АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3365/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
25 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Подорога В. М. суддів
Демченко В. А. , Василенко Л. І. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу Моторного (транспортного)
страхового бюро України на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 18 вересня 2013
року по справі за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_6, корпорації
«Украгротех» про відшкодування в
порядку регресу витрат пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування, -
в с т а н о в и л а :
У листопаді 2012 року МТСБУ звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_6, корпорації
«Украгротех» про відшкодування в
порядку регресу витрат пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування,
обґрунтувавши свої позовні вимоги
посилалося на те, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6
працював на посаді водія в корпорації
"Укерагротех" та знаходився при
виконання трудових обов'язків, 26 липня
2008 року на 545 км а/д
Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка з
вини громадянина ОСОБА_6, який керував
автомобілем "ГА353" державним номерним
знаком НОМЕР_2, була скоєна
дорожньо-транспортна пригода.
Відповідно до постанови про
адміністративне правопорушення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 14 серпня 2008 року
по справі № 3-2968/08 року ОСОБА_6 визнано
винним у вчиненні ДТП. В результаті
зазначеної ДТП був пошкоджений
транспортний засіб "Рено" з номерним
знаком НОМЕР_1, що належить, ОСОБА_7.
Розмір завданих збитків за пошкоджений
транспортний засіб, відповідно до
заключення № 127-09 оцінки матеріальних
збитків автотоварознавчого
дослідження від 21 вересня 2009 року
становить 12 857,64 грн., в тому числі ПДВ
Зазначена шкода відповідачем не була
відшкодована потерпілій особі в
Власник пошкодженого автомобіля
звернувся до МТСБУ з метою виплати йому
страхового відшкодування з
відповідною заявою, оскільки він є
учасником бойових дій і в силу Закону
відповідальність, якого вважається
Відповідач на дату дорожньо -
транспортної пригоди не виконав вимогу
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та не мав чинного
договору обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників транспортних засобів.
07 травня 2010 року ОСОБА_7 скориставшись
своїм правом передбаченим Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", подав відповідну заяву, як
того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону,
з метою отримання грошового
відшкодування за матеріальну шкоду
завдану відповідачем.
Уточнивши позовні вимоги остаточно
просило стягнути з ОСОБА_6 та
корпорації "Укерагротех" на користь
МТСБУ грошові кошти в розмірі
судові витрати.
Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 18 вересня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з корпорації "Украгротех" на
користь Моторного (транспортного)
страхового бюро України страхове
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 10 914,70 грн., витрати по сплаті
судового збору в розмірі 107,30 грн., а
також судові витрати по сплаті
вартості наданої правової допомоги в
розмірі 1000 грн., а всього стягнуто з
відповідача на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України 12 022 грн.

У задоволенні позовних вимог відносно
ОСОБА_6 - відмовлено.

Стягнуто з Моторного (транспортного)
страхового бюро України на користь
ОСОБА_6 1376,40 грн. судових витрат за
надання правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник Моторного
(транспортного) страхового бюро
України подав апеляційну скаргу,
посилаючись на допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального права, просив скасувати
рішення в частині стягнення з МТСБУ
витрат на правову допомогу на користь
ОСОБА_6, в іншій частині рішення
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 липня 2008 року на 545 км а/д
Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка
була скоєна дорожньо-транспортна
пригода.

Згідно постанови у справі про
адміністративне правопорушення №3-2968/08
від 14 серпня 2008 року встановлено, що
ОСОБА_6 26.07.2008 року близько 10.00 години на
545 км. ад
Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка
керуючи автомобілем ГАЗ-53 д.н.з. НОМЕР_2
перед початком зміни напрямку руху не
переконався в тому, що це буде безпечно,
не створить перешкоди чи небезпеки
іншим учасникам руху, в наслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем Рено
д.н.з. НОМЕР_1. В результаті чого
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Згідно трудової книжки на ім'я ОСОБА_6 з
01 липня 2008 року він працював водієм
Корпорації "Украгротех".

Правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що шкода заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на
підставі права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо). Не
вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки на
підставі трудових відносин з
володільцем цього джерела підвищеної
небезпеки.

Даній нормі кореспондує пункт 6
постанови №4 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року згідно
якого не вважається особою, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Громадянином ОСОБА_7 подана заява 07
травня 2010 року в якій він просить
здійснити відшкодування шкоди
заподіяної в результаті пошкодження
транспортного засобу Рено д.н. НОМЕР_1
під час ДТП 26.07.2008 року.

Згідно довідки №1 від 03.06.2010 року про
розмір відшкодування шкоди з фонду
захисту потерпілих у розділі
"обставини дорожньо-транспортної
пригоди (ДТП)" Дата та час ДТП: 26.09.07 10:30:00,
що суперечить даним постанови про
адміністративне правопорушення у
справі №3-2968/08 від 14 серпня 2008 року. На
підставі даної довідки виданий наказ
МТСБУ №1892 від 21 червня 2010 року та
відповідні платіжні доручення про
перерахування коштів.

Пунктами 38.2. та 38.2.1. ст. 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільно
- правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів" від 1
липня 2004 року передбачено, що МТСБУ
після сплати страхового відшкодування
має право подати регресний позов: до
власника, водія транспортного засобу,
який спричинив дорожньо - транспортну
пригоду, який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім осіб, зазначених у пункті 13.1
зазначених у статті 13 цього Закону.

Виходячи з викладеного суд першої
інстанції прийшов до правомірного
висновку, що немає законних підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення грошових коштів з
відповідача ОСОБА_6.

Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон), який містить
спеціальні норми щодо регулювання
даних правовідносин.

В зв'язку з настанням події,
передбаченої ст.41 п.1 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів" Моторне
(транспортне) страхове бюро України
здійснило виплату відшкодування
ОСОБА_7 в розмірі 10 714.70 грн. (12 857,64 грн.
сума збитку - 2 142,94 грн.(20%

ПДВ). Крім того МТСБУ понесло
витрати на встановлення розміру
збитків та збір документів в сумі 200
грн.. а всього 10 914.70 грн. ПО 714.70 грн. + 200
грн.)

Згідно ст. 22 Закону МТСБУ відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна
життю, здоров'ю та майну третіх осіб під
час ДТП.

Статтею 29 Закону передбачено, що у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством. Шкоду,
пов'язану із ВТВ, МТСБУ не відшкодовує
(п. 32.7 ст. 32 Закону).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст.38
п.2 ч.1 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" передбачено, що
особа, яка відшкодувала шкоду завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України та
ст.38 п.2 ч.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" після проведення виплати у
Моторного (транспортного) страхового
бюро України виникло право зворотної
вимоги до відповідача 03 червня 2010 року
листом за вих. № 10739/3-2-05 та 28 липня 2010
року листом за вих. № 14334/3-2-05 Моторне
(транспортне) страхове бюро України
зверталося до відповідача з проханням
добровільно компенсувати завдані
збитки, але сума відшкодування
сплачена не була. Моторне (транспортне)
страхове бюро України відповідно до
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" здійснило
відшкодування шкоди за водія
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду і не мав
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Статтями 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38
Закону передбачено, що особа, яка
відшкодувала шкоду завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та
п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення
виплати ОСОБА_7 у МТСБУ виникло право
зворотної вимоги до заподіювача шкоди
ОСОБА_6

Судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_6 на момент
дорожньо-транспортної пригоди
працював на посаді водія в Корпорації
"Украгротех" та знаходився при
виконання трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного
кодексу України юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки на
підставі права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо). Не
вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки на
підставі трудових відносин з
володільцем цього джерела підвищеної
небезпеки.

Даній нормі кореспондує пункт 6
постанови №4 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року згідно
якого не вважається особою, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Таким чином, шкода, завдана ОСОБА_6
повинна бути відшкодована Корпорацією
"Украгротех" у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Цивільного
процесуального кодексу України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Згідно розрахунку витрачених
нормогодин, наданих позивачем,
вартість правової допомоги в розмірі
1000 грн. підтверджено позивачем
належним чином.

Окрім того, відповідачем у справі
ОСОБА_6 були понесені витрати на
правову допомогу, оскільки у
задоволенні позову відносно нього
судом відмовлено, тому із позивача
МТСБУ необхідно стягнути на користь
ОСОБА_6 1376,40 грн. підтверджених
розрахунком суми гонорару за надання
правової допомоги.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, із відповідача також
підлягають стягненню судові витрати, а
саме витрати на юридичну допомогу у
розмірі 1000 грн., витрати по сплаті
судового збору в розмірі 214,60 грн.,
забезпечення розгляду цивільної
справи

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується судова колегія.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Статтею 88 ЦПК України визначено
правила розподілу судових витрат між
сторонами. Зокрема, у частині першій
цієї статті передбачено, що стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
витрати на правову допомогу належать
до судових витрат.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення
суд вирішує питання, як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким чином оскільки в позові
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_6 відмовлено, а
відповідачем понесено витрати ,
пов'язані з оплатою допомоги фахівця в
галузі права, що підтверджено
документально то вказані витрати
підлягають компенсації.

Таким чином, викладені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 18 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :