Справа № 428/188/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2013 рокум. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіПосохова І.С.,

при секретаріКолядінцевій П.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачаБродської К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення, третя особа ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення, третя особа ОСОБА_4. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири № 78, що розташована у будинку № 40 по пр. Гвардійському у м. Сєвєродонецьку. У вказаній квартирі зареєстровані дві особи, а саме: відповідач по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2. З 24 серпня 1991 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний 18 листопада 2011 року. Відповідач був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 28.12.2007 року. Позивач не має іншого житла і квартира потрібна їй для особистого проживання. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі заважає їй розпоряджатися своєю власністю в повному обсязі, а саме їй нараховують комунальні послуги на обох осіб, а також, якщо їй треба буде продати квартиру, то її ніхто не купить з зареєстрованими особами. На її пропозиції знятися з реєстраційного обліку з її квартири відповідач категорично відмовляється. Вона вважає, що своїми діями відповідач порушує її права, що передбачені діючим законодавством. У звязку з тим, що у спірній квартирі проживає та зареєстрований відповідач, вона звернулась до нього в усній формі у січні 2012 року про звільнення ним квартири упродовж місяця. Однак відповідач по теперішній час мешкає в її квартирі. Оскільки питання про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, яке належить їй на праві приватної власності неможливо врегулювати мирним шляхом, вона змушена звернутись з даним позовом до суду.

За таких обставин позивач вважає за доцільне ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

До суду відповідачем були надані заперечення на позов, в яких він зазначив, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_3 потрібна їй для особистого проживання. Втім, можливість твердження власника про те, що приміщення необхідно йому для його проживання, притаманно стосункам між наймачем та наймодавцем житлового приміщення, що передбачено ст. 168 Житлового кодексу України, а позивач у своїй позовній заяві зазначає, що на даний час ніякого договору на користування квартирою позивача між нею та відповідачем немає. Крім того, незрозумілим виявляється чим саме наявність реєстрації відповідача у вищезазначеній квартирі може заважати особистому проживанню в ній позивача. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у цій квартирі заважає йому розпоряджатися своєю власністю в повному обсязі, а саме їй нараховують комунальні послуги на двох осіб, а також, якщо їй треба буде продати квартиру, то її ніхто не купить з зареєстрованими особами. Таким чином, незрозумілим виявляється, який саме намір має позивач - чи особисто проживати у квартирі, чи продати її, отже позивачем не визначено, які саме права позивача порушено реєстрацією відповідача у квартирі.

Позивач взагалі ніколи не сплачувала комунальні послуги за вищевказану квартиру, оскільки такі платежі, й саме за двох, а до серпня 2010 р. - й за трьох осіб, сплачував виключно відповідач. Таким чином, посилання позивача на нарахування їй комунальних послуг на двох осіб є необґрунтованим.

Твердження позивача про те, що на її пропозицію знятися з реєстрації з її квартири відповідач категорично відмовляється, теж виявляється необґрунтованим, оскільки до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження цього твердження. Взагалі незрозумілим виявляється, якими саме діями і які саме права позивача порушені відповідачем. Позивач не зверталася до відповідача із пропозицією щодо здійснення ним оплати за користування житловим приміщенням, а, як вже було зазначено, комунальні послуги за квартиру сплачує особисто відповідач в повному обсязі, в тому числі й за позивача, а раніше - ще й за спільну дитину позивача й відповідача.

Таким чином, відповідач не був зобовязаний укладати із позивачем договір найму, до того ж, позивач взагалі не звертався до відповідача із такими пропозиціями.

Станом на дату подачі позовної заяви, так й станом на 09.04.2013 р., посилання позивача на вимоги ст. 116 Житлового кодексу України як на підставу та обґрунтування позовних вимог, є безпідставним та необґрунтованим. Безпідставним та необґрунтованим виявляється також й посилання позивача вимоги ст. 825 Цивільного кодексу України, оскільки це протирічить власним твердженням позивача про відсутність між ним та відповідачем укладеного договору найму, та спростовується сплатою відповідачем комунальних послуг.

Відповідач не має іншого житла, окрім цієї квартири. Вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, необхідно відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, до суду подала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені у позовній заяві. Пояснив, що відповідач не є членом сімї, добровільно виселятися та зніматися з реєстрації не бажає. Квартира завжди належала позивачу. Позивач не проживає в квартирі, так як не може проживати сумісно з відповідачем, вона бажає створити нову сімю. Просив суд позов задовольнити та ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що відповідач проживає в квартирі на законних підставах та сплачує комунальні послуги. Позивач може вселитися та користуватися житлом. Реєстрація відповідача та факт його проживання у квартирі не перешкоджає позивачу користуватися квартирою. Просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просив відмовити в задоволені позову.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК України жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може користуватися тільки наймач відповідно до договору найму жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування квартири серії АЕІ № 028333 від 26.12.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 від імені ОСОБА_8, ОСОБА_9 подарували ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.14).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії ЕК № 453771, виданого 24.06.1997 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії ЕК № 816020, виданого 20.04.1998 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 28.12.2007 року (а.с. 7).

Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 396031, виданим Сєвєродонецьким міськ. ЗАГС Луганської області, 24.08.1991 року ОСОБА_10 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис № 682. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.11.2011 року у справі № 2-3471/11, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) розірвано (а.с. 8).

Згідно з довідкою № 86 від 10.01.2013 року, виданою КП «Єдиний розрахункой центр», за адресою: АДРЕСА_4, зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (колишній чоловік) (а.с. 10).

Згідно з технічним паспортом на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5, вказана квартира знаходиться у власності громадянки ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Згідно з довідкою від 21.02.2013 року, виданою ОСОБА_11 УДМС України в Луганській області, ОСОБА_3 зареєстрований з 28.12.2007 року за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 15).

Як встановлено з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, куди відповідно до закону вселений своєю дружиною ОСОБА_2 як член сімї. Однак, після розірвання шлюбу за рішенням суду від 18.11.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втратили статус подружжя, а відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, втратили також і статус членів сімї.

Як встановлено з позовної заяви та пояснень представника позивача ОСОБА_1, проживання відповідача у квартирі позивача обмежує її право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, оскільки вона має намір створити нову сімю, а проживання її колишнього чоловіка у спірній квартирі робить неможливим володіння, користування та розпоряджання ОСОБА_2 своїм майном на власний розсуд та суперечить її інтересам.

За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно проживає у належній позивачу на праві приватної власності квартирі без достатніх правових підстав та без згоди її власника, що, на думку суду, безперечно порушує право власності позивача, яке вона не може здійснити відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, у звязку з чим вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення підлягає задоволенню у повному обсязі.

Посилання ж представника відповідача ОСОБА_5 на те, що відповідач ОСОБА_3 проживає в квартирі на законних підставах та сплачує комунальні послуги, а позивач може вселитися та користуватися своїм житлом на власний розсуд і що позивачем не зазначено, які саме перешкоди чинить їй відповідач, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт вселення відповідача у квартиру на законних підставах та сплата комунальних послуг не можуть бути підставою для проживання у вказаній квартирі відповідача після спливу обставин, за яких він вселився у жиле приміщення, та втрати статусу члена сімї власника житла.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 109, 150, 158 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення, третя особа ОСОБА_4, задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ