Справа №4-с/489/321/13
УХВАЛА

26 грудня 2013 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого –
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М.. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії
головного державного виконавця
Кравчука А.О. відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області (далі відділ ПВР),
заінтересована особа - публічне
акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2», -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до суду
зі скаргою, якою просила визнати
неправомірними дії головного
державного виконавця Кравчука А.О.
відділу ПВР щодо проведення повторної
переоцінки арештованого нерухомого
майна – семикімнатної квартири
АДРЕСА_1 та скасувати акт державного
виконавця від 28 листопаду 2013 р. про
повторну переоцінку арештованого
майна за договором №15-0527/13 від 30
вересня 2013 р. з Миколаївською філією
«Укрспецторг групп» про надання послуг
по організації та проведенню
прилюдних торгів з реалізації вказаної
квартири.

Вимоги обґрунтовані тим, що 02 грудня 2013
р. з Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень скаржниця
дізналася про проведення державним
виконавцем другої переоцінки
арештованого майна – вказаної
квартири до 379100 грн., що становить 50% її
вартості від оцінки. Такі дії
державного виконавця, на думку
скаржника, суперечать закону, а саме:
згідно з п. 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" від
22.09.2011 р. № 3795-VI, яким внесено зміни до ч.2
ст.49 Закону України "Про іпотеку", дія
цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності, а оскільки майно
боржника було передано в іпотеку для
забезпечення вимог за кредитним
договором, який укладений до набрання
чинності цим законом, тому повторна
уцінка майна та треті прилюдні торги не
проводяться.

В судовому засіданні представник
скаржника наведені вимоги та їх
обґрунтування підтримала.

Головний державний виконавець Кравчук
А.О. та представник ТОВ «ОТП ОСОБА_2»
проти задоволення заяви заперечували.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встановив наступні
обставини.

Особи, які беруть участь в справі,
погодилися з фактичними обставинами,
встановленими ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 21
листопаду 2013 р. у справі №4-с/489/309/13, а
саме:

рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 листопаду 2009 р. у справі
№2-4305/2009 р. було задоволено позов ПАТ
«ОТП ОСОБА_2» і стягнуто в солідарному
порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
від 03 квітня 2006 р. №CNL-400/036/2006 в сумі
109981,29 доларів США, що в еквіваленті
склало 846855,93 грн., пеню в розмірі 44817,31
грн., судові витрати в сумі 1950 грн.
Рішення набрало законної сили. Ним
також встановлено, що ПАТ «ОТП ОСОБА_2»
є правонаступником ЗАТ «ОТП ОСОБА_2»,
яке, в свою чергу є правонаступником
акціонерного комерційного банку
«Райффайзенбанк Україна».

Згідно копії договору іпотеки від 03
квітня 2006 р. №PCL-400/150/2006, посвідченого
призваним нотаріусом Миколаївського
міського округу ОСОБА_4 за р. №723 з
доповненням до нього внесеними
договором №1 від 25 жовтня 2006 р.,
посвідченим 25 жовтня 2006 р. тим самим
нотаріусом за р. №3222 (т. 1 а.с. 43-46), ОСОБА_1
передала АКБ «ОСОБА_2 Україна» в
іпотеку належну їй 7-кімнатну квартиру
АДРЕСА_1 для забезпечення
іпотекодавцем боргових зобов’язань за
кредитним договором від 03 квітня 2006 р.
№CNL-400/036/2006.

Відповідно до інформації про виконавче
провадження №17882779 із Реєстру
виконавчих проваджень, виконавчий лист
№2-4305, виданий Ленінським районним
судом м. Миколаєва 05 лютого 2010 р. про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП
ОСОБА_2» солідарно з ОСОБА_3
заборгованості за кредитом 109981,29
доларів США, що в еквіваленті складає
846855,93 грн., пені 44817,31 грн., судових
витрат в сумі 1950 грн. надійшов на
примусове виконання до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі – Ленінський ВДВС) 05
березня 2010 р.

Постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС від 10 березня 2010 р.
було відкрито виконавче провадження
№17882779 з накладанням арешту на все
майно боржника. Надалі дане виконавче
провадження було приєднано до
зведеного виконавчого провадження
26759296, що перебувало в провадженні
Ленінського ВДВС.

16 липня 2012 р. відбулася передача
матеріалів виконавчого провадження до
провадження відділу ПВР, головний
державний виконавець якого ОСОБА_5
прийняв його до свого провадження.

19 листопаду 2012 р. відбувся опис
належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та
арешт.

Згідно експертної оцінки здійсненої у
виконавчому провадженні, вартість
квартири АДРЕСА_1 становила 758200 грн.

30 вересня 2013 р. квартира була передана
на реалізацію Миколаївській філії ТОВ
«Укрспецторг Групп» на підставі
договору від 30 вересня 2013 р. №15-0527/13.

Актом державного виконавця від 23
жовтня 2013 р. квартиру було уцінено з
758200 до 568650 грн., тобто на 25%, у зв’язку з
тим, що перші прилюдні торги 18 жовтня 2013
р. не відбулися у зв’язку з відсутністю
покупців.

Актом державного виконавця від 25
листопаду 2013 р. квартиру було уцінено з
758200 грн. до 379100 грн., тобто на 50%, у
зв’язку з тим, що другі прилюдні торги
15 листопаду 2013 р. не відбулися у
зв’язку з відсутністю покупців.

Згідно листа начальника ПВР від 12
грудня 2013 р. №02.1-24/11056, договір з ТОВ
«Укрспецторг групп» від 30 вересня 2013 р.
№15-0527/13 розірвано в односторонньому
порядку.

Статтею 54 Закону України «Про
виконавче провадження», який є
спеціальним законом, що визначає
порядок виконання судових та інших
рішень, встановлено, що реалізація
заставленого майна здійснюється в
порядку, встановленому цим Законом.
Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Такою подією (фактом), в даному випадку,
є реалізація арештованого майна з
прилюдних торгів.

Згідно із частинами 1 та 2 ст.5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про
іпотеку» в редакції, яка була чинною на
час вчинення державним виконавцем
оскаржених дій, визначено, що
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про
іпотеку» протягом десяти днів з дня
оголошення прилюдних торгів такими, що
не відбулися, іпотекодержателі та інші
кредитори боржника відповідно до
пріоритету їх зареєстрованих вимог
мають право придбати предмет іпотеки
за початковою ціною шляхом заліку
своїх забезпечених вимог в рахунок
ціни майна. У цьому випадку придбання
предмета іпотеки іпотекодержателем
оформлюється протоколом і актом про
реалізацію предмета іпотеки у порядку,
встановленому статтею 47 цього Закону, а
нотаріус на підставі такого акта видає
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів, якщо прилюдні торги
не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів, призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на 25
відсотків. Якщо іпотекодержатель не
скористався правом, передбаченим
частиною першою цієї статті, за
результатами других прилюдних торгів
призначається проведення у тому самому
порядку третіх прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на третіх прилюдних торгах
може бути зменшена не більш як на 50
відсотків початкової вартості майна.

З огляду на викладене, примусова
реалізація арештованого майна в межах
виконавчого провадження, повинна
здійснюватися в порядку, встановленому
Законом України «Про іпотеку», в
редакції чинній на момент здійснення
виконавчих дій.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" № 3795-
VІ від 22 вересня 2011р. внесено зміни,
зокрема, до частини 2 ст.49 Закону
України "Про іпотеку".

Так, частину 2 статті 49 даного Закону
доповнено реченням наступного змісту:
"Якщо іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами других
прилюдних торгів призначається
проведення у тому самому порядку
третіх прилюдних торгів. Початкова
ціна продажу предмета іпотеки на
третіх прилюдних торгах може бути
зменшена не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна".

При цьому, даним законом також було
внесено зміни до Житлового кодексу
України, Цивільного кодексу України,
Кримінального кодексу України, Законів
України "Про захист прав споживачів"
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", "Про іпотеку", "Про
банки і банківську діяльність", "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень
Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг", дія
цього Закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Слід зазначити, що положення, які
стосуються кредитних договорів
внесено лише до Цивільного кодексу
України та Закону України "Про захист
прав споживачів" і застосовуються до
правовідносин, які виникають між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг. Проте такі правовідносини між
банком і боржником як споживачем
фінансових послуг уже вирішені
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 листопаду 2009 р. у справі
№2-4305/2009 р., яке набрало законної сили, й
у даній справі йдеться про дії
державного виконавця з примусового
виконання судового рішення, яке
набрало законної сили.

З огляду на викладене, примусова
реалізація предмета іпотеки в межах
виконавчого провадження, здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку"
та у редакції даного закону, чинній на
момент здійснення відповідних
виконавчих дій, а тому державним
виконавцем при примусовому виконанні
рішення суду, обґрунтовано застосовано
редакцію ст. 49 Закону України "Про
іпотеку", що діяла після набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг" від 22 вересня 2011 р. № 3795-VI.

Отже, при здійсненні уцінки майна
боржника більше ніж на 25 відсотків,
державним виконавцем вимог закону
порушено не було, а тому правові
підстави для визнання його дій
неправомірними щодо проведення
повторної уцінки вказаної квартири й
скасування акту уцінки від 28 листопаду
2013 р. відсутні.

Керуючись ст. 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити
повністю.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня її
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Д.Г.
Губницький