Березівський районний суд Одеської
Справа № 494/1336/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2013 р.
Березівський районний суд
Одеської області у складі:
Головуючого судді Лебединського
при секретарі Ткачук В.В.,
за участю адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про
визнання права власності на житловий
Позивач, звернувшись до суду із
цим позовом просила визнати її право
власності на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
покласти на відповідача часткову
сплату судового збору у сумі 1000 (тисяча)
На обґрунтування поданого позову
посилалась на те, що вказаний будинок
був придбаний ними за час перебування у
шлюбі і є їхньою спільною сумісною
власністю, у подальшому 15 квітня 2002 р.
шлюб був розірваний. Проте, 15 грудня 2010
р. власником будинку був визнаний лише
відповідач. Також вказувала, що
відповідач не надає допомоги на
утримання їхньої дитини, але ще у 2002 р.
вони дійшли до згоди, що в рахунок
матеріального утримання дитини він
самостійно і добровільно передасть
будинок у власність дочці. Посилалась
на ст.392 ЦК України, за якою власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право не оспорюється, або визнається
Відповідач повідомлявся належним
чином, але до суду не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, заяву
на розгляд справи за його відсутності
не подавав. За згодою позивача суд
приймає рішення у заочному розгляді
справи згідно ст.224-226 ЦПК України.
У судовому засіданні встановлено
15 квітня 2002 р. був розірвано шлюб
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, що було
зареєстровано відділом реєстрації
актів цивільного стану Березівського
РУЮ в Одеській області, а.з. №44,
свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1.
За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1,
народилась дочка ОСОБА_4, що було
зареєстровано відділом реєстрації
актів громадянського стану
Березівського РУЮ Одеської області,
свідоцтво про народження НОМЕР_2.
Рішенням суду від 11 травня 1998 р.
було визнано право власності на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право
власності на житловий будинок від 15
грудня 2010 р. житловий будинок по
АДРЕСА_1, який складається з одного
житлового будинку з житловою
прибудовою, загальною площею 52, 6 кв.м.,
жилою 24, 9 кв.м., гаража, літньої кухні,
сараю, погребу, споруд належить ОСОБА_3.
Свідоцтво видане на підставі рішення
виконкому Березівської міської ради
Одеської області від 30 листопада 2010 р.
за №01-09.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачки, на
підставі наданих суду доказів та
доведення їхньої переконливості суд
дійшов до наступного висновку.

На думку суду є хибними посилання
позивача на положення СК України.

Так, відповідно до п.6 перехідних
положень СК України цей кодекс має
регулювати відносини, які виникнуть
починаючи з дня набрання ним чинності.
СК України не має зворотної сили. Це
означає, що він не може поширюватись на
відносини, які виникли до цього
моменту.

Як встановлено у судовому
засіданні сторони перебували у шлюбі
який був розірвано 15 квітня 2002 р..

Згідно ст.22 КпШС Української УРСР
1969 р. майно, придбане подружжям за час
шлюбу є їхньою спільною сумісною
власністю і кожний з подружжя має рівні
права на користування і розпорядження
цим майном.

Згідно ч.3 ст.29 КпШС Української
УРСР 1969 р. для вимог про розподіл майна
встановлюється 3-х річний термін
позовної давності.

Таким чином позивач мала право на
звернення до суду із позовом про
розподіл майна протягом 3-х років після
розірвання шлюбу, але не скористалась
цим правом.

Також, у судовому засіданні було
встановлено, що відповідач отримав
свідоцтво про право власності від 15
грудня 2010 р. на житловий будинок по
АДРЕСА_1, який складається з одного
житлового будинку з житловою
прибудовою, загальною площею 52, 6 кв.м.,
жилою 24, 9 кв.м., гаража, літньої кухні,
сараю, погребу, на підставі рішення
виконкому Березівської міської ради
Одеської області від 30 листопада 2010 р.
за №01-09.

Як свідчить з наведеного відповідач
отримав свідоцтво про право власності
на будинок не перебуваючи у шлюбі з
позивачкою.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи з наведеної норми позов може
бути заявлений власником
індивідуально-визначеної речі, що як
володіє, так і не володіє нею, права
якого оспорюються, заперечуються чи не
визнаються 3-ми особами, що не
знаходяться з власником у
зобов'язальних чи інших відносинах із
приводу спірної речі.

Згідно ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що
позивачем на підставі викладених нею
обставин та їхнього правового
обґрунтування не доведено вимоги на
визнання за нею права власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3
«Про визнання права власності на
житловий будинок» - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути
переглянуто судом що його ухвалив, за
заявою відповідача поданою протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення
суду.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 -ти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Одеської області через Березівський
районний суд Одеської області, а
особами, які не були під час
проголошення у той же час з дня
отримання копії рішення суду.

Суддя:_________________________________________