що відповідач не бажав добровільно погасити заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся з позовом до суду.

Заочним рішенням суду від 22.11.2011 року позов ПАТ СЕБ Банк був задоволений частково: з ОСОБА_3 стягнута заборгованість за кредитним договором №139-в/41 від 01.08.2007 року в сумі 463 111, 85 грн., а також 1700 грн. судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ, а всього 464 931,85 грн.; в задоволенні вимог щодо звернення стягнення на іпотечне майно було відмовлено.

В подальшому відповідач звернувся із заявою про скасування заочного рішення та ухвалою суду від 08.04.2013 року заочне рішення було скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача надала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 01.04.2013р. в сумі 594 718,02 гривні та відшкодувати судові витрати, які були сплачені позивачем при подачі позову до суду з урахуванням збільшених позовних вимог. Після оголошення перерви в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу в її відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, направив для участі у справі свого представника, який після оголошеної перерви неодноразово не з'являвся, просив про відкладення розгляду справи, в останнє судове засідання надав клопотання про зменшення неустойки, пославшись на ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки відповідач має тяжке матеріальне становище.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між АБ „Факторіал-Банк, повним правонаступником якого є ПАТ „СЕБ Банк, в подальшому який змінив назву на ПУАТ ФІДОБАНК, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 139-в/41, відповідно до умов якого банк зобовязався надати боржнику кредит у сумі 49 500 дол. США, а боржник зобовязався у встановлені кредитним договором строки до 01.08.2017р. повернути кредит і сплачувати проценти у розмірі 10% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 0,5% у гривневому еквіваленті по курсу НБУ; щомісячно проводити погашення кредиту в строки та сумі згідно з графіком погашення заборгованості.

В забезпечення належного виконання зобовязань 01.08.2007р. між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним № 660, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно: одноповерховий житловий будинок, розташований за адресою: м.Миколаїв, вул.Янтарна, 126, який належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Договору дарування.

Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником його боргових зобовязань, визначених у п.1.1 Договору іпотеки, Відповідач передає в іпотеку зазначене нерухоме майно.

Предметом іпотеки відповідно до п. 1.2 вказаного договору є нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, будинок 126 (сто двадцять шість), який належить Іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 03.03.2006р. за р.№ 418, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в КП ММБТІ в книзі 1, номер запису 24 за реєстровим № 13098900.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

На підставі ст. ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.258 ЦК України строк позовної давності щодо предявлення вимоги про стягнення пені становить один рік, тому пеня, яка нарахована за період з 01.04.2012р. до 31.03.2013р. і становить 9891,33 грн., відповідає положенням вказаної норми.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість за Договором кредиту №139-в/41 від 01.08.2007р. з урахуванням збільшених позовних вимог станом на 01.04.2013р. становить 594 718,02 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 11803,18 дол. США, що еквівалентно 94342,82 гривень (1 дол. США=7,993 грн.), строкова заборгованість в сумі 35279,50 дол. США (281989,04 грн.); прострочені нараховані проценти в сумі 11689,57 дол. США (93434,73 грн.); нараховані проценти за період 29.03.2013 до 31.01.2013р. в розмірі 39,24 дол.США (313,65 грн.); прострочені нараховані комісії в сумі 90201,62 грн., нараховані комісії в сумі 185,58 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту, комісії та процентів з 01.04.2012р. до 31.03.2013р. у розмірі 34250,58 гривень.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 6.1 укладеного кредитного договору оговорений строк дії договору: договір вступає в силу з моменту його укладення сторонами та діє до 01.08.2017 року, а в частині виконання сторонами зобов'язань- до їх повного виконання.

Відповідачем до цього часу належним чином не виконані зобовязання за договором. Відсутнє повне реальне виконання зобовязання відповідачем, що свідчить про відсутність припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасну сплату кредиту.

У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.5 кредитного договору зазначено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 10,0% річних в валюті кредиту, а п.2.6 визначений порядок їх нарахування.

Крім того пунктом 2.3 також оговорений розмір комісійної винагороди, яку позичальник повинен щомісячно сплачувати кредитодавцю за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно зі ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення кредиту, сплати процентів або комісійної винагороди позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення у виконанні зобов'язань.

Таким чином, є цілком обґрунтованим стягнення пені, нарахованої у зв'язку із неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісій за користування кредитом.

В своєму клопотанні представник відповідача просив застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір нарахованої банком неустойки, пославшись на тяжке фінансове становище відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання, оскільки на підтвердження тяжкого матеріального стану відповідача та інших істотних обставин, які мають значення для застосування ч.3 ст.551 ЦК України ні відповідачем, ні його представником не надано ніяких доказів. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3016,06 грн. (1700грн.+1316,06 грн.) та 120 грн. витрат ІТЗ.

Керуючись ст. ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства „ФІДОБАНК задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь Публічного акціонерного товариства „ФІДОБАНК заборгованість за кредитним договором №139-в/41 від 01.08.2007 року станом на 01.04.2013 року в сумі 594 718,02 гривень, а також 3016,06 гривень судового збору та 120 гривень витрат на ІТЗ, а всього 597 854 (п'ятсот дев'яносто сім тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) гривні 08 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м.Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. Г. Циганок