Справа № 725/7255/13-ц
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

13.12.2013 року.

Суддя Першотравневого районного суду
м. Чернівці Вольська - Тонієвич О.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по заяві ОСОБА_1,
заінтересована особа ОСОБА_2, приватний
нотаріус Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
встановлення факту, що має юридичне
значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого
районного суду м.Чернівці із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

До відкриття провадження у справі,
через канцелярію суду, ОСОБА_1 подала
заяву про забезпечення позову шляхом
заборони вчиняти дії приватному
нотаріусу Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 щодо
спадщини, відкритої після смерті
ОСОБА_4 Також до набрання чинності
рішення у справі заборонити будь-яким
особам у будь-який спосіб вчиняти
будь-які дії щодо спадщини по спадковій
справі №16/2013.

Дослідивши частково
матеріали позовної заяви, вважаю, що
заява ОСОБА_1 про забезпечення позову
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав:

Так, згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті у заяві
про забезпечення позову повинні бути
зазначені причини, у зв'язку з якими
потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

При цьому, пленум Верховного Суду
України у своїй постанові від 22 грудня
2006 року №9 "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" роз'яснив, що
забезпечення позову - це сукупність
процесуальних дій, які гарантують
виконання рішення суду у разі
задоволення позовних вимог.

Таким чином, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам (п.4 Постанови).

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася
до суду із заявою про встановлення
факту, що має юридичне значення, тобто в
порядку окремого провадження.

Як вбачається із вимог ч.1 та п.5 ч.2 ст.234
ЦПК України окреме провадження – це
вид непозовного цивільного
судочинства, в порядку якого
розглядаються цивільні справи про
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав. Суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася до
суду в порядку окремого провадження, за
умовами якого, між сторонами по справі
відсутній спір про право, вважаю, що
заява ОСОБА_1 про забезпечення позову
задоволенню не підлягає.

Керуючись Постановою Пленум
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", ст.ст.151-153 ЦПК
України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по заяві ОСОБА_1,
заінтересована особа ОСОБА_2, приватний
нотаріус Чернівецького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
встановлення факту, що має юридичне
значення - відмовити.

Копію цієї ухвали направити сторонам
для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п?яти днів з дня отримання копії цієї
ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду
м.Чернівці
О. В.
Вольська-Тонієвич