справа № 208/823/13-ц
№ провадження 2/208/822/13
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2013 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська у складі

головуючого судді Гібалюк Т.Я.

при секретарі Бардадим О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а саме з травня 1969 року подень смерті 10 жовтня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Свою заяву мотивує тим, що 10 жовтня 2010 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18 жовтня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області серія І-КИ № 370020, актовий запис № 1260. Позивач ОСОБА_1 19 листопада 2010 року звернувся у Першу дніпродзержинську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлої. На підставі даної заяви заведена спадкова справа № 571/2010.

04 лютого 2013 року державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори надав позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після ОСОБА_2 у звязку з тим, що не підтверджується факт родинних стосунків із померлою.

Батько позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Гіріна) ОСОБА_4 одружились 17 травня 1969 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-АБ № 198026, виданим Дніпровським ЗАГС м. Дніпродзержинська. На той час позивач ОСОБА_1 був неповнолітнім, проживав разом з батьком та його новою дружиною. З 1969 року і до самої смерті у 2010 році ОСОБА_1 прожив разом, був повязаний спільним побутом, мав взаємні права та обовязки, поважав і ставився до ОСОБА_2 як до матері. Проживали в одній квартирі, створив сімю, в якій народились діти, які називали ОСОБА_2 бабусею. ОСОБА_1 турбувався та опікував ОСОБА_2 до самої смерті. 22 травня 2007 року помер батько ОСОБА_3, якого поховали разом з ОСОБА_2, яка не встигла зробити заповіт.

Відповідно до п.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом достовірно встановлено , що батько позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом як подружжя з 1969 року, з ними разом однією сімєю мешкав неповнолітній ОСОБА_1 спільно однією сімєю.

Оскільки, в теперішній час заявник не має можливості підтвердити факту проживання

однією сімєю від якого залежить виникнення або припинення його майнових прав, а саме отримання спадщини, суд вважає наведені вище вимоги заявника обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10,11,59-61, 209-212-215,218,256 ЦПК України, суд-

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а саме з травня 1969 року подень смерті 10 жовтня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в Дніпропетровський апеляційний суд шляхом подачі в 10 денний термін з дня оголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гібалюк Т. Я.