АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л., при секретареві Литвиненко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 10 червня 2013 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

11.06.2012р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» з позовом про солідарне стягнення з відповідачів 12236грн.32коп. на відшкодування спричиненою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди та про стягнення 5000грн. з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди. 25.06.2012р. до суду надійшла позовна заява, у якій ставилось питання про солідарне стягнення з відповідачів 12236грн.32коп. на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2, про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3 772грн.56коп. витрат на проведення експертизи та про стягнення 5000грн. з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 10.06.2013р. у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону. При цьому ОСОБА_3 просив залишити його позовні вимоги без розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню за такими підставами.

Відмовляючи у позові про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на його недоведеність та відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження вказаних вимог, одночасно при цьому перелічивши відповідні докази, на які посилались позивачі у позовній заяві.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

При зверненні до суду 11.06.2012р. до позовної заяви ОСОБА_3 були додані копії документів, у тому числі, постанови суду про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності та висновку експертного дослідження щодо розміру шкоди (а.с.7). 25.06.2012р. ОСОБА_3 повернуто матеріали позовної заяви з додатками згідно відповідної ухвали судді суду першої інстанції (а.с.16.17). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.08.2012р. вказана ухвала судді про повернення позовної заяви скасована (а.с.43,44), після чого 6.09.2012р. суддею суду першої інстанції було відкрито провадження по справі (а.с.46).

Після відкриття провадження у справі до розгляду остання призначалась неодноразово. Між тим відомостей про те, що позивачі повідомлялись про дату розгляду справи належним чином матеріали справи не містять. Довіреностями від 25.05.2013р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважили представляти їх інтереси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.121,122). 6.06.2013р. представник ОСОБА_7 направила суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 10.06.2013р. (а.с.120), а у заяві від 10.06.2013р. ОСОБА_8 просив розглянути справу за його відсутності за наявними у ній матеріалами (а.с.114).

Останню заяву суд першої інстанції прийняв до уваги, розглянув справу 10.06.2013р. та відмовив у позові з посиланням на відсутність у матеріалах останньої доказів.

Проте, згідно вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд зобовязаний сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та сприяти здійсненню їхніх прав.

У порушення вказаних вимог закону, суд першої інстанції свої зобовязання щодо сприяння сторонам у всебічному і повному зясуванню обставин справи не виконав. Так, незаконно повернувши ОСОБА_3 ще 25.06.2012р. матеріали позовної заяви разом з додатками, які були підтвердженням позовних вимог, суд першої інстанції після відкриття провадження по справі не повідомив позивачів та їх представників про відсутність вказаних документів у матеріалах справи, не розяснив їм право про повторне долучення їх до матеріалів справи та не розяснив їм наслідки ненадання доказів на підтвердження заявлених вимог.

Зазначені документи позивачами долучено до апеляційних скарг, а тому виходячи з вимог ч.2 ст.303 ЦПК України та поважності причин їх неподання до суду першої інстанції, вони досліджуються апеляційним судом.

Згідно постанови судді Приморського райсуду м.Одеса від 1.11.2010р. встановлено, що 23.08.2010р. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Hуunday», №ВН 9384 ВІ, порушила вимоги 10.5., 16.11. Правил дорожнього руху. Виїхавши з другорядної дороги вул.Д.Бєдного у м.Дніпропетровськ на головну вул.Баумана, не поступилась дорогою автомобілю «ВАЗ», №АЕ 0599 ВМ, під керуванням ОСОБА_3, та допустила зіткнення з автомобілем. Внаслідок зіткнення автомобілю «ВАЗ» спричинено технічних пошкоджень. ОСОБА_4 визнано винною у скоєному правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпроАП. (а.с.150).

Відповідно до висновку експертного дослідження від 21.09.2010р. володільцю автомобіля «ВАЗ», №АЕ 0599 ВМ, ОСОБА_2 внаслідок технічних пошкоджень спричинено матеріальної шкоди у розмірі 12236грн.32коп. (а.с.152-165).

З направленої ОСОБА_3 ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» відповіді вбачається, що «Hуunday Tucson», №ВН 9384 ВІ, застрахований ОСОБА_5 за договором обовязкового страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України від 4.08.2010р. (а.с.172.173). Страховою компанією надано копію вказаного страхового полісу та зазначено, що страхове відшкодування не здійснювалось внаслідок сумнівів щодо законності керування автомобілем ОСОБА_4 Однак ОСОБА_4 визнано винною лише у скоєному правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпроАП. Інших правопорушень, у тому числі, і відносно керування нею автомобілем без належних повноважень, їй у вину не було вмінено.

Враховуючи встановлені обставини на підставі ст.979 ЦК України, ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_2 12236грн.32коп. страхового відшкодування матеріальної шкоди та 436грн.60коп. на повернення судових витрат (а.с.1,18). Підстав для стягнення вказаної суми у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 немає.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 На підставі заяви ОСОБА_3 та вимог п.5 ст.209 ЦПК України його позовні вимоги до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, а також вимоги до неї, ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про повернення витрат підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 10 червня 2013 року скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_2 12236грн.32коп. страхового відшкодування матеріальної шкоди та 436грн.60коп. на повернення судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без розгляду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :