Провадження № 2/591/234/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2013 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Хілько Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа служба у справах дітей Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 08 липня 2006 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом відповідачем та утримання якої він сплачує аліменти. Спільне життя з відповідачем не склалося і вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. Відповідач є інвалідом та потребує стороннього догляду. Окрім того, відповідач разом з дитиною проживає у неналежним житлових умовах. У звязку з чим, вважає, що відповідач не має можливості забезпечити належні умови проживання дитини та забезпечити їй належний догляд. Тому просить визначити місце проживання неповнолітньої доньки з ним.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач та її представник позов заперечили.

Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради вважає, що з урахуванням інтересів дитини, його необхідно залишити з матір'ю. Також пояснила, що в ході особистого спілкування з дитиною, остання виявила бажання жити з матірю та підтримувати стосунки з батьком.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази подані сторонами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 08.07.2006 року позивач та відповідач вступили в шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з погіршенням відносин між сторонами, сторони припинили подружні стосунки та стали проживати окремо, дитина залишилася проживати з відповідачем, а з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Дані обставини зазначені та визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають.

Також встановлено, що Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.10.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

У судовому засіданні встановлено, що як позивач так і відповідач створили належні матеріально-побутові умови для проживання з ними доньки, обидва батька доброзичливо ставляться до своєї дитини та належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обовязків. Позивач та відповідач мають самостійний заробіток, не зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами, не вчиняли аморальних дій що можуть зашкодити розвитку дитини. Вказані висновки суду підтверджуються поясненнями свідків у судовому засіданні, актами обстеження побутових умов.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача в обґрунтуванні своїх вимог на те, що відповідач є інвалідом, а тому самостійно не можу доглядати дитину; те, що відповідач, отримує незначну пенсію, якої не достатньо для утримання дитини, а він може отримувати дитину самостійно, оскільки участь в систематично утриманні, догляді та вихованні неповнолітньої дитини мають приймати обидва батька не залежно від того з ким вона проживає.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування у м. Суми (Служби у справах дітей Сумської міської ради) даний орган вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю моральною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позивачем не наведено доказів на підтвердження неправомірної поведінки відповідача, яка б перешкоджала виховання нею дитини, не доведено - в чому полягають передбачені Декларацією про права дитини виняткові обставини, за яких малолітню дитину слід розлучити з матір'ю.

Правовідносини, що виникли між сторонами є сімейними, які врегульовані ст. ст.ст. 150, 151, 161 СК України.

За наведених вище обставин та виходячи з приписів Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд вважає, що відсутні підстави для відібрання дитини від матері, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивача та визначення місця поживання неповнолітньої дитини з ним, а тому у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя