У Х В А Л А

Іменем України

31.12.2013 року Суддя Деснянського
районного суду м. Києва Скрипка О.І.,
розглянувши заяву представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
позики в сумі 34503 грн. 25 коп.

Одночасно з позовною заявою
представник позивача ОСОБА_1 звернувся
до суду з заявою про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на все
рухоме та нерухоме майно, яке належить
ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, у тому числі грошові кошти, а
також шляхом заборони будь-яким особам
укладати угоди стосовно майна
відповідача ОСОБА_2, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження, мотивуючи
це тим, що невжиття таких заходів
забезпечення позову може утруднути або
зробити неможливим виконання в
подальшому судового рішення.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України
передбачено, що заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, з»ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

В даному письмовому клопотанні
представником позивача не наведено
достатньо підстав, що могли б свідчити
про те, що невжиття саме таких заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим в подальшому
виконання рішення суду.

Крім того, розмір матеріальної
шкоди, заявленої позивачем, становить
34503 грн. 25 коп., а вартість майна, на яке
просить накласти арешт, є мабуть значно
більшою, що свідчить про те, що заявлені
заходи забезпечення позову не є
співмірними із розміром
заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного суддя
приходить до висновку, що підстав для
задоволення заяви представника
позивача про забезпечення позову
немає, а тому в її задоволенні повинно
бути відмовлено.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 151-153 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про
забезпечення позову представнику
позивача ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом п»яти днів з дня її
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: