Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2013 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту набуття права власності померлою,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту набуття права власності померлою.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просить суд: "Встановити факт належності на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 0,1111 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, покійній ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Київради від 12.02.2004 р. №48/1258 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 з метою вчинення державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори відповідних процесуальних дій для оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2".

Відповідно до ч.1 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності, визначені у частині першій ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, та стосуються позовів, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз'яснено у п.41 та п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як убачається зі змісту позовної заяви, між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини, які пов'язанні з виникненням права на спадкування майна спадкодавця, об'єктом якого виступає земельна ділянка, яка розташована у АДРЕСА_1.

Таким чином, така категорія позовів віднесена до виключної підсудності, яка встановлена ч.1 ст.114 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи зі змісту позовної заяви, відсутні підстави для розгляду даного спору за місцем знаходження відповідача, як це передбачено ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки даний спір має розглядатись за правилами виключної підсудності, як це передбачено ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, в той же час спірний об'єкт нерухомого майна не знаходяться в межах юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, що зумовлює повернення позову ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту набуття права власності померлою позивачу для звернення з даними позовом до належного суду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження об'єкту нерухомого майна.

Відповідно до положень п.2 ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" , сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене, суддя, повертаючи позовну заяву позивачу, не вирішує питання про повернення позивачу судового збору, оскільки на підтвердження сплати судового збору до матеріалів позовної заяви долучено оригінал квитанції №8 від 17 січня 2013 року де зазначено як платника - "ОСОБА_3", а призначення платежу - "судовий збір за позовом ОСОБА_3, Дніпровський районний суд м. Києва, ", тому відсутні підстави для повернення судового збору безпосередньо ОСОБА_1, яка є позивачем за даним позовом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.114, п.4 ч.3 ст.121, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про встановлення факту набуття права власності померлою повернути позивачу, для подання до належного суду.

Роз'яснити позивачу право звернутись з позовом до суду з урахуванням правил виключеної підсудності, як це передбачено ст.114 Цивільного процесуального кодексу України, за місцем знаходження об'єкту нерухомого майна, до Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я