_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5107/11
Провадження № 2/520/809/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2013 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Камінської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить визнати заповіт, складений ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, за реєстровим номером 1-284 від 02 лютого 2011 року, посвідчений Сьомою одеською державною нотаріальною конторою недійсним та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 10 лютого 2011 року. При цьому позивачка посилається на те, що 10 лютого 2011 року помер її рідний брат ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2. Однак, при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 02 лютого 2011 року померлим було складено заповіт на імя відповідача. ОСОБА_1 зазначила, що її брат був наркозалежною особою, хворів на СНІД і туберкульоз, внаслідок чого неодноразово проходив лікування у відповідних закладах. Весь час перебування на стаціонарному лікуванні поводився неадекватно, не запамятовував імен, не впізнавав людей, практично не вставав з ліжка і в момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом.

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, при цьому погодився з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 29 листопада 2012 року.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. При цьому відповідач зазначив, що його дружина та мати померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 були знайомі з 1994 року та їх сімї підтримували дружні стосунки. Після смерті матері ОСОБА_3 відповідач надавав йому допомогу в організації ритуальних послуг з поховання. В період проходження ОСОБА_3 лікування у медичному закладі також надавав йому матеріальну допомогу на придбання продуктів харчування та медичних препаратів, згідно призначених лікарем рецептів. Препарати, які приймав ОСОБА_3 не мали наркотичних складових і застосовувались ним безпосередньо у процедурному кабінеті, що зазначено у картці хворого. При житті ОСОБА_3 позивачка ніякої матеріальної допомоги йому не надавала, у лікарні його не відвідувала, з ним не спілкувалась, оскільки між ними були погані стосунки, а після його смерті усі витрати, повязані з похованням відбувались на кошти відповідача, так як позивачка участі у похованні брата не приймала та взагалі на похоронах не була присутня.

Представник третьої особи: Сьомої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є рідною сестрою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис №1279 Першого Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 26 травня 1958 року.

22 квітня 1978 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на «Татарінець» (актовий запис про шлюб №424 Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 22 квітня 1978 року).

10 лютого 2011 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №408 від 15 лютого 2011 року.

Після смерті ОСОБА_3 усі витрати з поховання відбувалися на кошти ОСОБА_2, що підтверджується довідкою КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеській крематорій» на одержання та підпоховання праху №430 від 15 лютого 2011 року, договорами на організацію проведення поховання від 14 лютого 2011 року та 15 лютого 2011 року.

За свого життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 02 лютого 2011 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований за №1-284, згідно якого усе своє майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповів відповідачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказаний заповіт був власноручно підписаний ОСОБА_3

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності з ними родинних відносин.

У відповідності до вимог ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Жодних порушень при складанні та підписанні оспорюваного заповіту судом не встановлено.

Після відкриття спадщини відповідач ОСОБА_2 прийняв спадок, що складається з однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до вимог ст.ст.1268,1269 ЦК України, про що подав заяву до Третьої одеської державної нотаріальної контори і отримав витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №26533966 від 29 березня 2011 року.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину ухвалою суду було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно акту №663 посмертної судово-психіатричної експертизи від 29 листопада 2012 року, виконаної комісією експертів КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1», ОСОБА_3, померлий 10 лютого 2011 року усвідомлював значення своїх дій та був здатний керувати ними при складанні заповіту від 02 лютого 2011 року.

З матеріалів цивільної справи та медичної документації вбачається, що ОСОБА_3 хворів на туберкульоз та СНІД, психічними захворюваннями не страждав, перебуваючи на лікуванні у Міській туберкульозній лікарні ознак психічних відхилень у нього не було.

Зазначені обставини також підтверджуються допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (лікар Міської туберкульозної лікарні), ОСОБА_11 (лікар Міської туберкульозної лікарні), ОСОБА_12 (головна медсестра Міської туберкульозної лікарні), ОСОБА_13 (завідуюча відділенням Міської туберкульозної лікарні), які також показали, що будь-яких відхилень в поведінці ОСОБА_3 не було, він знаходився в ясній свідомості, був адекватний, всіх впізнавав, не виявляв порушень пам'яті, був ослаблений у зв'язку із захворюванням на туберкульоз та СНІД.

Ствердження позивачки, про те, що померлому призначались препарати, які вплинули на його волевиявлення під час складання заповіту, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є медичними працівниками, зазначили, що померлому призначались протитуберкульозні препарати, гепатопротектори та вітаміни, будь-яких медичних препаратів, які б могли вплинути на психічний стан хворого, ОСОБА_3 не призначалось.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій, повною мірою усвідомлено керувати ними та передбачати їх наслідки на момент складання заповіту, а тому вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 154, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 225, 1216, 1235, 1247 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Сьома одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2011 року.

Зняти арешт з квартири №89 «А» в будинку №2 по пр. Ак. Глушко у м. Одесі, що належить ОСОБА_3 на праві власності.

Зняти заборону Третій одеській державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії, повязані з оформленням права на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого 10 лютого 2011 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі, в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.