Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 427/144/13-ц
Провадження № 22ц/782/4751/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області

від 07 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання права власності на
автомобіль, виключення майна з акту
опису та звільнення з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом в якому просить визнати
за ним право власності на автомобіль
ВАЗ 21150, 2005 року випуску, держномер
НОМЕР_1, виключити його з акту опису і
арешту майна від 29.11.2012 року державного
виконавця ВДВС Свердловського
управління юстиції Матвєєвої І.С. та
звільнити від арешту.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 07 жовтня 2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі за
необґрунтованістю. Заходи
забезпечення позову, у вигляді зупинки
реалізації автомобіля ВАЗ 21150, 2005 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, після
набрання рішенням законної сили
скасовано.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, позивач надав
апеляційну скаргу і просив скасувати
рішення та ухвалите нове, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обовязковою підставою для
скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції вказаним вимогам
закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний автомобіль ВАЗ- 21150, 2005 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого та зареєстрованого
06.07.2010 року ВРЕВ м. Свердловська,
належить ОСОБА_4 (а.с.8).

Наявними в матеріалах справи
нотаріально посвідченої довіреності
від 05.08.2010 року підтверджується, що
ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_6
бути його представниками при вирішенні
питання пов*язаного з продажем
зазначеного автомобіля за ціну та на
умовах на їх розсуд, а ОСОБА_3 , в свою
чергу, на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 11.09.2010 року
у зв*язку з неможливістю особистого
виконання доручення від його імені
уповноважив ОСОБА_2, або ОСОБА_7, або
ОСОБА_8, продати за ціну на умовах за
власним розсудом належний ОСОБА_4
транспортний засіб ВАЗ-21150,2005 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1.(а.с.9-10).

З розписки написаної власноруч 11.09.2010
року ОСОБА_4 випливає, що він отримав
від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 43,000
грн за проданий його автомобіль марки
ВАЗ-21150, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1.(а.с.18).

29.11.2012 року заступником начальника
відділу державної виконавчої служби
Свердловського МУЮ Луганської області
був проведений опис та арешт спірного
автомобіля, про що складений акт опису
й арешту майна (а.с.6-7).

Опис та арешт транспортного засобу
проведений на підставі виконавчого
листа №2-67/09 виданого 22.11.2011 року
Комсомольським міським судом
Полтавської області про стягнення
боргу в сумі 239592,10 грн з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_9

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відчуження автомобіля відбулося в
порушення норм чинного законодавства,
а тому позивач у встановленому законом
порядку не набув право власності на
автомобіль та право на виключення його
з акту опису та арешту.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову в
задоволенні позову , однак підстави, з
яких суд дійшов такого висновку, є
помилковим.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
дійсний спір, суд першої інстанції,
неправильно визначився із суб'єктним
складом правовідносин, які стались між
сторонами та задовольнив позов до
неналежних відповідачів.

Неналежний відповідач - це особа,
притягнута позивачем як відповідач,
стосовно якої встановлено, що вона не
повинна відповідати за пред'явленим
позовом.

Правовідносини сторін регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження», нормами цивільного
законодавства, що регулюють право
власності та його захист.

Позивач звернувся до суду за захистом
права власності, яке він вважає
порушеним у зв'язку з описом та арештом
майна під час здійснення виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про зняття з
нього арешту.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 серпня 1976 року «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису» роз'яснено
правила, встановлені для розгляду
справ зазначеної категорії.

Згідно з п.1, п.4 зазначеної Постанови
такі спори розглядаються за правилами
позовного провадження незалежно від
того, ким та в якому порядку накладений
арешт.

Позивачами у спорі є власник майна, а
також особа, яка володіє майном
відповідно до договору або закону;
відповідачами є особи - боржник, в якого
проведений арешт майна, а також ті
організації та особи, в інтересах яких
накладений арешт, тобто стягувачі.

Як вбачається з матеріалів справи,
стягувачем у виконавчому провадженні
є фізична особа ОСОБА_9, до якого
позовні вимоги не заявлялися та під час
розгляду справи судом першої
інстанції питання про його
притягнення до участі у справі в якості
співвідповідача не вирішувалось.

Виходячи з принципу диспозитивності,
справа розглянута судом за позовною
вимогою позивача до визначених ним
відповідачів, яких не можна вважати
належними відповідачами у справі з
огляду на те, що позов не пред'явлений
також до стягувача у виконавчому
провадженні.

Залучення стягувача ОСОБА_9 до участі у
розгляді справи в якості третьої особи
не може розцінюватися, як виконання
закону в цій частині.

Пред'явлення позову до неналежного
відповідача є самостійною підставою
для відмови позивачу в позові, оскільки
відмова в задоволенні позову з
вказаної підстави не перешкоджає
позивачу повторно звернутись до суду з
вказаними позовними вимогами,
пред'явивши їх до всіх належних
відповідачів.

У зв'язку з цим без залучення до участі
у справі всіх належних відповідачів
суд не вправі був робити висновки щодо
обґрунтованості позовних вимог.

За таких обставин ухвалене судом
першої інстанції помилкове рішення
через неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права
відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову із зазначених вище
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову з
зазначених підстав, колегія суддів не
дає оцінки обґрунтованості позовних
вимог, враховуючи, що це може бути
зроблено під час розгляду справи з
належними відповідачами.

Колегія суддів, керуючись ст.ст.
303-304,307,309,314,316,324,325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 07 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на автомобіль, виключення
майна з акту опису та звільнення з-під
арешту відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: