справа № 2/489/1373/13
Рішення

Іменем України

24 квітня 2013 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

позивача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, який накладено Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - ДВС).

У обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що на підставі судового наказу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.03.2009 з неї на користь на той час Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 4026,58 грн. та судові витрати. Виконавче провадження з примусового виконання судового наказу було відкрито постановою ДВС від 16.06.2009 з одночасним накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника. Постановою від 29.12.2011 виконавчий документ повернуто стягувачу без вирішення питання про скасування арешту.

На теперішній час заборгованість перед банком погашена, але державним виконавцем відмовлено у скасуванні арешту.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача державної виконавчої служби просила вирішити спір на розсуд суду пояснивши, що накладення арешту на майно боржника було здійснено за заявою стягувача. Через відсутність майна у боржника виконавче провадження було завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з поверненням виконавчого документа стягувачу. На теперішній час, скасувати накладений у межах виконавчого провадження арешт на майно позивача державною виконавчою службою не можливо через відсутність відкритого виконавчого провадження.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») проти задоволення позову не заперечувала, посилаючись на відсутність заборгованості позивача перед банком.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із доданих до позову письмових доказів встановлено, що 10.03.2009 Ленінським районним судом м.Миколаєва прийнято судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь на той час Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 4026,58 грн. та понесених банком судових витрат.

Виконавче провадження з примусового виконання судового наказу було відкрито постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського управління юстиції від 16.06.2009, з одночасним накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3

29.12.2011 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме через відсутність майна у боржника, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Питання про скасування арешту, накладеного на майно боржника, не вирішувалося.

Фактичне накладення державної виконавчої служби арешту на рухоме та нерухоме майно позивача підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2013 № 513179 станом на 01.04.2013 ОСОБА_3 не має заборгованості перед банком.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені даною нормою. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена свого права власності чи обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Із змісту Інформаційної довідки з Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, а тому накладений державної виконавчою службою арешт за відсутності заборгованості перед банком порушує її речові права, як власника.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено скасування державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 цього Закону.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Цією ж нормою передбачені конкретні випадки скасування арешту безпосередньо державним виконавцем чи його начальником лише у разі незавершеного виконавчого провадження.

Будь-яких інших положень, що дозволяли державному виконавцю скасувати арешт при завершеному виконавчому провадженні Закону України «Про виконавче провадження» не містить.

З огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини та враховуючи відсутність у державного виконавця правових підстав для скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, яке на теперішній час завершено, а також відсутність заборгованості у позивача перед банком, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення шляхом звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою державної виконавчої служби від 16.06.2009.

На підставі наведеного та керуючись статтями 10,11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити з-під арешту рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 (іден.номер НОМЕР_1), накладеного постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 16.06.2009 у межах виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Ленінського районного суду м.Миколаєва № 2-н-201/2009 від 10.03.2009.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя