Справа № 0820/3624/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2013 м.Пологи

Пологівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Іванченка М.В. при секретарі Колісник А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення дебіторської заборгованості, суд, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 18.10.2005 року була випущена кредитна картка №005975 (SAMDN6809) на імя ОСОБА_2 з кредитним лімітом 25000грн. При перевірці даного активу співробітниками банку було встановлено, що у програмних комплексах дана карта оформлена за паспортом іншої особи, а саме за паспортом серії СА №479866 і була видана колишнім співробітником Пологівського відділення ОСОБА_3 Даний кредит було видано колишньому чоловіку ОСОБА_2 ОСОБА_4 за усною вказівкою колишнього керівника Пологівського відділення ОСОБА_1 Відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч.3, 191 ч.1, 366 КК України, було встановлено факт видачі ним кредитної картки третій особі ОСОБА_4 Вироком Пологівського районного суду від 25.09.2008 року даний факт підтверджений. Заборгованість за кредитним договором №SAMDN6809 була перенесена на дебіторський рахунок відповідача №7654. Дана сума заборгованості станом на 23.10.2012 року становить 38473,75грн. і складається з заборгованості за кредитом в сумі 7957,07грн., заборгованості за неотриманим прибутком (відсотки та щомісячні платежі за весь період використання кредитних коштів відповідно до договору №SAMDN6809) в сумі 30187,32грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором №SAMDN6809 в сумі 329,36грн. У звязку з цим, позивач з посиланням на ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 38473,75грн.

Пред'явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 385грн.

В судовому засіданні представник позивача, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просить поданий позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечують проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 коштів в сумі 38473,75грн. тим, що вона, будучі на посаді керівника Пологівського відділення ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», дала усну вказівку на видачу кредиту ОСОБА_4, тоді як кредитний договір, який складався з заяви позичальника від 18.10.2005 року, був оформлений співробітником Пологівського відділення ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 на його дружину ОСОБА_5 При цьому було змінено відомості паспорта позичальника та його ідентифікаційного коду. На підтвердження цього позивач посилається на надані в ході судового розгляду справи копію вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 25.09.2008 року, яким ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ст. ст. 191 ч.2, 191 ч.3, 366 ч.1 КК України, де підсудний ОСОБА_3 в своїх поясненнях зазначив про те, що в березні 2008 року за вказівкою ОСОБА_6 він оформив кредитну картку на імя ОСОБА_2 з лімітом коштів в розмірі 5000грн., змінивши при цьому одну цифру її ідентифікаційного коду; та копію висновку службового розслідування факту викрадення грошових коштів з карткових рахунків клієнтів банку в Пологівському відділенні від 09.02.2007 року.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин мала прізвище ОСОБА_6 і була керівником Пологівського відділення ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечила те, що вона давала співробітнику відділення банку ОСОБА_3 будь-які вказівки щодо видачі кредиту на імя ОСОБА_2 та зміни відомостей щодо неї, і зазначила, що їй про це нічого не було відомо.

За змістом ст.ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вирок суду, що набрав законної сили, обовязкові лише для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, тому посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 25.09.2008 року, яким ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ст. ст. 191 ч.2, 191 ч.3, 366 ч.1 КК України, де відображені пояснення підсудного ОСОБА_3, дані ним під час судового розгляду вказаної кримінальної справи, суд вважає безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що за даним вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 25.09.2008 року ОСОБА_3 засудженим за незаконне оформлення вказаного кредиту імя ОСОБА_2 не був.

З наданої позивачем копії висновку службового розслідування факту викрадення грошових коштів з карткових рахунків клієнтів банку в Пологівському відділенні від 09.02.2007 року вбачається, що дане службове розслідування, проведене співробітниками ЗРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», взагалі не стосувалось оформлення та видачі кредиту імя ОСОБА_2, тому воно не може бути доказом у даній справі. У даному висновку є лише посилання на те, що колишній співробітник Пологівського відділення ЗРУ ОСОБА_3 поряд з раніше встановленими фактами викрадення коштів по двом карточкам ОСОБА_2, вчинив викрадення ще з ряду кредитних карт. При цьому, такі відомості щодо відповідача ОСОБА_1 у даному висновку відсутні.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем до суду надано не було.

З пояснень сторін, даних в ході судового розгляду справи, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 до кримінальної, дисциплінарної чи іншого виду відповідальності з приводу оформлення та видачі вказаного кредиту імя ОСОБА_2 до сьогоднішнього дня притягнута не була.

В ході судового розгляду справи представник відповідача заявив про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності.

Таким чином, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердженні наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 38473,75грн., не довів в установлено порядку її вину у спричиненні шкоди банку у вказаному розмірі, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, предявленого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 525, 526, 610, 625, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 38473,75грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: