Справа № 2-68/11
Провадження № 2/265/2433/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В., за участю
позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Іллічівський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції про
звільнення від сплати аліментів
встановлених рішенням суду та про
стягнення безпідставно сплачених сум
за рішенням суду

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2008 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
в якому просив звільнити його від
аліментів, які він сплачує на користь
відповідачки на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3 та
стягнути з відповідачки безпідставно
виплачені суми аліментів. Позивач
декілька разів уточнював свої позовні
вимоги (а.с.19; 55-56; 195-196 том 1), та в
остаточної редакції просив припинити з
нього стягнення аліментів на користь
ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини зі всіх
видів заробітку на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням суду
від 07.03.2006 року та виконавчому листу №
2-686 від 20.03.2006 року, виданого
Орджонікідзевським районним судом.
Скасувати нараховану на ОСОБА_1
заборгованість за аліментами
Іллічівським відділом державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в розмірі
39421,84 грн. по виконавчому провадженню №
ВП-9294155 та припинити її стягнення.
Стягнути на його користь з ОСОБА_2 22278
грн., як суму безпідставно отриманих
аліментів. Стягнути на користь ОСОБА_1
судові витрати.

Обґрунтування своїх позовних вимог
вказував, що в 1997 році між ним та
відповідачкою було розірвано шлюб, від
шлюбу у них в 1995 році народилась дитина
ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу дитина
залишався проживати з відповідачкою. У
березні 2006 року рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя на користь ОСОБА_2 з
нього було стягнуто аліменти для
утримання сина у розмірі 1/4 частки з
усіх видів заробітку до повноліття
дитини. Виконавчий лист за вказаним
рішенням знаходився та знаходиться на
підприємстві де він працює, відповідно,
аліменти щомісячно перераховуються на
адресу відповідачки. 25 грудня 2008 року
син ОСОБА_3 прийшов до нього та
повідомив, що мати ОСОБА_2 його вигнала
з дому, він не бажає з нею більше
проживати бо не знаходить порозуміння.
У розмові відповідачка не захотіла щоб
дитина повернулась до неї. У зв'язку з
цими подіями дитина стала проживати
разом з ним з січня 2008 року по
теперішній час та знаходиться повністю
на його утриманні, від відповідачки
ніякої допомоги вони не отримують.
Враховуючи ці обставини, просив суд
звільнити його від сплати аліментів на
користь відповідачки на утримання
дитини, яка з нею не проживає та не
перебуває на її утриманні.
Відповідачка не використовує отримані
суми аліментів на утримання дитини та
користується ними на власний розсуд.
Просив задовольнити його позовні
вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя від 29 березня 2012 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Іллічівський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
управління юстиції про звільнення від
сплати аліментів встановлених
рішенням суду та про стягнення
безпідставно сплачених сум за рішенням
суду - в частині позовних вимог щодо
нарахування заборгованості по сплаті
аліментів у сумі 39421,84 гривень та в
частині вимог щодо застосування до
рішення суду положень ст..367 ЦПК
України, залишені без розгляду (а.с.250
том 1).

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі просив їх задовольнити,
надав суду пояснення аналогічні тим, що
викладені письмово у позовній заяві.
Додатково пояснив, на цей час
відповідачка майже виплатила йому всю
суму грошей, які були стягнути з неї, як
безпідставне отримані аліменти за
рішенням суду від 29.03.2012 року. Вказував,
що відповідачка дійсно перераховували
сину аліменти поштою, він декілька
разів їх отримував, потім відмовився та
став пересилати назад. Не заперечував,
що до закінчення дев'ятого класу їх син
проживав у ОСОБА_5, так як навчався в ОШ
68, потім він був переведений в ОШ 53 за
його місцем проживання.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
надав письмові пояснення відповідно до
яких ОСОБА_1 на підтвердження своїх
доводів надав суду протокол дорадчого
органу Орджонікідзевської
адміністрації Маріупольської міської
ради від 31.01.2008 року про визначення
місця проживання дитини з батьком, а
також довідки ЖКП «Домовик-4» від 04.01.2012
року, акт обстеження
житлово-комунальних умов від 17.10.2008
року. Однак, вищезазначений протокол є
лише копією, і місце проживання дитини
з батьком ніколи не визначалося, і
неповнолітній на протязі 2008-2010 років з
батьком ніколи не проживав. На
підтвердження даних обставинах в
матеріалах справи є офіційні довідки
та листи адміністрації ЗОШ-68, де
визначено, що ОСОБА_3 до 2010 року
навчався саме в даній школі. Вона
ніколи не відмовлялася від сина,
приходила до школи, спілкувалася з
педагогами, цікавилася навчанням
дитини, спілкувалася сином у
присутності педагогів, оплачувала
гаряче харчування дитини. Протягом
2008-2013 років вона надавала допомогу
дитині, пересилала спочатку на ім'я
його бабусі, а потім - на ім'я дитини
грошові кошти на харчування сина.
Аліменти, які ОСОБА_1 сплачував на
утримання сина витрачались нею
виключно в інтересах дитини, на його
потреби, до яких зокрема відноситься:
шкільне харчування дитини, надання
допомоги школі в придбанні шкільного
приладдя, утримання належної синові 1/3
частки квартири в належному стані.
ОСОБА_3 мав постійне зареєстроване
місце проживання з матір'ю (а.с.1-3 том 2).
Відповідно до додаткових пояснень,
вказувала, що надана позивачем довідка
КП «Домовик-4» від 04.01.2012 року не
відповідає встановленим
законодавством вимогам: відсутній
засвідчу вальний підпис паспортиста,
не зазначено загальної кількості осіб,
які проживають за вказаною в довідці
адресою, не зазначено конкретного
органу, до якого буде представлена
довідка, не міститься даних свідоцтва
про народження дитини, довідка
підписана не директором ЖКП. Звертала
увагу суду, що її неповнолітній син
проживав у її сестри, що
підтверджується документами наданими
школою (а.с.11-12 том 2). Також
відповідачка у судовому засіданні
додатково додала, що її син періодично
проживав разом з нею, так як повертався
до неї, а також жив у її сестри ОСОБА_5 до
2010 року. Даний факт підтверджується
даними зі школи 68, де син навчався, а
також даними лікарні, де син лікувався
за місцем проживання АДРЕСА_3.
Вказувала, що повністю сплатила
аліменти на користь позивача, які були
з неї стягнути за рішенням суду від
29.03.2012 року. Просила позивачу в
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Представник третьої особи
Іллічівський відділ державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції до
судового засідання не з'явився, на
адресу суду надав заяву з проханням
розглянути справу за їх відсутності,
вирішення справи по суті залишили на
розсуд суду. Однак надали суду письмові
пояснення, відповідно до яких 26.04.2006
року на виконанні Іллічівського ВДВС
Маріупольського МУЮ надійшов
виконавчий лист № 2-686 від 20.03.2006 року
Орджонікідзевського суду про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.04.2006 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з приводу виконання
зазначеного виконавчого документу, в
той же день виконавчий лист разом з
розпорядженням державного виконавця
направлено до розрахункового відділу
ВАТ «ММК ім.. Ілліча» для проведення
утримання аліментів з заробітної плати
боржника. Згідно виконавчого листа та
розпорядження утримання аліментів
необхідно проводити з 07.02.2006 року і на
дану дату заборгованість відсутня.
25.03.2009 року державним виконавцем було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження на підставі
ухвали суду від 19.03.2009 року, яка була
надіслана за місцем роботи боржника.
10.03.2010 року до Іллічівського ВДВС
надійшла заява ОСОБА_2 про поновлення
виконавчого провадження до якої було
додано ухвалу суду від 15.05.2009 року про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від
сплати аліментів та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 26.11.2009 року про відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_1 На підставі
наданої заяви та доданих до неї
документів 12.03.2010 році заступником
начальника Іллічівського ВДВС
винесено постанову про поновлення
виконавчого провадження про стягнення
аліментів з ОСОБА_1, яка була направлена
за місцем роботи боржника. 30.03.2010 року
надійшла заява від ОСОБА_1 про
зупинення виконавчого провадження, до
якої були додані рішення Верховного
суду України від 24.02.2010 року та ухвала
Апеляційного суду від 26.11.2009 року,
відповідно державним виконавцем була
винесена постанова про зупинення
виконавчого провадження та передана за
місцем роботи боржника. 05.01.2012 року за
заявою ОСОБА_2 були поновлені виконавчі
дії та постанова направлена за місцем
роботи боржника. 28.05.2012 року ОСОБА_1 було
надано рішення суду від 29.03.2012 року,
згідно якого від був звільнений від
сплати аліментів, призначених за
рішенням суду від 07.03.2006 року,
відповідно за місцем його роботи була
направлена постанова щодо припинення
стягнення аліментів та повернення
виконавчого листа без подальшого
виконання. 26.09.2012 року ВДВС
Іллічівського району було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.4 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавчий лист було направлено до
Орджонікідзевського районного суду
(а.с.75-76 том 2).

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що сторони
по справі його батьки, після того, як
мати вигнала його із дома, він до кінця
дев'ятого класу проживав у тітки
ОСОБА_5, потім переїхав до батько і став
проживати за його адресою. У нього з
матір'ю не дуже добрі відносини, вони
сварилися, коли він жив з матір'ю то пив
горілку, однак це було пов'язано з тим,
що мати не пускала його гуляти. Мати з
2008 року переказами пересилала його
гроші, спочатку він отримував їх, потім
іноді відсилав назад. Мати приходила до
школи, цікавилася його навчанням,
давала гроші на питання. Його батько,
ОСОБА_1 у період коли він проживав у
ОСОБА_5 раз в тиждень давав гроші на
його питання в сумі 100 грн.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що
відповідачка по справі її сестра,
позивач колишній чоловік сестри, з яким
вона розірвала шлюб. Перед новорічним
святом до неї робітники соціальної
служби привели її племінника, так як її
сестра його вигнала із дома. Племінник
проживав у неї до кінця навчального
ріку, тобто до травня 2008 року. Позивач
по справі надавав їй гроші на його
утримання, відповідачка не давала
нічого, а тільки проходила сваритися.
Зі слів племінника їй відомо, що
відповідачка по справі приходила до
школи де він навчається та оплачувала
шкільні обіди. У 2010 році племінник
проживав у свого батька, який перевів
його в 53 школу.

Свідок ОСОБА_6 дав суду аналогічні
пояснення свідку ОСОБА_5 Додатково
пояснював, що саме від племінника
дружини чув, що його мати, відповідачка
по справі, вигнала його з дому.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що
проживає по сусідству з позивачем і
починаючи з 2008 року стала бачити його
сина, який розповів їй, що його з дому
вигнала мати, не пускала додому, тому
він убіг до батько. Їй відомо що до
кінця учбового 2008 року хлопчик
навчався в школі на лівому березі і
проживав у своєї тітки, тільки на
вихідні приїжджав до батько, а
починаючи з нового учбового 2009 року
став проживати у батько, який перевив
його до школи № 53, і проживає у нього на
цей час.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що по роду
своєї праці спілкувався з родиною
ОСОБА_1 стосовно їх неповнолітнього
сина ОСОБА_3. Йому було відомо, що
неповнолітній ОСОБА_3 деякій час
проживав в сім'ї ОСОБА_5. Він обстежував
умови проживання неповнолітнього з
батьком, тому був в квартирі позивача.
Квартира однокімнатна, в ній проживає
позивач, його хворий батько інвалід, а
також неповнолітній ОСОБА_3. Він бачив
його речи, тому зробив висновок, що
ОСОБА_3 проживає разом з батьком.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що працює
спеціалістом служби у справах дітей і
до них в службу позивач по факту
нецільового використання аліментів не
звертався. Вона не може сказати з ким на
протязі 2008-2011 року проживав ОСОБА_3, але
їй чітко відомо, що з 2012 року ОСОБА_3
проживає разом з батьком.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює
заступником директора по виховній
роботі школи № 68 і їй відомо, що син
сторін навчався у них в школі з 1 по 9
клас. До грудня 2008 року неповнолітній
ОСОБА_3 проживав разом з матір'ю по
вулиці Олімпійської, потім в родині
виникли непорозуміння, про що школа
дізналася зі слів матері позивача,
ОСОБА_3 став проживати з батьком. Однак
із-за того, що ОСОБА_3 не хотів міняти
школу, а їздити з Жовтневого району
дуже далеко, то ОСОБА_3 став проживати у
ОСОБА_5, а у вихідні дні приїжджав до
батько. Наполягала, що саме до 2010 року
ОСОБА_3 навчався у них в школі та
проживав у ОСОБА_5. Також вказувала, що
відповідачка постійно приносила гроші
на питання ОСОБА_3, надавала
матеріальну допомогу школі. Їй відомо,
що відповідачка постійно намагалася
найти спільну мову з ОСОБА_3,однак
останній, як вона вважає під впливом
батько, вів себе з матір'ю агресивно,
навіть в їх присутності висловлювався
нецензурною лайкою на її адресу.

Допитаний в якості свідка позивач по
справі ОСОБА_1 суду пояснив, що йому зі
слів сина ОСОБА_3 відомо, що його
відповідачка вигнала з дому, сам він не
був очевидцем даних подій. Повністю
підтвердив пояснення свідка ОСОБА_10,
які вона давала у судовому засіданні,
також вказував, що він тільки після 9
класу перевів сина в школу № 53 біля
свого місця проживання. Пояснив, що
відповідачка перераховувала гроші, як
на рахунок його матері на утримання
ОСОБА_3, так і на його ім'я за рішенням
суду, в зв'язку з чим він забрав суду
свою заяву про стягнення аліментів з
відповідачки на його користь на
утримання сина ОСОБА_3. Не заперечував,
що ОСОБА_3 проживав у ОСОБА_5 до кінця
навчання в 9 класі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що
сторони по справі її батьки. Після того,
як її батьки розлучилися, брат став
вести себе агресивно, став пити
горілку, погрожувати що здійснить
самоубивство. Затверджувала, що
відповідачка по справі не виганяла
ОСОБА_3 із дому, той сам пішов і став
проживати у тітки ОСОБА_5.

Вислухавши доводи позивача та
відповідача, допитавши свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
у тому числі письмові заперечення
відповідачки та її пояснення, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та таким що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають ті обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, у відповідності з вимогами ст.212
ЦПК України, оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо
після набрання рішенням суду законної
сили, яким з відповідача присуджені
періодичні платежі, зміняться
обставини, що впливають на визначені
розміри платежів, їх тривалість чи
припинення, кожна сторона має право
шляхом пред'явлення нового позову
вимагати зміни розміру, строків
платежів або звільнення від них.

Частиною 2 статті 188 СК України
визначено, що батьки можуть бути
звільнені від обов'язку утримувати
дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 статті 179 СК України
аліменти, одержані на дитину, є
власністю того з батьків, на ім'я кого
вони виплачуються, і мають
використовуватися за цільовим
призначенням, Неповнолітня дитина має
право брати участь у розпорядженні
аліментами, які одержані для її
утримання.

Матеріалами справи встановлено, що
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 27
травня 1997 року (а.с.8), від шлюбу сторони
мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7),
07 березня 2006 року рішенням
Орджонікідзевського районну міста
Маріуполя позовні вимоги ОСОБА_2 було
задоволення на її користь з ОСОБА_1
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку щомісячно до повноліття
дитини (а.с.6) при цьому судом при
ухваленні рішення було враховано що
дитина проживає з ОСОБА_2 та перебуває
повністю на її утриманні.

Як було встановлено в судовому
засіданні та не заперечується
поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_10, а
також із пояснень позивача ОСОБА_1, який
був допитаний в якості свідка
неповнолітня дитина ОСОБА_3 на
утримання якої на користь ОСОБА_2 були
стягнути аліменти з січня 2008 року по
травень 2010 року в учбовий період
проживав у сестри відповідачки ОСОБА_5
за адресою АДРЕСА_1, так як саме у даний
період навчався в школі № 68, яка
розташована в Орджонікідзевському
районі. При цьому, як вказували
зазначені свідки на вихідних та
канікулах неповнолітній проживав у
батько, і тільки з липня 2010 року став
постійно проживати з батьком за
адресою АДРЕСА_2.

Посилання позивача на протязі слухання
даної справи на наявні у справі
документи: акт обстеження
житлово-побутових умов від 17 жовтня 2008
року (а.с.218 том 1) складений комісією
служби у справах дітей неповнолітніх
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради Донецької області, довідку
Житлово-комунального підприємства
"Домовик-4" від 04 січня 2012 року (а.с.219 том
1; а.с.143 том 2), акт комісії
Житлово-комунального підприємства
"Домовик-4" від 04 січня 2012 року (а.с.220 том
1; а.с. 144 том 2) та від 05 липня 2010 року
(а.с.221 том 1; 142 том 2), а так само акт
обстеження від 31 березня 2009 року (а.с.38,
222 том 1; 145 том 2) складений комісією
Житлово-комунального підприємства
"Домовик-4", довідку Маріупольського
морського ліцею від 10 лютого 2012 року №31
(а.с.216 том 1); довідку комунального
закладу Маріупольської міської ради
"Центр первинної медико-санітарної
допомоги №2 міста Маріуполя" від 06
березня 2012 року №52 (а.с.217 том 1), як на
доказ постійного проживання
неповнолітньої дитини з січня 2008 року
за його адресою та знаходження на його
утриманні не можуть бути прийняти
судом як достовірні, об'єктивні та
допустимі, в зв'язку з їх протиріччям з
поясненнями вищевказаних свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_10, а також самого
позивача.

З цих же підстав суд не може прийняти в
даній частині показання свідків ОСОБА_7
, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Однак суд враховує ті обставини, що
відповідачка у судовому засіданні не
заперечувала той факт, що неповнолітня
дитина не проживала і з нею з січня 2008
року, навіть після винесення рішення
про вселення у квартиру, однак
отримувала аліменти від позивача на
утримання неповнолітнього сина.
Напроти, позивач не тільки сплачував на
користь відповідачки аліменти на
утримання дитини, але матеріально
утримував його на той період коли він
тимчасово проживав у свідка ОСОБА_5, що
остання підтвердила у судовому
засіданні.

Таким чином, проаналізував встановлені
обставини, безпосередньо, всебічно,
повно та об'єктивно дослідивши докази
по справі, оцінивши їх належність,
допустимість та достовірність, суд
прийшов до висновку, що відповідачка
ОСОБА_2 протягом січня 2008 року - лютого
2012 року за рішенням суду безпідставно
отримала грошові кошти (аліменти) в
розмірі 22278 грн. та зобов'язана
повернути вказані грошові кошти, так як
починаючи з січня 2008 року неповнолітня
дитина з нею не проживала та на її
утриманні не знаходилася, а умови, які б
давали підстави не повертати аліменти,
відсутні. При цьому суд враховує, що
обставини (проживання та утримання), за
яких та на підставі яких було ухвалено
рішення суду 07 березня 2006 року
починаючи з січня 2008 року припинили
своє існування.

Так, матеріалами справи встановлено,
що починаючи з січня 2008 року за
рішенням суду від 06 березня 2006 року з
позивача ОСОБА_1 за місцем роботи у ПАТ
"ММК імені Ілліча" на користь
відповідачки ОСОБА_2 стягнуто
(утримано) та перераховано аліменти у
загальному розміру: 23897 гривень 89
копійок. З них, усього за січень-грудень
2008 року 12239,32 грн.; за січень-лютий 2009
року усього 1729,82 грн., за березень 2010
року 1979,94 грн., а також за січень-лютий
2012 року - 7948,81грн. (а.с.75-76 том 2).

Проте, як встановлено у судовому
засіданні та не заперечується
сторонами відповідачка ОСОБА_2 на час
ухвалення рішення повністю сплатила
вищезазначену суму безпідставно
отриманих аліментів в розмірі 22278 грн..
Дані обставини підтверджуються
письмом ВДВС Орджонікідзевського
району від 09.12.2013 року за № с21/224, згідно
якого з ОСОБА_2 було проведено часткове
стягнення боргу в розмірі 7258,46 грн.,
відрахування проводилася із пенсії
боржника, а також наданими з боку
ОСОБА_2 квитанціями про внесення нею
особисто на карточний рахунок ОСОБА_1
грошей в загальної сумі 14188,55 грн. У
судовому засіданні позивач даний факт
підтвердив, вказуючи, що за виконавчим
листом було перерахування грошей через
банк, а також особисто відповідачкою на
його картковий рахунок.

Таким чином, суд вважає, що у зв'язку зі
сплатою з боку відповідачки ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_1 безпідставно
отриманих аліментів в розмірі 22278 грн.,
позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині
задоволенню не підлягають.

Крім того, зі змісту уточненої позовної
заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній
просив припинити з нього стягнення
аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі
1/4 частини зі всіх видів заробітку на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 07.03.2006
року та за виконавчим листом № 2-686 від
20.03.2006 року, виданим Орджонікідзевським
районним судом м. Маріуполя.

Однак, відповідно до наданої з боку
третьої особи Іллічівського відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції інформації, 26.09.2012 року старшим
державним виконавцем ВДВС
Іллічівського району винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 4 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно виконавчий лист № 2-686 від
20.03.2006 року направлено до
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя.

Більш того, 23 січня 2013 року ОСОБА_3
виповнилося 18 років, тобто він досяг
повноліття і в сенсі ст..180 СК України,
стягнення аліментів припиняється.
Таким чином на час розгляду справи
відсутній спір щодо предмету спору.
Відповідно позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині припинити з нього стягнення
аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі
1/4 частини зі всіх видів заробітку на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 07.03.2006
року та за виконавчим листом № 2-686 від
20.03.2006 року, виданим Орджонікідзевським
районним судом м. Маріуполя,
задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування позивачу ОСОБА_1
судових витрат понесених ним на
правову допомогу у розмірі 700 гривень
під час слухання справи, суд вважає, що
ці позовні вимоги задоволенню не
підлягають оскільки позивачем, а так
само його представником суду не надано
жодних підтверджень цих витрат (як то:
квитанцій до прибуткового касового
ордеру, платіжних доручень, розрахунку
витрат, договору про надання правової
допомоги, акту прийняття виконаних
робіт, тощо). Таким чином, суд вважає ці
обставини не доведеними та з
урахуванням положень ст.59-61 ЦПК України
не знаходить підстав для визнання
довідки адвоката про сплату послуг у
розмірі 700 гривень допустимим доказом
по справі, який би надавав суду
підстави застосувати положення Закону
України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" від 20 грудня 2011 року №4191-VI.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Іллічівський відділ
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції про звільнення від сплати
аліментів встановлених рішенням суду
та про стягнення безпідставно
сплачених сум за рішенням суду,
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мельник І.Г.