Справа № 265/4109/13-ц
Провадження № 2/265/1729/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
Управління міського майна
Маріупольської міської ради про
визнання зобов»язання недійсним,
зобов»язання не чинити перешкоди і
визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління міського майна
Маріупольської міської ради про
визнання зобов»язання недійсним,
зобов»язання не чинити перешкоди і
визнання права на приватизацію,
посилаючись на те, що в листопаді 2012
року він звернувся до відповідача,
зокрема посадової особи Мирзагалієвої
Т.В. з проханням завершити розпочату
ним та його сім»єю приватизацію житла.
Однак йому відмовлено в тому з
посиланням на письмове зобов»язання
про звільнення ними квартири АДРЕСА_1.
Хоча вказане зобов»язання він та члени
його родини не підписували, сам
документ є ксерокопією, а не
оригіналом. Вважає, що Закон України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482
не перешкоджає йому реалізувати своє
право на приватизацію квартири. Тому
просить суд визнати письмове
зобов»язання його та членів його сім»ї
про звільнення ними квартири АДРЕСА_1
недійсним, зобов»язати відповідача не
чинити їм перешкоди у приватизації
даної квартири і визнати за ними право
на приватизацію цієї квартири.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги
підтримав повністю та наполягав на
задоволенні його позову.

Представник відповідача, І.М.Катан, на
розгляд справи до суду не з»явилася,
надаши суду заяву про відкладення
розгляду справи в зв»язку з зайнятістю
в іншому судовому процесі.

Однак належних доказів того, суду не
надав, тому суд вважає, що підстав для
відкладення розгляду справи не має.

Окрім того, раніше в судовому
засіданні, представник відповідача
Дубовська Ю.М. пояснювала суду, що
пред»явлений позов не визнає, так як
сім»я ОСОБА_1 виселена зі спірної
квартири на підставі рішень судів, тому
здійснити приватизацію квартири
неможливо. А підписи членів сім»ї
ОСОБА_1 на спірному зобов»язанні були
завірені працівниками ЖКП «Новий
Східний», тому вважає позовні вимоги
безпідставними та просить відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази по справі
суд дійшов висновку про те, що позовна
заява не підлягає задоволенню.

Згідно ст.9 Житлового кодексу УРСР (далі
- ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст.14 ЖК України
виконавчі комітети обласних, міських
Рад народних депутатів у межах і в
порядку, встановлених законодавством,
цим Кодексом та іншими актами
законодавста здійснюють державний
контроль за використанням і
схоронністю житлового фонду,
здійснюють контроль на підприємствах,
в установах організаціях за станом
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, а також за
правильністю розподілу жилих
приміщень.

Управління житловим фондом
здійснюється власником або
уповноваженим ним органом у межах,
визначених власником відповідно до
ст.18 ЖК України.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482
передбачено, що передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому
числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

В судовому засіданні встановлено, що
за програмою, передбаченою постановою
Кабінету Міністрів України від 23.09.2009
року № 1037 «Про розподіл квартир,
придбаних Державною іпотечною
установою» сім»ї ОСОБА_1 (ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8) були
виділені дві двокімнатні квартири в
будинку АДРЕСА_2, а саме: ОСОБА_6 на 2
особи (їй і онуку ОСОБА_7)
надана квартира АДРЕСА_3 та ОСОБА_1 на
3 особи (він, дружина ОСОБА_5 та син
ОСОБА_8) - квартира АДРЕСА_4.

На вказані квартири на підставі
рішення виконавчого комітету
Маріупольської міської ради від 20
січня 2010 року № 19, на виконання
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 13 січня 2010 року № 42, видано
ордери на жилі приміщення громадян
згідно із списком, затвердженим
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 13 січня 2010 року № 42-р
«Питання надання громадянам квартир,
що придбані Державною іпотечною
установою у м.Маріуполі», №№ 006277 та
006278.

04 жовтня 2011 року апеляційним судом
Донецької області винесено рішення про
виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із квартири
АДРЕСА_1.

16 квітня 2013 року Орджонікідзевським
районним судом міста Маріуполя
Донецької області винесено рішення,
яким задоволено позовні вимоги
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та
виселено їх із квартири АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду на підставі
ухвали апеляційного суду Донецької
області від 13 листопада 2013
року набрало законної сили.

Крім того, ухвалою
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
20 січня 2011 року заборонено здійснювати
приватизацію спірної квартири
АДРЕСА_1.

Таким чином, суд вважає, що оскільки
позивач та члени його сім»ї
позбавлені права на житлову площу в
квартирі АДРЕСА_1, то підстав для
визнаня за позивачем права на
приватизацію вказаної квартири не
має.

Крім того, при розгляді справи
судом не встановлено підстав і для
зобов»язання посадової особи
Управління міського майна
Маріупольської міської ради
Мирзагалієвої Т.В. не чинити перешкоди
в приватизації сім»ї ОСОБА_1 спірної
квартири, так як позивачем відповідно
до ст.60 ЦПК України не доведено факту
створення самих перешкод.

В зв»язку з наданням двох квартир
усі члени сім»ї ОСОБА_1 підписали
зобов»язання про те, що зобов»язуються
звільнити займану ними кв. АДРЕСА_1.
Однак вони добровільно зобов»язання
не виконали.

За клопотанням позивача ОСОБА_1 по
справі призначено судово-технічну
експертизу для перевірки доводів
позивача про те, що зобов»язання
підписане членами його сім»ї є не
оригінальним документом.

Як свідчить висновок експерта з
судово-технічної експертизи
документів № 4190/03, спірне
зобов"язання є не оригінальним
документом, бланк документу -
зобов»язання виконаний на друкуючому
пристрої із струменево - крапельним
способом друку; рукописні записи:
«АДРЕСА_3, АДРЕСА_4», «АДРЕСА_2»,
«Орджонікідзевського», «ОСОБА_1», «13»,
«9 Травня», розташовані у графах
тексту, який починається словами «В
зв»язку з наданням мені квартири №» та
закінчується словами «про що
розписуємося», підпис у графі
«квартиронаймач», три підписи у графі
«члени сім»ї», виконані не пишучими
приладами, а є технічними зображеннями,
що виконані на друкуючому приладі зі
струминно-крапельним способом друку.

Підписи у строчці «Начальник
ЖКО,(ЖЕК, ЖКК)» та у строчці «Технік
(Мастер)», запис дати «20.01.2010 р.»,
рукописні записи «ОСОБА_1.» та
«ОСОБА_3», що розташовані у строчках
«Підпис гр. _______ і усіх дорослих
членів сім»ї ЗАВІРЯЮ: Начальник ЖКО,
(ЖЕК,ЖКК) ________, виконані пишучим
приладом, заправленим пастою для
кулькових ручок.

Підпис від імені позивача ОСОБА_1
у вищевказаному зобов»язанні у графі
«квартиронаймач» виконано не пишучим
приладом, а є технічним зображенням, що
виконано на друкуючому пристрої із
струминно-крапельним способом друку.

Статтею 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна сторона
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової)шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК
України цивільні права й обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Як правило, власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а цілком конкретним
способом захисту свого права. Частіше
за все спосіб захисту порушеного права
прямо визначається спеціальним
законом, який регламентує конкретні
цивільні правовідносини.

Жодною нормою Житлового кодексу УРСР і
Цивільного кодексу України або
будь-якого іншого закону не
передбачено такого способу захисту
права як визнання недійсним
зобов»язання про звільнення жилого
приміщення з тієї підстави, що воно є
не оригінальним документом.

Враховуючи це, а також з урахуванням
наведених вищедосліджених судом
доказів, суд вважає, що в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.9,14,18 ЖК Української РСР, ст.ст.10, 60,
213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1
до Управління міського майна
Маріупольської міської ради про
визнання зобов»язання недійсним,
зобов»язання не чинити перешкоди і
визнання права на приватизацію,
відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
шляхом апеляційної скарги до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні при її
розгляді можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Мріуполя Донецької області

Л.В.Копилова