Справа № 2-6487/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретарів - М.М. Рубець, Т.В.
Лісової

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
спростування недостовірної
інформації, -

встановив:

Позивач звернулася до Солом'янського
районного суду м. Києва з позовною
заявою до ОСОБА_2 та просила суд визнати
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності, порушує права
свободи, ганьбить честь, гідність
позивача, інформацію розповсюджену
відповідачем щодо наявності у ОСОБА_1
інтимних близьких стосунків з іншим
чоловіком та про подружню зраду ОСОБА_1.
Заборонити відповідачу поширювати
інформацію, щодо наявності у ОСОБА_1
інтимних близьких стосунків з іншим
чоловіком та про подружню зраду, яка
порушує особисті немайнові права
позивача.

В обґрунтування позову зазначила, що у
неї від шлюбу з відповідачем
народилися дві дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Починаючи з серпня 2013 року відповідач
почав поширювати про позивача
неправдиву інформацію, яка завдає
шкоди моїм немайновим правам.

Неправдива інформація міститься у
письмовій заяві на ім'я начальника
Служби у справах дітей Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації. Наступного змісту - «В
червні 2013 року ОСОБА_1 повідомила мені
про те, що теплі почуття в неї до мене
зникли, вона кохає іншого чоловіка має
з ним близькі інтимні стосунки». «І
виявила бажання пожити окремо від мене
та від синів, щоб розібратися в своїх
почуттях» «Я категорично заперечую
проти постійного проживання наших
синів з ОСОБА_1, оскільки вона не має
постійного місця проживання, має
мінливий дохід, будує близькі сімейні
стосунки з іншим чоловіком...».

16 жовтня 2013 року, відповідач у своїй
зустрічній позовній заяви по іншій
справі про визначення місця проживання
дітей, повторно у письмовій формі
поширив недостовірну інформацію, яка
ганьбить позивача як жінку, завдає
шкоди її репутації. Наступного змісту -
«В червні 2013 року ОСОБА_1 повідомила
мені, що бажає розірвати зі мною шлюб,
оскільки почуття в неї до мене зникли і
вона вже має близькі стосунки з іншим
чоловіком». «На початку серпня 2013 року
ОСОБА_1 повідомила мені, що вона не
бажає відновлювати наші сімейні
стосунки, бажає почати спільне
проживання зі своїм коханцем…«11
серпня 2013 року, я повідомив ОСОБА_1, що
після всього нею сказаного, після того
як вона мені зрадила і продовжує
інтимні стосунки зі своїм коханцем,
навіть не приховуючи це від мене, ні від
моїх близьких, ні від наших друзів факт
своєї зради......»

Позивач стверджує, що інформація, щодо
наявності у неї вищевказаних близьких
інтимних стосунків з будь-якою собою,
окрім її чоловіка є недостовірною
інформацією, з огляду на відсутність
будь-яких доказів (фото-відео зйомкою,
поясненнями свідків, тощо), які б
підтверджували інформацію поширену
відповідачем.

Позивач посилаючись на складні
стосунки, які виникли між сторонами, на
існування спору, щодо визначення місця
проживання дітей з одним із сторін,
зазначила, що поширена відповідачем
неправдива інформація про позивача
здійснюється у заявах адресованих
Органу опіки та піклування Службі у
справах дітей Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації, у
позовній заяві Солом'янському
районному суду м. Києва. При цьому,
позивач вважає, що відповідач здійснює
це з метою створити ілюзію аморальної
поведінки позивача, що вплине на
визначення місця проживання дітей.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та просили їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення позову
виходячи з підстав викладених в
запереченні та просили суд відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, зібрані у
справі докази, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Згідно ст.ст.2-4 ЦПК України, провадження
в цивільних справах здійснюється
відповідно до законів, чинних на час
виникнення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом порушених або
оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтями 57-58 ЦПК України, встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

У відповідності з ст.32 Конституції
України кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

В свою чергу, ст.34 Конституції України
передбачено, що кожен має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст.68
Конституції України, кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України, не
посягати на права і свободи, честь і
гідність інших людей. Право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань відповідає
обов'язок не поширювати про особу
недостовірну інформацію та таку, що
ганьбить її гідність, честь чи ділову
репутацію.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та відповідачем існує спір
щодо визначення місця проживання
малолітніх дітей, який розглядається
Солом'янським районним судом м. Києва в
іншому складі суду.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання
дитини, позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з
дитиною матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не
на підставі закону або рішення
суду, управління батьками майном
дитини, скасування усиновлення та
визнання його недійсним обов'язковою
є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає
суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Спірна інформація, про яку зазначає
позивач міститься в заяві на адресу
Начальника Служби у справах дітей
Солом'янської районної в м. Києві
адміністрації - наступного змісту: «В
червні 2013 року ОСОБА_1 повідомила мені
про те, що теплі почуття в неї до мене
зникли, вона кохає іншого чоловіка має
з ним близькі інтимні стосунки». «І
виявила бажання пожити окремо від мене
та від синів, щоб розібратися в своїх
почуттях» «Я категорично заперечую
проти постійного проживання наших
синів з ОСОБА_1, оскільки вона не має
постійного місця проживання, має
мінливий дохід, будує близькі сімейні
стосунки з іншим чоловіком...» (а.с.49-50).

Крім того, спірна інформація міститься
в зустрічній позовній заяві по справі
про визначення місця проживання дітей,
наступного змісту: «В червні 2013 року
ОСОБА_1 повідомила мені, що бажає
розірвати зі мною шлюб, оскільки
почуття в неї до мене зникли і вона вже
має близькі стосунки з іншим
чоловіком». «На початку серпня 2013 року
ОСОБА_1 повідомила мені, що вона не
бажає відновлювати наші сімейні
стосунки, бажає почати спільне
проживання зі своїм коханцем… «11
серпня 2013 року, я повідомив ОСОБА_1, що
після всього нею сказаного, після того
як вона мені зрадила і продовжує
інтимні стосунки зі своїм коханцем,
навіть не приховуючи це від мене, ні від
моїх близьких, ні від наших друзів факт
своєї зради......» (а.с.35-37).

Відповідно до ст.277 ЦПК України
негативна інформація, поширена
про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка
її поширила, не доведе
протилежного.

Спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію.

При цьому відповідно до правових
позицій Верховного Суду України,
викладених у Постанові від 27.02.2009 року
№ 1 « Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», обов'язок
довести, що поширена інформація є
достовірною, покладається на
відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірної
інформації. Позивач повинен довести
факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Згідно ст.10 Європейської конвенції про
захист прав та основних свобод людини,
кожен має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або прав інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або для
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним в
демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
інформацію» під інформацією
розуміються документовані або
публічно оголошувані відомості про
події та явища, що відбуваються у
суспільстві, державі та навколишньому
природному середовищі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.15 постанови №1 від 27.02.2009
"Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Згідно абзацу п'ятого пункту 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27 лютого 2009р «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події і явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Крім того, згідно з роз'ясненнями
Пленуму Верховного Суду України,
викладеними в абзацах 3-5 п. 19 постанови
від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову
практику у справах про захист гідності,
честі фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи",
відповідно до ст.277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Виходячи з пояснень та заперечень
відповідача вбачається, що спірна
інформація це переконання, думки та
судження відповідача, що обумовлені
поведінкою позивача за певний проміжок
часу. Суд вважає, що позивачем не
доведено порушення її прав,
викладенням такої інформації.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає
законом передбачених підстав для
задоволення вимог позивача, вважає
позов необґрунтованим, а відтак в його
задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
Європейською конвенцією про захист
прав та основних свобод людини, ст.ст.32,
34, 68 Конституції України, ст.1 Закону
України «Про інформацію» ст.277 ЦК
України, ст.19 СК України,Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», ст.ст.2-4, 10, 16, 57-60, 88, 208-210, 212-215,
294-296 ЦПК України, суд,-

вирішив :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про спростування недостовірної
інформації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
особою, яка його оскаржує протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами які не були присутні в
судовому засіданні протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -
Г.О.
Козленко