№ 566/16/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

11 грудня 2013 року
смт.
Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської
області в складі головуючої - судді
Бандури А.П.

при секретарі: Козацькій І.В.

з участю: прокурора Махацького Ю.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2,

представника відповідача управління
Державного казначейства у
Млинівському районі ОСОБА_3 управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області –
ОСОБА_4,

представника відповідача УДАІ УМВС
України в Рівненській області –
ОСОБА_5,

представника відповідача відділення
ДАІ Млинівського РВ (з обслуговування
Демидівського та Млинівського районів)
УМВС України в Рівненській області –
ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_3
державної інспекції на автомобільному
транспорті - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Млинів Рівненської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
управління Державного казначейства у
Млинівському районі ОСОБА_3 управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області, УДАІ
УМВС України в Рівненській області,
відділення ВДАІ Млинівського РВ (з
обслуговування Демидівського та
Млинівського районів) УМВС України в
Рівненській області та ОСОБА_3
державної інспекції на автомобільному
транспорті про стягнення матеріальної
та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Млинівського районного суду з позовом
до Держави Україна в особі управління
Державного казначейства у
Млинівському районі ОСОБА_3 управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області, УДАІ
УМВС України в Рівненській області,
відділення ВДАІ Млинівського РВ (з
обслуговування Демидівського та
Млинівського районів) УМВС України в
Рівненській області та ОСОБА_3
державної інспекції на автомобільному
транспорті про стягнення матеріальної
та моральної шкоди, посилаючись на те,
що у зв»язку із незаконним
притягненням його до адміністративної
відповідальності, йому була заподіяна
матеріальна та моральна шкода.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 позов підтримав та суду
пояснив, що внаслідок незаконного
притягнення його до адміністративної
відповідальності, в нього була
анульована ліцензія на право надання
послуг з перевезення пасажирів. Він
заробляв небагато, але цей заробіток
допомагав йому вижити в час кризи. Його
заробіток був непостійний і точного
розміру збитків він визначити не може,
однак, починаючи з 6 березня 2009 року по 1
грудня 2012 року він втратив прибуток в
сумі 49896 гривень. Дані матеріальні
збитки він визначив відповідно до
Положення про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», затвердженого наказом
Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства фінансів України № 6/5/41
від 4 березня 1996 року і рекомендації
Пленуму Верховного суду України № 14
від 29 грудня 1992 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям і їх
працівниками, де зазначено, що у разі,
коли не можна визначити доход
громадянина, розмір шкоди
визначається, виходячи з встановленого
законом мінімуму заробітної плати на
час розгляду справи. Законом України
«Про бюджет на 2013 рік» мінімальна
заробітна плата з 1 січня 2013 року по 31
березня 2013 року встановлена у сумі 1176,00
гривні. 1176,00 гривні х 44 місяці складає
51744 гривень. Крім того, з нього
незаконно стягнуто штраф у сумі 680
гривень. Таким чином, за час вимушеного
простою йому завдано матеріальну шкоду
на суму 52424 гривень.

Крім цього, у зв»язку із
незаконним притягненням його до
адміністративної відповідальності,
йому була заподіяна, також, і моральна
шкода. Протягом 2009 року він багато
разів звертався до керівництва
управління ДАІ УМВС України в
Рівненській області, до начальника
відділу внутрішньої безпеки та
начальнику УМВС України в Рівненській
області з проханням розібратися в діях
працівників ДАІ Млинівського
відділення ДАІ і виправдати їх
помилкові дії, однак, кожного разу
отримував відписки, що працівники ДАІ
діяли в межах закону.

Враховуючи всі ці обставини,
вважає, що відшкодувати адекватно
завдану йому моральну шкоду у
матеріальній формі просто не можливо,
але суму, яка б могла частково
загладити його моральні страждання,
він оцінює в 25 000 гривень.

В судовому засіданні 07
жовтня 2013 року позивач зменшив позовні
вимоги та просить суд, стягнути з
Державного бюджету України шляхом
безспірного списання на його користь
на відшкодування матеріальної шкоди 48
174 гривень за період з 07 липня 2009 року по
04 січня 2013 року, повних 42 місяці,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 1147 гривень, моральну
шкоду 25 000 гривень, а також судовий збір
в сумі 775 гривень, що разом становить 73
949 гривень.

Представник відповідача
управління Державного казначейства у
Млинівському районі ОСОБА_3 управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області – ОСОБА_4
проти позову заперечив, вважає позов
безпідставним і таким, що не підлягає
до задоволення із слідуючих підстав:
позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві
вказує на те, що йому були завдані м
матеріалі збитки, у зв»язку із
простоєм маршрутки. Однак, такі
обставини є помилковими, так як 07 липня
2009 року ОСОБА_1 було анульовано
ліцензію, а 03 червня 2009 року
закінчилась дія тимчасового дозволу на
перевезення пасажирів, тому на момент,
коли ОСОБА_8 було анульовано ліцензію,
він не мав права здійснювати
перевезення пасажирів.

Також, позивач ОСОБА_1 до
суми матеріальної шкоди відносить і
сплачений ним штраф за вчиненні
адміністративного правопорушення.
Однак, він з моменту винесення Вищим
адміністративним судом України
постанови мав право звернутися до УМВС
із заявою про те, щоб йому було
повернуто суму сплаченого ним штрафу,
так як такий порядок регулюється
спільним наказом Міністерства
Внутрішніх Справ України та Державного
казначейства України від 30 листопада
2010 року № 536/448.

Крім цього, позивач ОСОБА_1
просить стягнути судовий збір, однак
судовий збір не являється матеріальною
шкодою, а відноситься до судових
витрат.

Моральна шкода, яку просить стягнути
позивач ОСОБА_1, також не підлягає до
задоволення, так як у відповідності до
ст. 296 КУпАП відшкодування шкоди,
заподіяної громадянинові незаконним
накладенням адміністративного
стягнення у вигляді адміністративного
арешту або виправних робіт,
провадиться в порядку, встановленому
Законом. До відповідача ОСОБА_1 не
застосовувався ні арешт, ні громадські
роботи.

Просить суд, в позові ОСОБА_1 відмовити
за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача УДАІ УМВС
України в Рівненській області – ОСОБА_5
в судовому засідання заперечив проти
задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись
на те, що ст.296 КУпАП передбачає, що
відшкодування провадиться
громадянинові лише у випадку, коли на
особу було незаконно накладено
адміністративне стягнення у виді
адміністративного арешту або
виправних робіт. Санкція статті КУпАП,
за якою позивача було притягнено до
адміністративної відповідальності,
передбачає накладення штрафу. Таким
чином, у зв»язку із тим, що факту
незаконного адміністративного арешту
або виправних робіт відносно позивача
не було і не могло бути, то і вимога про
стягнення моральної шкоди за
скасований адміністративний матеріал
є безпідставна. Просить суд, в позові
ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Представник відповідача відділення
ДАІ Млинівського РВ (з обслуговування
Демидівського та Млинівського районів)
УМВС України в Рівненській області –
ОСОБА_6 проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 заперечив та просить суд,
в позові ОСОБА_1 відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3
державної інспекції на автомобільному
транспорті - ОСОБА_7 заперечила проти
позову, так як, факти наведені у
позовній заяві є перекрученими і
значна частина з них містить
неправдиві відомості. Позивачем
зазначено, що в наслідок надіслання
листа від органів ДАІ йому здійснили
перевірку з додержання Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом відповідно
до видів робіт, визначених Законом
України «Про автомобільний транспорт»,
затвердженого наказом Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва,
Міністерства транспорту та зв’язку
України від 01.02.2008 № 10/120 (надалі –
Ліцензійні умови). Проте, це не
відповідає дійсності, так як перевірка
додержання Ліцензійних умов була
планова, що відображено в самому акті
перевірки № 601 від 15.05.2009. Жодних затрат
для таких перевірок з боку перевізника
не було і законодавством не
передбачено. Результатом такої
перевірки не було анулювання ліцензії,
навпаки перевізнику дали
розпорядження на усунення порушень.
Тобто, при виконанні цього
розпорядження, ліцензіату зазначили,
що порушення усунуті і не позбавляли
ліцензії.

Цікавим фактом є те, що позивач
стверджує, що робота на маршруті однією
машиною було основним його заробітком
і після позбавлення ліцензії він і його
родин втратили цей дохід. Проте, згідно
з власноруч написаним поясненням для
перевіряючи осіб, ОСОБА_1 зазначив, що
за період з 30.12.2008 по 20.03.2009
господарською діяльністю по
перевезенню пасажирів не займався.
Тому включення саме цього періоду до
цивільного позову про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди є
безпідставним.

Рішення про анулювання ліцензії було
прийнято згідно наказу ОСОБА_3
державної інспекції від 07.07.2009 № 137, про
що було повідомлено ОСОБА_1 під
особистий підпис 09.07.2009. На час
анулювання ліцензії дозвіл на
перевезення пасажирів вже закінчився,
так він діяв до 03.06.2009. Тому, анулювання
ліцензії не могло вплинути на
розірвання договору (дозволу) на
перевезення пасажирів із замовником
перевезень.

Незрозуміло, чому позивач зазначає в
позові, що «лист позбавлення мене
ліцензії, направлений до
територіального управління
Головавтотрансінспекції у Рівненській
області, який стосувався мене особисто,
управління ДАІ» йому не надало, адже
лист про позбавлення ОСОБА_1 ліцензії
був переданий з м. Київ від
Головавтотрансінспекції був вручений
йому особисто 09.07.2009, що засвідчено його
підписом.

Просить суд, повністю відмовити у
задоволенні цивільного позову ОСОБА_1
до Держави Україна в особі управління
Державного казначейства у
Млинівському районі ОСОБА_3 управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області, УДАІ
УМВС України в Рівненській області та
відділення ВДАІ Млинівського РВ (з
обслуговування Демидівського та
Млинівського районів) УМВС України в
Рівненській області та до ОСОБА_3
державної інспекції на автомобільному
транспорті про стягнення матеріальної
та моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали
справи, заслухавши думку сторін, вважає
, що позов ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі управління Державного
казначейства у Млинівському районі
ОСОБА_3 управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області, УДАІ УМВС України
в Рівненській області, відділення ВДАІ
Млинівського РВ (з обслуговування
Демидівського та Млинівського районів)
УМВС України в Рівненській області та
ОСОБА_3 державної інспекції на
автомобільному транспорті про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди не підлягає до задоволення із
слідуючих підстав: з копії протоколу
про адміністративне правопорушення
серії АЕ № 0336049 від 05 березня 2009 року,
вбачається ОСОБА_1 вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП.

(а. с. 19)

Копія постанови серії ВК №
036054 від 05 березня 2009 року свідчить про
те, що ОСОБА_1 був визнаний винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121
КУпАП і на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сумі 680 гривень.

(а. с. 20)

З постанови Млинівського районного
суду Рівненської області від 22 грудня
2009 року, вбачається, що ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову до УДАІ МВС
України в Рівненській області та до
старшого держінспектора ВДАІ
Млинівського району капітана міліції
ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення
працівників ВДАІ Млинівського району
про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 121 КУпАП та відмовлено в
скасуванні постанови ВК 036054 по справі
про адміністративне правопорушення,
винесеної 05 березня 2009 року старшим
інспектором ВДАІ Млинівського району
Вальком В.Г. про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу в розмірі 680 гривень.

(а. с. 13-14)

Копія ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 грудня 2010 року свідчить про те, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а постанову Млинівського
районного суду Рівненської області від
22 грудня 2009 року - залишено без змін.

(а. с. 16-18 )

Копією постанови Вищого
Адміністративного суду України від 03
жовтня 2012 року підтверджується те, що
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково. Постанову Млинівського
районного суду Рівненської області від
22 грудня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 2 грудня 2010 року скасовано.
Скасовано постанову старшого
інспектора відділення Державної
автомобільної інспекції Млинівського
району капітана міліції ОСОБА_6 від 05
березня 2009 року про притягнення ОСОБА_1
до адміністративної відповідальності
за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

(а. с. 7-9)

З припису УДАІ УМВС України
в Рівненській області (ВДАІ
Млинівського району) № 9 від 10 березня
2009 року, вбачається, що за результатами
комплексного обстеження перевізника
ОСОБА_1 від 10 березня 2009 року було
встановлено , що відсутні паспорти
маршрутів обслуговування, на маршруті
використовується автобус, який не
пройшов державний технічний огляд,
відсутній договір на зберігання
автобуса, проведення перед рейсового
контролю технічного стану автобуса та
медичного огляду водія, не
дотримується режим праці та
відпочинку, поточні ремонти автобуса
проводяться по мірі необхідності.

Даним приписом було
запропоновано ОСОБА_1, як перевізнику,
здійснити заходи для забезпечення
безпеки дорожнього руху.

(а. с.
22-24)

Договір № 2 про надання
послуг з технічного обслуговування
стоянки та ремонту автотранспортних
засобів, свідчить про те, що ОСОБА_1
уклав договір з Млинівською МК ШБД – 10
про надання послуг по технічному
обслуговуванню, ремонту та стоянки
транспортних засобів автомобіля
«Мерседес-Бенс 407», державний номер
НОМЕР_1.

(а. с. 28)

Аналогічні договори були укладені 03
грудня 2008 року, 21 січня 2009 року та 18
березня 2009 року між ОСОБА_1 , СВК
«Агро-Сервіс», ПП ОСОБА_9 та ПП
«Вікторія»

(а. с. 29-31)

Додатковою угодою від 29
травня 2009 року підтверджується та
обставина, що договір № 18/03 від 18
березня 2009 року був розірваний.

(а. с. 32)

Копія ліцензії серії АБ № 4492
свідчить про те, що ОСОБА_1 має право на
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів автомобільним транспортом
відповідно до видів робіт, визначених
законом України «Про автомобільний
транспорт». На період з 10 грудня 2008 року
по 09 грудня 2013 року.

(а. с. 33)

Тимчасовий дозвіл № 0225 свідчить про те,
що термін дії до проведення конкурсу,
але не довше, ніж до 03 червня 2009 року.

(а. с. 34)

З посвідчення № 005823 вбачається, що на
підставі Наказу ТУ
Головавтотранінспекції в Рівненській
області від 28 травня 2009 року № 187 ОСОБА_1
був повідомлений паро те, що буде
проведена планова перевірка за
місцезнаходженням та в транспортних
засобах щодо додержання Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів за
період з 30 грудня 2008 року по 15 травня 2009
року у термін з 12 травня 2009 року по 15
травня 2009 року. Копію даного
посвідчення ОСОБА_1 отримав 09 травня 2009
року.

(а. с. 44)

Актом перевірки додержання
Ліцензійних умов № 601 від 15 травня 2009
року підтверджується, що в ході
перевірки були виявлені порушення
вимог п. 2.1.3, п. 2.1.8, п. 2.1.15, п. 2.1.18
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з надання
послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
відповідно до видів робіт, визначеним
ЗУ «Про автомобільний транспорт», а
саме: не представлено журнал обліку
видачі дорожніх листів, дорожні листи
представлені вибірково, в
представлених дорожніх листах
відсутні показники спідометра, не
вказано час заїзду, не виконувались
перевезення пасажирів згідно договору,
за період з 30 грудня 2008 року по 15 травня
2009 року не представлено журналів з
відмітками про проведення відповідних
інструктажів, не представлено журнал
обліку дорожньо-транспортних пригод.

Ознайомившись з актом, ОСОБА_1 будь-яких
зауважень (заяв, пропозицій) по
проведені перевірці не висловив, а
відповідно погодився з результатами
перевірки.

(а. с. 45-46)

Розпорядження про усунення від 18
травня 2009 року свідчить про те, що
ОСОБА_1 надано строк для усунення
порушень, виявлених в ході планової
перевірки 15 травня 2009 року, до 28 травня
2009 року.

(а. с. 47)

Копією посвідчення № 005839 від 19 червня
2009 року підтверджується, що ОСОБА_1
повідомлений про проведення
позапланової перевірки щодо
додержання ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом відповідно до видів робіт,
визначених ЗК «Про автомобільний
транспорт» за період з 29 травня 2009 року
до 26 червня 2009 року у термін з 22 червня
2009 року до 26 червня 2009 року.

(а. с. 50)

З акту перевірки № 617 від 26 червня 2009
року вбачається, що в присутності
ОСОБА_1 була проведена позапланова
перевірка виконання розпорядження №
18-3-15-835 від 18 травня 2009 року про усунення
порушень Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з надання
послуг перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
відповідно до видів робіт, визначених
ЗК «Про автомобільний транспорт».

В ході перевірки було виявлено, що
порушення вимог п. 2.1.3 та п. 2.1.15
Ліцензійних умов не були усунені.

Ознайомившись з вищезазначеним актом
ОСОБА_1 вказав, що з актом перевірки
згідний.

(а. с. 51-52)

Витяг з Наказу ОСОБА_3 Державної
інспекції на автомобільному
транспорті № 137 від 07 липня 2009 року
свідчить про те, що ОСОБА_1 була
анульована ліцензія, яка давала дозвіл
на внутрішні перевезення пасажирів
автобусами.

(а. с. 54)

Копією витягу з протоколу № 12 від 25
грудня 2009 року підтверджується та
обставина, що експертно-апеляційною
радою при Державному комітеті України
з питань регуляторної політики та
підприємництва було задоволено скаргу
фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 та
визнано таким, що був прийнятий з
порушенням вимог законодавства у сфері
ліцензування наказ ОСОБА_3 державної
інспекції на автомобільному
транспорті від 07 липня 2009 року № 137 в
частині анулювання ліцензії серії АБ №
449224 від 30 грудня 2008 року на право
провадження господарської діяльності
з надання послуг з внутрішніх
перевезень пасажирів автобусами.

(а. с. 59-60)

Копія витягу з наказу № 56 від 23 березня
2010 року свідчить про те, що скасовані,
як такі, що прийняті з порушенням вимог
законодавства у сфері ліцензування,
накази Головавтотрансінспекції від 07
липня 2009 року.

(а. с. 61)

Таким чином, суд, оцінивши
докази по справі, вважає, що будь-яких
об»єктивних доказів, які свідчили про
те, що саме з притягненням позивача
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності він втратив
заробіток, у зв»язку з чим, йому була
заподіяна матеріальна шкода за період
з 7 липня 2009 року по 4 січня 2013 року в
сумі 48 тисяч 174 гривні, в судовому
засіданні не здобуто, як і не здобуто
об»єктивних доказів того, що саме з
притягненням його до адміністративної
відповідальності погіршився його стан
здоров»я.

Що ж стосується стягнення
моральної шкоди в сумі 25 тисяч гривень,
то суд вважає, що в цій частині позову
також слід відмовити, у зв»язку із тим,
що у відповідності до ст. 296 КУпАП
скасування постанови із закриттям
справи про адміністративне
правопорушення тягне за собою
повернення стягнення грошових сум,
оплатно-вилучених і конфіскованих
предметів, а також скасування інших
обмежень, зв»язаних з цією постановою.
У разі неможливості повернення
предмета, повертається його вартість.

Відшкодування шкоди, заподіяної
громадянинові незаконним накладенням
адміністративного стягнення у вигляді
адміністративного арешту або
виправних робіт, провадиться в порядку,
встановленому Законом.

Статтею 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 1167
ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров»я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки і якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт, в інших випадках
встановлених Законом.

Статтею 1176 ЦК України
частиною першою передбачено, що шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Таким чином, діючим законодавством не
передбачено стягнення моральної шкоди
за накладення адміністративного
стягнення у виді штрафу.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1
в частині стягнення судових витрат по
справі, то суд, вважає, що в цій частині
позовних вимог також слід відмовити,
поскільки ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди, а у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві – пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст. 10, 18, ч. 1 ст. 88, 209, 213-215
ЦПК України, ст. ст. 1167, 1176 ЦК України,

с у д , -

Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Держави
Україна в особі управління Державного
казначейства у Млинівському районі
ОСОБА_3 управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області, УДАІ УМВС України
в Рівненській області, відділення ВДАІ
Млинівського РВ (з обслуговування
Демидівського та Млинівського районів)
УМВС України в Рівненській області та
ОСОБА_3 державної інспекції на
автомобільному транспорті про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

А.П. Бандура