Провадження № 2/259/2248/2013
Справа № 259/8544/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2013 року Куйбишевський
районний суд м. Донецька

в складі: головуючого - судді
ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі:
Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду у
місті Донецьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, що діє у
інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5,
Орган опіки та піклування
Куйбишевської Ради м.Донецька про
визнання недійсним договору дарування
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16 вересня 2013р.
звернулась до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_2, що діє у інтересах
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5,
Орган опіки та піклування
Куйбишевської Ради м.Донецька про
визнання недійсним договору дарування,
в обґрунтування позову зазначивши
наступне. На підставі свідоцтва про
право власності на житло від 01.06.1994 року
за № 09225, позивач є власником квартири
АДРЕСА_1. На підставі договору
дарування від 12.03.2010р., укладеного між
позивачем та ОСОБА_3, від імені якого
діяли ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - батьки
малолітнього ОСОБА_3 - зареєстрованого
приватним нотаріусом ОСОБА_5 за
реєстровим № 1728 - квартира АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_3 Позивач зазначає, що
ніколи не мала наміру подарувати свою
квартиру та у неї була домовленість із
відповідачем ОСОБА_2, яка є її онукою,
лише про реєстрацію її та її
малолітнього сина ОСОБА_3 у спірній
квартирі. При цьому, відповідач
зобов»язувалась допомагати позивачеві
у оплаті комунальних послуг та
квартирної платні. Після цього, позивач
підписала папери, що були надані їй та
вважала до 2013 року, що лише прописала у
своїй квартирі ОСОБА_3 Враховуючи
наведене, позивач просить суд визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, оскільки одна сторона
правочину - відповідач ОСОБА_2 навмисно
ввела її - ОСОБА_1 в оману стосовно
обставин, що є мають істотне значення.

У судовому засіданні присутня
представник ОСОБА_6 підтримала
оголошені вимоги, наполягала на їх
задоволенні, просила залучити до
участі у справі у якості відповідача -
ОСОБА_4, як ще одну сторону, що брала
участь при укладанні оспорюваного
правочину.

Присутня у судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги
визнала, зазначила про укладання
договору дарування між її сином та
позивачем, та дійсні наміри прописки
свого малолітнього сина у спірній
квартирі, та подальше матеріальне
забезпечення позивача у зв»язку із
вчиненим право чином, не заперечувала
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Залучений до участі у справі, у якості
відповідача, ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явився, є належним чином
повідомленим про час та дату розгляду
справи телеграмою, надав заяву про
визнання позовних вимог ОСОБА_1 та
розгляд справи за його відсутності.

Треті особи у справі, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватний нотаріус ОСОБА_5 та Орган
опіки та піклування Куйбишевської Ради
м.Донецька- будучи належним чином
повідомленими про час та дату розгляду
справи, у судове засідання не
з»явились, про причини неявки суд не
повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи і перевіривши їх
доказами, вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно та всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Як було встановлено у судовому
засіданні, на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 01.06.1994 року
за № 09225, позивач є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.3). На підставі договору
дарування від 12.03.2010р., укладеного між
позивачем та ОСОБА_3, від імені якого
діяли ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - батьки
малолітнього ОСОБА_3 - зареєстрованого
приватним нотаріусом ОСОБА_5 за
реєстровим № 1728 - квартира АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до ст.717 ЦК України, за
договором дарування, одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Як було встановлено у судовому
засіданні, при укладанні вказаного
договору, сторони встановили оплатний
його характер - а саме - оплату
комунальних послуг за дві нові
зареєстровані особи, як вважала
позивач - та матеріальне забезпечення
позивача із боку відповідачки, як
зазначила ОСОБА_2 Тобто, вчинений
правочин, встановлював обов»язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника дію майнового характеру,
та не є, у зв»язку із цим, договором
дарування.

Згідно ст. 229 ЦК України вказано, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вказано, що
відповідно до статей 229, 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Обставини,
щодо яких помилилася сторона правочину
(стаття 229 ЦК), мають існувати саме на
момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.

Враховуючи наведене, а також факт
визнання відповідачами позовних вимог
ОСОБА_1, суд вважає, що визначаючи
оплачуваний характер договору
дарування майна, сторони помилились та
ця помилка має істотне значення, та є
підставою для визнання договору
дарування недійсним.

Керуючись ст.774-776 ЦК України, ст.ст.10,60-61,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 12.03.2010 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_5 за реєстровим № 1728.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляції до апеляційного суду
Донецької області, через Куйбишевський
районний суд м. Донецька, протягом 10
днів з дня проголошення рішення.

Суддя:
Н.В.ПИСАНЕЦЬ