Провадження по справі 2/122/1400/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2013 року Залізничний
районний суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого, судді - Домнікової М.В.,

при секретарі - Шерет Ф.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду зі вказаним позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням. Позовні вимоги мотивовані
тим, що на підставі договору дарування
від 01.06.2009 року, ОСОБА_1 набув права
власності на зазначене майно. Проте по
теперішній час в цьому домоволодінні
зареєстровані колишні власники -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, що чинить позивачу
перешкоди у користуванні майном. З
урахуванням наведеного та з посиланням
на статті 383, 391 ЦК України та Закон
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» позивач просив суд усунути
перешкоди у користуванні власністю -
15/100 частками житлового будинку АДРЕСА_1
шляхом визнання відповідачів такими,
що втратили право користування цім
житлом.

Ухвалою суду від 29.10.2013 року
провадження в частині позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - закрито, у
зв'язку зі смертю ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, з вищевикладених
підстав просив суд їх задовольнити.

Відповідачка заперечувала проти
задоволення позову, вважала вимоги не
обґрунтованими, просила відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача, заперечення
відповідачки, допитавши свідків ОСОБА_4
і ОСОБА_5, дослідивши та оцінивши усі
наявні по справі докази та матеріали
цивільної справи у їх сукупності, суд
дійшов до висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються статтями 383, 391
ЦК України, Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Судом встановлено, що за договором
дарування від 01.06.2009 року за реєстровим
номером 462, ОСОБА_2 безоплатно передала
у власність ОСОБА_1 15/100 часток
житлового будинку з відповідною
часткою надвірних побудов, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Таким
чином, ОСОБА_1 є власником 15/100 часток
будинку АДРЕСА_1.

Зі вказаного договору вбачається, що
раніше це майно належало ОСОБА_2

Згідно відомостям адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в АР
Крим ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, з 15.10.1996 року (а.с.26).

Як пояснювали у судовому засіданні
сторони по справі, відповідачка ОСОБА_2
є попередньою власницею 15/100 часток
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1. Однак, з часу
придбання ОСОБА_1 частки будинку,
відповідачка добровільно залишила
вищезазначений будинок.

Факт не проживання відповідачки у
спірній частці житлового будинку
підтверджується матеріалами цивільної
справи, показаннями свідків ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 та не спростовувалося особисто
відповідачкою під час розгляду справи
по суті.

У пункті 3 узагальнення Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності на інших речових прав»
зазначено, що власник житла має право
вимагати визнання колишнього власника
таким, що втратив право користування та
зняття його з реєстрації. При цьому
втрата права користування житловим
приміщенням є наслідком припинення
права власності на житлове приміщення
у колишнього власника житла.

Статтею 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 7 цього ж
Закону зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Як зазначено вище, втрата права
користування житловим приміщенням є
наслідком припинення права власності
на житлове приміщення у колишнього
власника житла.

За таких обставин, оскільки позивач
ОСОБА_1 є власником спірного житлового
приміщення, а відповідачка - ОСОБА_2
колишня власниця частки спірного
житлового будинку, своєю реєстрацією
створює перешкоди у користуванні
власністю, а також з урахуванням вимог
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, що виникли між
сторонами, позовні вимоги ОСОБА_1,
підлягають задоволенню.

Суд не вирішує питання щодо стягнення з
відповідачів на користь позивачки,
суми понесених нею судових витрат,
оскільки позивачка про це не заявляла.

На підставі статей 319, Цивільного
кодексу України, статей 3, 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», керуючись статтями 10, 11, 60, 61,
169, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що
втратила право користування 15/100
частками житлового будинку АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Домнікова М.В.