Справа № 466/1074/13
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський
Провадження № 22-ц/783/7856/13
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського
районного суду м.Львова від 19 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, з участю третіх осіб
приватних нотаріусів Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції, БУ №4 Львівської КЕЧ, Органу
опіки та піклування Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання недійсним
договору купівлі продажу квартири, -

в с т а н о
в и л а:

оскаржуваною ухвалою Шевченківського
районного суду м.Львова від 19.02.2013 року
заяву позивача ОСОБА_7 про забезпечення
позову задоволено. Заборонено
відчуження квартири АДРЕСА_1.
Заборонено вселення третіх осіб до
квартири АДРЕСА_1. Заборонено
Реєстраційному центру видавати
правовстановлюючі документи на
квартиру АДРЕСА_1. Заборонено
реєстрацію третіх осіб в квартирі
АДРЕСА_1. Виконання ухвали доручено
Шевченківському відділу ДВС ЛМУЮ.

Ухвалу оскаржила відповідач ОСОБА_5 в
особі свого представника ОСОБА_6
Просить ухвалу суду змінити в частині
заборони вселення її ОСОБА_5 разом із її
донькою ОСОБА_10 до квартири за адресою
АДРЕСА_1. та дозволити вселення її разом
із донькою до згаданої квартири,
вважаючи таку частково незаконною з
таких підстав. Так вона, на її думку, у
законний спосіб придбала спірну
квартиру у відповідача ОСОБА_3, що діяла
в своїх інтересах та інтересах свого
батька ОСОБА_11 Однак, витративши на
придбання квартири всі свої
заощадження та проживаючи на даний час
разом з донькою та своїми батьками
(загалом 4 осіб) у квартирі житловою
площею 26,5 кв.м., тобто у неналежних
житлових умовах не може близько року
користуватись придбаним житлом, більше
того оплачує кошти на його утримання та
комунальні послуги.

Сторони та треті особи (їх
представники) у судове засідання не
з'явилися, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності (відсутності їх
представників), враховуючи, що такі
були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, в
судовому засіданні брали участь
представники сторін, від частини осіб,
що беруть участь у справі до суду
надійшли клопотання про розгляд справи
у відсутності їх представників та
жодних клопотань про відкладення
розгляду справи не надійшло, а також,
зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідачів на
підтримання апеляційної скарги,
представника позивача в заперечення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, оцінивши доводи осіб,
що беруть участь у справі в їх
сукупності в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає та підстав для скасування
оскаржуваної ухвали суду - немає.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується забороною
вчиняти певні дії.

Відповідно до змісту п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи,
зважаючи на позовну вимогу, а саме про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
задоволення якої може призвести до
визнання усіх його (договору) положень
недійсними та як наслідок до відміни
усіх наслідків договору (повернення
усіх обставин, що існували до його
укладення до попереднього стану),
зокрема, і в частині звільнення
квартири особами, що у ній проживають;
зважаючи на те, що вселення у квартиру
третіх осіб, зокрема, і відповідача
ОСОБА_5 разом із її дитиною, може
призвести в подальшому до утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; забезпечивши позов
в межах заходів передбачених ч.1 ст. 152
ЦПК України, дотримавши вимоги ч.3 ст. 152
ЦПК України щодо співмірності виду
забезпечення позову позовним вимогам
суд першої інстанції підставно вжив
вказаних в заяві про забезпечення
позову достатніх та необхідних у
згаданому спорі заходів забезпечення
позову, зокрема, і в частині заборони
вселення до спірної квартири третіх
осіб.

Відхиляючи апеляційну скаргу та
залишаючи в силі ухвалу суду першої
інстанції колегія суддів враховує крім
наведеного і ту обставину, що дозвіл на
вселення відповідача з її
неповнолітньою донькою у спірну
квартиру до винесення судом рішення у
даному спорі призведе до виникнення
додаткових конфліктних ситуацій та, як
наслідок, може призвести до виникнення
нових спорів між сторонами. Окрім
цього, як вбачається із доводів
апеляційної скарги та довідки ЛКП
«Варшавське - 407» №1385 від 30.05.2013 року
відповідач ОСОБА_5 та її малолітня
донька на даний час забезпечені житлом,
а саме проживають у квартирі АДРЕСА_2,
(співвласником якої є відповідач) та
проживають там з 1979 та 2001 року
відповідно, а тому тимчасова заборона
вселення їх у спірне житло, на час
розгляду справи судом, не призведе до
порушення їх, зокрема, і житлових прав.

Враховуючи вказане, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними, таку слід відхилити, а
оскаржувану ухвалу залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312
ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу
Шевченківського районного суду
м.Львова від 19 лютого 2013 року -
відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 19 лютого 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, є остаточною та
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник