Номер провадження 2/259/1358/2013
Справа № 259/4789/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2013 р.
м.
Донецьк

Куйбишевський районний суд міста
Донецька в складі:

головуючого судді -
Добнєва С.С.,

при секретарі - Юркіній
Ю.Є,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представника третьої особи -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому заочному
судовому засіданні в залі суду в місті
Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунальної установи "
Лікувально-профілактичний заклад
міська клінічна лікарня № 19 м. Донецька
", третя особа: ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 29 травня 2013 року
звернулася до суду з вищевказаним
позовом до Комунальної установи
«Лікувально-профілактичний заклад
міська клінічна лікарня № 19 м.
Донецька», третя особа: ОСОБА_3, та
просить стягнути з відповідача на свою
користь 100000грн. моральної шкоди.

Вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її син ОСОБА_5. Відповідно до
лікарського свідоцтва про смерть
безпосередньою причиною смерті є
легенево - серцева недостатність, також
двобічна субтотальна пневмонія. Згідно
медичної карти ОСОБА_5, останнього було
госпіталізовано 22.01.2011, згідно
заключного клінічного діагнозу йому
був поставлений діагноз грип, важкий
перебіг. 14.01.2011 хворий був оглянутий
лікарем відповідача ОСОБА_3 та йому був
поставлений діагноз «підозра на
запалення легенів» та призначено
відповідний курс лікування. 22.01.2011
ОСОБА_5 було доставлено до лікарні та
оглянуто лікарем ОСОБА_6 та йому було
поставлено діагноз «двостороннє
запалення легенів» з госпіталізацією.
В цей же день ОСОБА_5 був оглянутий
лікарем ОСОБА_7, яка порекомендувала
терміново відправити до
спеціалізованої лікарні, проте у
зв'язку з тим, що у лікарні ім.
Вишневського відмовилися його
приймати позивач була вимушена
самотужки доставляти хворого до
лікарні Калініна, де ІНФОРМАЦІЯ_1
хворий помер.

Згідно висновку СМО причиною смерті
стала двостороння поширена межу точна
серозна й очагова перенхиматозна
катаральна десквативна вірусна
пневмонія. Проте лікарем відповідача -
ОСОБА_3 було поставлено діагноз «ОРВІ,
трахеїт». Крім того жодні документи за
17 та 19 січня 2011 року в медичній
документації відсутні, згідно запису
рентгенолога 18.01.2011 відомості про
пневмонію відсутні. Відсутність таких
записів є порушенням ведення
документації. До того ж у
вищевказаному висновку СМО
зазначається, що відсутність записів
лікаря за 19.01.2011 в медичній карті не дає
підстави робити висновок про
причинно-наслідковий зв'язок між діями
лікаря і смертю.

З актів судово-медичних досліджень
вбачається, що лікували ОСОБА_5 не від
тої хвороби, від якої він помер,
оскільки лікарем ОСОБА_3 було
поставлено неправильний діагноз, проте
у зв'язку з відсутністю записів, які б
підтверджували, що 17.01.2011 та 19.01.2011
померлий оглядався лікарями
відповідача, відповісти на питання
щодо правильності поставленого
діагнозу не є можливим.

Таким чином позивач вважає, що між
неправильно поставленим діагнозом та
смертю ОСОБА_5 від інших хвороб
вбачається причинно-наслідковий
зв'язок, у зв'язку з чим просить суд
притягти відповідача до
цивільно-правової відповідальності та
взяти до уваги біль та душевні
страждання, яких позивач зазнала від
смерті свого сина через непрофесійні
та некваліфіковані дії лікаря,
зволікання з транспортування хворого,
що спричинило моральні переживання.
Крім того позивач була змушена довгий
час займатися встановленням
справжньої причини смерті свого сина,
вимушена була звертатися до міліції та
прокуратури. У зв'язку з чим оцінює
заподіяну їй моральну шкоду на суму
100000грн.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності, позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити у
повному обсязі з підстав викладених у
позовній заяві. Позивач надала суду
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві обставинам. Справу
просили розглянути заочно.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4, який діє на підставі договору
про надання юридичної допомоги, у
судовому засідання проти позову
заперечували, надали до суду свої
письмові заперечення, які долучено до
матеріалів справи. У задоволенні
позову просили відмовити у повному
обсязі, вказавши, що дія ЗУ «Про захист
прав споживачів», на який посилається
позивач на спірні правовідносини не
розповсюджується, а повинні
застосовуватися вимоги законодавства
про охорону здоров'я. Посилались на
положення ст. 1167 ЦК України, відповідно
до якої моральна шкода, завдана
фізичній особі або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала. Не заперечували проти
заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи неодноразово завчасно
повідомлялися належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення, причини
неявки суду неповідомленні, тому суд у
відповідності до ст. 224 ЦПК України
розглядає справу в заочному порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового засідання, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона, а також інші особи, що
приймають участь у розгляді справи,
повинні довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
син позивачки ОСОБА_5 помер, про що
свідчить лікарське свідоцтво про
смерть НОМЕР_1. /а.с. 12/

Згідно акту судово - медичного
дослідження № 651 розпочатого 24.02.2011 та
закінченого 02.11.2011 причиною смерті
ОСОБА_6 стала двостороння субтотальна
поширена межуточна серозна та очагова
перенхиматозна катаральна десквативна
вірусна пневмонія.

При цьому позивач посилається не те, що
14.01.2011 її син ОСОБА_5 звертався до
відповідача зі скаргами на стон
здоров'я, та йому лікарем ОСОБА_3 був
поставлений діагноз «ОРВІ, трахеіт».
Таким чином позивач наполягає, що між
поставленим діагнозом лікарем ОСОБА_3
та смертю ОСОБА_5 від інших хвороб
вбачається причинно-наслідковий
зв'язок, у зв'язку з чим просить
притягти відповідача до
цивільно-правової відповідальності,
керуючись при цьому Законом України
«Про захист прав споживачів».

Так, ст. 1 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я» передбачено, що
законодавство України про охорону
здоров'я базується на Конституції
України і складається з цих Основ та
інших прийнятих відповідно до них
актів законодавства, що регулюють
суспільні відносини у сфері охорони
здоров'я.

При цьому Закон України «Про захист
прав споживачів» до цих законодавчих
актів не відноситься, у зв'язку з чим
правовідносини, що виникли між
лікарями відповідача та ОСОБА_5, як
пацієнтом, при наданні йому медичної
допомоги не можуть застосовуватися
вимоги Закону України «Про захист прав
споживачів.

Крім того, п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» передбачено, що оскільки
Закон не визначає певних меж своєї дії,
судам слід мати на увазі, що до
відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового

найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин
між наймачем (орендарем) і
наймодавцем (орендодавцем), який
одночасно є виконавцем комунальних
послуг і послуг по ремонту житлового
фонду та інженерного обладнання),
побутового прокату, безоплатного
користування майном, підряду (в тому
числі побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування,
із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення
рахунків, проведення розрахункових
операцій, приймання і зберігання
цінних паперів, надання
консультаційних послуг).»

Таким чином, Закон України «Про захист
прав споживачів» не може
розповсюджуватися на спірні
правовідносини.

Відповідно до норм ЦПК України, а саме
ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Куйбишевського РВ ДМУ УМВС
України від 23.02.2011 у порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_3 по
факту недбалого ставлення його до
виконання службових обов'язків та
неналежного надання медичної допомоги,
передбаченого ст. 140 КК України
відмовлено до закінчення проведення
судово-медичного дослідження.

Відповідно до акту судово - медичного
дослідження № 651 розпочатого 24.02.2011 та
закінченого 02.11.2011, про який йшлося
вище, лікарем ОСОБА_3 при зверненні
ОСОБА_5 до відповідача 14.01.2011 діагноз
«ОРВІ, трахеіт» був поставлений
обґрунтовано, правильно, у
відповідності до скарг, клінічною
картиною. Методика лікування ОСОБА_5
лікарем ОСОБА_3 14.01.2011 була вибрана
правильно, у відповідності до
встановленого діагнозу, клінічної
картини, стану хворого. На момент
звернення хворого лабораторне
обстеження не призначалося та потреби
у цьому не було. Щодо відсутності
записів в амбулаторній картці ОСОБА_5
від 19.01.2011, то відсутність такого запису
є порушенням ведення документації.

Крім того, зазначено, що між діями (
встановленням діагнозу «ОРВІ,
трахеіт», призначеним лікуванням)
лікаря ОСОБА_3 14.01. 2011 та настанням
смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 причино -
наслідкового зв'язку не має.

Що стосується 19.01.2011, то відсутність
запису у амбулаторній картці не
дозволяє судити про причино -
наслідковий зв'язок між діями лікаря у
цей день та настанням смерті хворого
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аналогічні висновки маються і в акті
судово-медичного дослідження № 110/12
проведеному фахівцями Головного бюро
судово-медичної експертизи МОЗ
України.

Таким чином, аналізуючи викладене, суд
приходить до висновку, що вина ОСОБА_3, а
у зв'язку з чим і вина відповідача
оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК
України, юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків, у
смерті ОСОБА_5 у встановленому законом
порядку встановлена не була.

Відповідно до с. 2 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу

місцевого самоврядування, фізичної
або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних,
вибухо - і вогненебезпечних та інших
речовин, утриманням диких звірів,
службових собак та собак бійцівських
порід тощо, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Таким чином, лікарська діяльність, та
діяльність лікувального закладу не є
діяльністю, пов'язаною із дією джерела
підвищеної небезпеки.

На підставі викладеного, враховуючи, що
а ні позивачем, а ні його представником
в судовому засіданні не надано доказів
на підтвердження того, що саме з вини
відповідача позивачу були заподіяні
моральні страждання, суд вважає
необхідним у задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної
установи " Лікувально -профілактичний
заклад міська клінічна лікарня № 19 м.
Донецька", третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення моральної шкоди - залишити
без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 13
грудня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десятьох днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подане протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя -