Справа № 1328/9695/12
Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/5776/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,
представника ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група»
Золотухіна Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 квітня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
про відшкодування заборгованості та
штрафних санкцій, стягнення моральної
шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

29 листопада 2012 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до Публічного
акціонерного товариства «СК
«Українська страхова група», який в
лютому 2013 року уточнив, просить
стягнути в його користь 3400,00 грн.
заборгованості, 34,04 грн. інфляційних та
218,86 грн. пені, а всього 3 652,90 грн. та 3 400,00
грн. моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що 15 грудня 2011
року між ним - ОСОБА_2 та ПАТ «СК
«Українська Страхова Група» був
укладений договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, цивільно-правової
відповідальності водія від нещасного
випадку з водієм та пасажирами на
транспорті № 28-1301-11-2345. Предметом цього
договору є автомобіль марки Хонда, 2008
року випуску, д.н. НОМЕР_1. 13 січня 2012
року на вул. Величковського у м. Львові
настав страховий випадок, а саме
відбулася ДТП із належним йому
застрахованим автомобілем марки Хонда,
д.н. НОМЕР_1, під його керуванням,
внаслідок чого автомобілю було завдано
технічних пошкоджень. Відповідно до
зазначеного Договору добровільного
страхування, він звернувся до
відповідача з письмовою заявою для
належного оформлення страхового
випадку. Сума збитку, нанесеного
автомобілю марки Хонда, згідно
розрахунків становила 19 758,42 грн. 22
лютого 2012 року відповідачем було
перераховано йому кошти в сумі 16 358,42
грн., тобто не в повному розмірі, як це
передбачено Договором страхування.
Оскільки всупереч вимогам Договору
відповідач не провів повної виплати
страхового відшкодування, просить
стягнути з відповідача 3 400 грн., що є
різницею між заподіяним збитком та
виплаченою сумою страхового
відшкодування, 34,04 грн. інфляційних та
218,86 грн. пені за прострочення виплати
страховою відшкодування, судовий збір
сплачений ним при подачі позову до суду
та моральну шкоду в розмірі 3 400 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «СК «Українська страхова
група» в користь ОСОБА_2 3 400 (три тисячі
чотириста) грн. страхового
відшкодування, інфляційне нарахування
в розмірі 34 (тридцять чотири) грн. 04 коп.,
пеню, що становить 218 (двісті
вісімнадцять) грн. 86 коп., а всього 3 652
(три тисячі шістсот п'ятдесят дві) грн. 90
коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «СК «Українська страхова
група» в користь ОСОБА_2 214 (двісті
чотирнадцять) грн. 60 коп. судового
збору, сплачених при подачі позову до
суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українська страхова група» в
особі представника Гедз Ю.В., який
зазначає, що водійський стаж позивача в
момент настання страхового випадку не
відповідав вимогам Договору щодо
мінімального стажу осіб, допущених до
керування застрахованим транспортним
засобом, тому відповідно до його умов
було застосовано 2% франшизу при
розрахунку йому суми страхового
відшкодування. Судом не зазначено
норми чинного законодавства на
підставі яких було нараховано пеню та
інфляційні нарахування, а також не
наведено розрахунків їх розміру.
Просить рішення суду скасувати в
частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства «СК
«Українська страхова група» 3 400 (три
тисячі чотириста) гривень 00 копійок,
інфляційного нарахування в розмірі 34
(тридцять чотири) гривні 04 копійки, пені
в розмірі 218 (двісті вісімнадцять)
гривень 86 копійок, судових витрат в
сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60
копійок та ухвалити нове, яким у
задоволенні вищезазначених позовних
вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2,
представника ПАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група»
Золотухіна Д.В., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що у позивача на момент
настання страхового випадку, тобто на 13
січня 2012 року, був десятирічний стаж
керування транспортними засобами,
оскільки згідно копії посвідчення
водія серія НОМЕР_2, виданого на ім'я
ОСОБА_2, категорія «В», що дозволяє
керування легковими транспортними
засобами, дійсна з 30.11.2001 року.
Відмовляючи в позові в частині
стягнення з відповідача моральної
шкоди, суд нічим не мотивуючи зазначив,
що виходить з характеру і тривалості
страждань.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна, рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові з
таких підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2012 року на
вул. Величковського у м. Львові
відбулася ДТП з участю автомобіля
марки Honda Acсord д.н. НОМЕР_1. під
керуванням позивача ОСОБА_2

Вартість відновлювального ремонту
зазначеного автомобіля позивача
становить 19 758,42 грн., що сторонами не
оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що
15.12.2011 року між ПАТ «СК «Українська
Страхова Група» та ОСОБА_2 було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, цивільно-правової
відповідальності водія від нещасного
випадку з водієм та пасажирами на
транспорті за № 28-1301-11-2345, згідно якого
автомобіль Honda Acсord д.н. НОМЕР_1, 2008 року
випуску, застраховано за страховим
тарифом 6,21 % (а.с. 5-14).

16 січня 2012 року позивач ОСОБА_2 подав до
ПАТ «СК «Українська Страхова Група»
заяву у відділ врегулювання збитків
відповідно до Договору № 28-1301-11-2345 від
15.12.2011 року.

22 лютого 2012 року відповідачем було
перераховано позивачу кошти за мінусом
2% франшизи в сумі 16 358,42 грн., що
сторонами також не оспорюється.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 9.4.4. договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія від нещасного випадку з водієм та
пасажирами на транспорті за № 28-1301-11-2345
від 15.12.2011 року, страховик зобов'язаний
виплатити у разі настання страхового
випадку, страхове відшкодування згідно
умов договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 11.5. цього Договору встановлено,
що «найменший стаж осіб, допущених до
керування застрахованим ТЗ на законних
підставах - від 10 років» (а.с. 5-6).

Згідно п. 11.11 даного Договору, франшиза
за умови перебування за кермом в момент
настання ДТП особи, яка не відповідає
вимогам, згідно п.п. 11.4, 11.5 частини 1
Договору, становить 2% (а.с. 5-6).

З п. 5 частини ІІ Договору вбачається, що
франшиза розраховується у відсотках до
страхової суми, розмір якої становить
170000,00 грн. (а.с. 5-6, 7-14).

З повідомлення начальника ВРЕР ДАІ по
обслуговуванню м. Львова та
Пустомитівського району від 14 лютого
2013 року за № 9/3 - 8 вбачається, що
«громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно отримав у Львівському ВРЕР ДАІ
посвідчення водія серії НОМЕР_3
категорії «АВС» від 30 листопада 2001
року, з правом керувати транспортними
засобами з 17.10.2003 року (а.с. 30).

Відповідно до розділу «Загальні умови
та визначення» зазначеного вище
Договору:

«франшиза» - це частина збитків, яка не
відшкодовується Страховиком.
Страховик звільняється від зобов'язань
по виплаті страхового відшкодування,
якщо розмір збитків по страховому
випадку не перевищує розміру франшизи,
і збиток відшкодовується за
вирахуванням франшизи, якщо розмір
збитків перевищує франшизу;

«особи допущені до керування
застрахованим транспортним засобом»
це - фізична особа, яка має посвідчення
водія відповідної категорії та
допущена у встановленому
законодавством порядку до
керування/експлуатації ТЗ та
відповідає зазначеним в частині першій
Договору обмеженням щодо мінімального
віку та водійського стажу;

«страхова сума» - це визначена грошова
сума, у межах якої Страховик,
відповідно до умов Договору,
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування при настанні
страхового випадку (а.с.7).

Колегія суддів приходить до
переконання, що стаж керування
транспортними засобоми ОСОБА_2, на
якого поширюється дія Договору, як
водія категорії «В», на момент
укладення такого, так і на момент
настання страхового випадку, становив
менше десяти років. Зазначене свідчить,
що ОСОБА_2 при укладенні договору
страхування надав неправдиву
інформацію щодо водійського стажу
особи, яку буде «допущено до керування
застрахованим транспортним засобом»
чим порушив вимоги пункту 2 частини 1
статті 989 ЦК України щодо обов'язку
страхувальника при укладенні договору
страхування надати страховикові
інформацію про всі відомі йому
обставини, що мають істотне значення
для оцінки страхового ризику.

Отже ПАТ «СК «Українська Страхова
Група» вірно провело нарахування та
виплату страхового відшкодування
позивачу, оскільки застосування 2%
франшизи передбачено умовами
укладеного між сторонами Договору, а
саме - за умови перебування за кермом в
момент настання ДТП особи, яка не
відповідає вимогам, п. 11.5 частини І
Договору, згідно якої «найменший стаж
осіб, допущених до керування
застрахованим ТЗ на законних підставах
- від 10 років», що й мало місце в даному
випадку.

Статтею 991 ЦК України та ст. 26 Закону
України «Про страхування» встановлено
перелік підстав для відмови страховика
у здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування. Договором
страхування можуть бути передбачені
також інші підстави для відмови
здійснити страхову виплату, якщо це не
суперечить закону.

Необхідно зазначити, що підставами для
відмови у страховій виплаті,
визначеними п. 16 та п. 16.1.1 Договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія від нещасного випадку з водієм та
пасажирами на транспорті є, зокрема,
подання страхувальником недостовірних
відомостей під час укладення договору,
в тому числі надання недостовірних
відомостей в заяві на страхування
та/або в період дії Договору (а.с. 7-14).

Наведене свідчить про безпідставність
позовної вимоги про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна
школа, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини.

Колегія суддів приходить до
переконання про безпідставність і
позовної вимоги щодо стягнення
моральної шкоди з наведених вище
підстав.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
1, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 16 квітня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким:

В позові ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
про відшкодування заборгованості та
штрафних санкцій, стягнення моральної
шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.