Провадження № 2/0182/464/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.02.2013 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

прокурора Карюка Д.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи КП „ОСОБА_4 міжміське бюро технічної інвентаризації та ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Прокуратура звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступне.

21.08.2012 року до ОСОБА_4 міжрайонної прокуратури звернулась ОСОБА_1 з заявою , в якій просить виступити в її інтересах з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1. Прокуратурою було проведено перевірку, в ході якої встановлено, що з 1997 року ОСОБА_1 проживала в Російській Федерації в м.Москва. У звязку із втратою документів не мала можливості повернутись в м.Нікополь. В 2011 році, отримавши в Посольстві України посвідчення особи, повернулась в м.Нікополь. 10.11.2009 року за заявою ОСОБА_2 Нікопольським міськрайонним судом ОСОБА_1 оголошено померлою. 19.01.2012 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду за заявою ОСОБА_1 рішення суду про оголошення її померлою було скасовано. 27.03.2012 року дане рішення суду апеляційним судом Дніпропетровської області залишено без змін. Крім того, перевіркою було встановлено, що, відповідно довідки Нікопольського „МБТІ, за ОСОБА_1 до 11.10.2010 року було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.1995 року. 11.10.2010 року на підставі рішення суду від 10.11.2009 року Другою ОСОБА_4 нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Вважають, що в звязку із скасуванням рішення суду про оголошення померлою ОСОБА_1, свідоцтво про спадщину, видане ОСОБА_2, є недійсним. За таких обставин звернулись до суду і просять визнати свідоцтво на спадщину, видане 11.10.2010 року Другою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1-1338 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 недійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав і просив суд задовольнити його в повному обсязі. Суду пояснив, що позивачці зараз просто ніде проживати, оскільки своєї частини квартири вона була позбавлена незаконно.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні також підтримала позов в своїх інтересах, посилаючись на те, що вона бажає жити в своїй квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачка його біологічна мати, яка покинула його в семирічному віці, тому в 1998 році була позбавлена батьківських прав. З 1997 року до 2012 року він її не чув і не бачив. Його виховали дідусь з бабусею та держава, а біологічна мати не те, що не пересилала грошей на його утримання, а навіть не цікавилась, як він існує. А в грудні 2012 року вона зявилась в Нікополі і стала претендувати на квартиру, в якій він повиплачував всі комунальні борги, в тому числі й за позивачку, зробив гарний ремонт, привів все до ладу. А позивачка, обявившись враз в його житті, не лише не довідалась, як же він тут жив без неї, а навпаки стала вибивати двері в його квартирі та погрожувати йому фізичною розправою. Звичайно, він не дав їй ключі від квартири, бо вона веде асоціальний спосіб життя, водиться з такими ж самими асоціальними елементами, з якими пє та прогулює своє життя. А прокуратура захищає не його інтереси як дитини, позбавленої батьківського піклування, а його біологічної матері, яка на 15 років викинула його із свого життя, а зараз намагається вселитись в квартиру і знищити все, що він зробив. Крім того, він не впевнений, що особа, яка виступає в суді як позивачка, є його біологічною матірю, бо вона абсолютно не схожа на ту особу, яка кинула його 15 років тому і поїхала в Москву.

Представник третьої особи ОСОБА_6 суду пояснив, що, дійсно, спочатку спірна квартира була приватизована на двох: на позивачку та відповідача. А потім на підставі свідоцтва про спадщину від 11.10.2010 року право власності було зареєстроване лише на відповідача на всю спірну квартиру. З цього приводу вони кілька разів відповідали на запити зацікавлених осіб, в тому числі і адвокату ОСОБА_7.

Вислухавши прокурора, позивачку, відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно довідки, наданої начальником КП „НМБТІ, квартира АДРЕСА_1 була приватизована порівну по 1/2 частині громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_8, на підставі чого їм було видане свідоцтво про право власності на житло від 19.12.1995 року (а.с.7). 10.11.2009 року за заявою ОСОБА_2 Нікопольським міськрайонним судом ОСОБА_1 оголошено померлою. 19.01.2012 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду за заявою ОСОБА_1 рішення суду про оголошення її померлою було скасовано (а.с.8). 27.03.2012 року дане рішення суду апеляційним судом Дніпропетровської області залишено без змін (а.с.9). 11.10.2010 року на підставі рішення суду від 10.11.2009 року Другою ОСОБА_4 нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.6).

За таких обставин суд вважає законними вимоги позивача та її представника про визнання свідоцтва про право на спадщину, видане 11.10.2010 року Другою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1-1338 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 недійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.3-7, 10-11, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Нікопольського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво на спадщину, видане 11.10.2010 року Другою ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1-1338 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_9