Провадження № 2-215/13 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2013 року Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко
В.В.

при секретарі - Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2012 року Публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернувся до суду з
даним позовом, який обґрунтовує тим, що
13.11.2007 року між ВАТ «Банк
Універсальний», правонаступником всіх
прав та обов'язків якого є ПАТ
«Універсал Банк», та ОСОБА_1 було
укладено договір про видачу та
використання кредитних карток №VG 855.
Згідно умов цього договору позивач
відкрив відповідачу кредитну лінію у
сумі 100000,00 грн. строком до 30.11.2009 року зі
сплатою 30 відсотків річних за
користування кредитом.

Позивач виконав свої зобов'язання в
повному обсязі перерахувавши, в межах
кредитної лінії на картковий рахунок
відповідача кредитні кошти в сумі 100000,00
грн.

Відповідач зобов'язався своєчасно
сплачувати відсотки за користування
кредитом, повернути кредит у визначені
договорами терміни, а також виконати
інші свої зобов'язання згідно
кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 06.03.2012 року утворилась
заборгованість: за кредитом - 88941,98 грн.,
по відсоткам - 64456,97 грн., платах по
кредиту -7188,41 грн., позивач просить
стягнути вказану заборгованість з
відповідача на свою користь.

В судовому засіданні представник
позивача Куцкір Н.І. позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав.
Обґрунтовуючи заперечення зазначив,
послався на те, що позивач
безпосередньо відповідачу кредитні
кошти не надавав, а тому у банку
відсутнє право вимоги до відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.11.2007 року між
ВАТ «Банк Універсальний»,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «Універсал
Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір
про видачу та використання кредитних
карток №VG 855, відповідно до умов якого
банком відкрито картковий рахунок та
надано картку типу «Visa Gold» для
здійснення платіжних операцій з
даного рахунку, а також інших операцій,
установлених договором.

Пунктом 6.1 вказаного договору
передбачено, що для транзакцій
держателя (відповідача) з
підприємствами, а також для зняття
готівки банк може надавати держателю
кредитний ліміт у межах визначених
Національним Банком України чи іншими
вповноваженими органами державного
регулювання та фінансовим статусом
держателя. Для безпеки держателя та
його транзакцій, банк може також
встановити денний ліміт по
транзакціях.

Згідно п. 13.1, якщо заборгованість, що
виникла внаслідок використання картки
виплачується частинами, то на неї
нараховуються відсотки згідно
процентної ставки, що застосовується
на суму здійсненої транзакції або
несплачений залишок з дати здійснення
транзакції до повного повернення
коштів. За основу розрахунків береться
рік - 360 днів.

У пункті 12.1 передбачено, що видача та
користування карткою вимагає окремих
виплат держателя, які вказані у додатку
і повторюються в щомісячних рахунках.
Річна комісія, що випливає з цих
тарифів підлягає оплаті від факту
використання чи невикористання картки.

Відповідно до п. 11.1, держатель повинен
сплачувати баланс заборгованості у
терміни вказані в додатку або
визначені щомісячним розрахунком
повністю і без відсотків або частково:
в такому випадку держатель повинен
сплатити хоча б суму мінімального
місячного платежу, що визначається
додатком, до якої додаються всі
нараховані відсотки, будь-які
попередні борги та суми до виплати,
згідно статей 12 та 13 цього договору.

Пунктами 5.3, 6.3 договору погоджено, що у
випадку зняття готівки у банкоматах та
відділеннях банку, держатель повинен
буде сплатити плату, яка вказана у
додатку. Держатель не може
перевищувати кредитний ліміт, таке
перевищення вважатиметься
матеріальним порушенням договору
держателем. Держатель повинен
повернути перевищену суму банку до
кінцевої дати сплати наступного
щомісячного рахунку і сплатити
одноразовий штраф, вказаний у додатку.

Відповідно до додатку до договору про
видачу та використання кредитних
карток від 13.11.2007 року №VG 855 визначено
наступні умови кредитування: процентна
ставка -22,15%; річна плата за
обслуговування - 499,00 грн., розмір
мінімального місячного платежу - 3% від
суми заборгованості (але не менше, ніж 50
UAH і не більше ніж сума фактичної
заборгованості); плата за зняття
готівки - 3% від знятої суми (але не менше
ніж UAH 10); плата за перевищення
кредитного ліміту - 3% від суми
перевищення карткового ліміту (але не
менше ніж UAH 50); штраф за несвоєчасну
сплату мінімального платежу - 1% від
суми заборгованості (але не менше, ніж 50
UAH). Всі тарифи (виплати) повинні бути
сплачені негайно в день їх винекнення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 ЦК України,
за договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно частин першої та другої статті
1069 ЦК України, якщо відповідно до
договору банківського рахунка банк
здійснює платежі з рахунка клієнта,
незважаючи на відсутність на ньому
грошових коштів (кредитування рахунка),
банк вважається таким, що надав
клієнтові кредит на відповідну суму
від дня здійснення цього платежу. Права
та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, яка залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

З аналізу наведених норм та умов
договору слідує, що право вимоги банку
виникає в разі виконання ним
зобов'язання щодо надання грошових
коштів позичальнику та наявності факту
невиконання позичальником
зобов'язання щодо повернення вказаних
грошових коштів чи сплати процентів у
визначений строк (прострочення
боржника).

Як на одну з підстав своїх вимог
позивач посилається на те, що
відповідно умов договору про видачу та
використання кредитних карток від
13.11.2007 року №VG 855 відповідачу надано
кредит на суму 100000,00 грн., шляхом видачі
готівки через касу банку (фактично
надано 97000,00 грн. з відрахуванням плати
за видачу готівки відповідно до п. 5.3
договору).

На підтвердження вказаної обставини
позивачем надано суду заяву на видачу
готівки від 13.11.2007 року №010МР2.

Згідно п. 2 глави 3 розділу ІІІ
Інструкції про касові операції в
банках України, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 14.08.2003 року № 337 в
редакції від 15.07.2011 року, що діяла
станом на 13.11.2007 року, заява про видачу
готівки є видатковим документом, за
яким з каси банку видається готівка
фізичним особам з поточних, вкладних
(депозитних) рахунків та фізичним і
юридичним особам переказ без
відкриття рахунку (з представленням
юридичною особою довіреності на
уповноважену особу) за операціями з
клієнтами (видача кредиту тощо).

У відповідності до п. 5 глави 3 розділу
ІІІ вказаної Інструкції встановлено,
що у видаткових касових документах
(заява на видачу готівки, видатковий
касовий ордер, грошовий чек) працівник
банку перевіряє: повноту заповнення
реквізитів на документі; наявність
підписів посадових осіб банку, яким
надано право підпису касових
документів, і тотожність їх зразкам;
належність пред'явленого паспорта або
документа, що його замінює,
отримувачу, відповідність даних
паспорта тим даним, що зазначені в
касовому документі; у разі отримання
готівки за довіреністю -
правильність оформлення довіреності
на отримання готівки; наявність
підпису отримувача.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
запереченнях на позов зазначив, що
безпосередньо відповідач грошові
кошти за заявою на видачу готівки від
13.11.2007 року №010МР2 не отримував та
особисто даний документ не підписував.

З метою з'ясування даної обставини за
клопотанням представника відповідача
ОСОБА_3 25.04.2013 року в справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу, на
вирішення якої поставлено питання: ким,
ОСОБА_1, чи іншою особою виконано підпис
від імені ОСОБА_1 в оригіналі заяви на
видачу готівки №010МР2 від 13.11.2007
року.

Відповідно до висновку експертів
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз від 13.08.2013
року №4574/4575/13-32, досліджуваний підпис
від імені ОСОБА_1 в графі «підпис
отримувача» у заяві на видачу готівки
№010МР2 від 13.11.2007 року - виконаний
рукописним способом без попередньої
технічної підготовки чи застосування
технічних засобів. Підпис від імені
ОСОБА_1 в графі «підпис отримувача» у
заяві на видачу готівки №010МР2 від
13.11.2007 року - виконаний не ОСОБА_1, а
іншою особою з наслідуванням підпису
ОСОБА_1

Таким чином приймаючи до уваги
висновок експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 13.08.2013 року №4574/4575/13-32 та
оцінюючи його в сукупності з іншими
письмовими доказами, суд вважає, що
заява на видачу готівки від 13.11.2007 року
№010МР2 не є належним та допустимим
доказом у справі. Інших доказів на
підтвердження своїх вимог позивачем не
надано.

В силу частини другої ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи, що в
ході розгляду справи обставини, яким
обґрунтовуються вимоги позивача, не
знайшли свого підтвердження
дослідженими в судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 625, 1049, 1050, 1054,
1066, 1069 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-58, 60,
208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: