АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8274/13
Головуючий 1-ої інст.:
Справа № 638/9106/13-ц
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Борової С.А.

при секретарі - Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 07
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог зазначала, що 12
липня 2012 року між нею та ОСОБА_1
укладено договір позики, згідно якого
ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в
сумі 55 094,00 грн., що еквівалентно 6 790,00
долари США. З жовтня 2012 року відповідач
припинила повернення коштів. Просила
стягнути з відповідача суму основного
боргу 50 856, 00 грн., штрафні санкції 562 806,40
грн.. інфляційні, 3% річних та 5 000, 00 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова від 07
жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 суду основного боргу 50
856, 00 грн., штрафні санкції 562 806,40 грн.,
індекс інфляції 44, 42 грн., три відсотки
річних 458, 33 грн., 5 000, 00 грн. на
відшкодування моральної шкоди та
судовий збір..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції від 07
жовтня 2013 року скасувати, в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальнику) грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути таку ж суму грошових коштів
(суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або іншій документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Матеріали справи свідчать про те, що за
договором позики від 12.07.2012 року ОСОБА_2
передала у власність ОСОБА_1 грошові
кошти в розмірі 55094 грн., що є
еквівалентом 6760 доларів США. Зазначені
кошти позичальником прийнято. Умовами
договору передбачено порядок
повернення грошових коштів, а саме
щомісяця з серпня по грудень 2012 року
частинами по 2119 грн., та останнє
повернення 11 січня 2013 року.

На час звернення позивачки до суду
неповернутими залишилось 50856 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
не спростовує факту наявності
заборгованості, проте не погоджується
на її сплату, оскільки вважає, що борг
погашений за рахунок продажу предмету
застави.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доказів того, що заставлений
автомобіль було продано саме
позивачкою в рахунок погашення боргу,
відповідачка судові не надала.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув залишок боргу з
відповідачки на користь ОСОБА_2

Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тому висновок суду про стягнення
індексу інфляції та 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідає закону.

За змістом положень ч. 1 ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону.

За правилами частини першої статті 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного
кодексу України передбачено сплату
неустойки, як правовий наслідок
порушення зобов'язань, встановлених
договором.

Відповідно до умов договору позики від
12.07.2012 року передбачено сплату пені в
розмірі 10 % за кожен день від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання. Розмір пені згідно
розрахунку позивача, з яким погодився
суд першої інстанції, складає 562806 грн. 40
коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судова колегія, враховуючи доводи і
прохання відповідачки, з огляду на те,
що розмір пені більше, ніж в десять
разів перевищує розмір боргу, а також
фактичні обставини справи, вважає
можливим зменшити розмір пені до
розміру суми боргу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
передбачено відшкодування моральної
шкоди, особою за вини якої таку шкоду
спричинено.

Проте дій зазначеної норми не
розповсюджується на дані
правовідносини, оскільки
правовідносини між сторонами виникли з
договору позики, умовами якого
відшкодування моральної шкоди не
передбачено.

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та безпідставно
задовольнив позовні вимоги в цій
частині.

Тому рішення суду підлягає зміні із
зменшенням розміру пені та відмовою у
відшкодуванні моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги виводи
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 07
жовтня 2013 року змінити.

В частині стягнення моральної шкоди
рішення суду скасувати та в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
цій частині відмовити.

Зменшити розмір штрафних санкцій,
стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, з
562806 грн. 40 коп. до 50856 грн. та судового
збору з 3441 грн. до 1022 грн. 14 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -