Провадження №2/761/8076/2013
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2013 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області до Територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Київській області та м. Києві, треті
особи: Приватне акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3, про скасування актів
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Територіального управління державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві, треті
особи: Приватне акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3, про скасування актів
та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08
червня 2011 року комісією зі
спеціального розслідування нещасного
випадку із смертельним наслідком,
призначеною наказом Територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Київській області та м. Києву (надалі -
Територіальне управління
Держгірпромнагляду у Київській
області та м. Києві) від 13 квітня 2011 року
№ 95-Р (надалі - Комісія з розслідування),
за наслідками спеціального
розслідування, на підставі п. 14 Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань аварії на підприємствах,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№ 1112 (надалі - Порядок), складено акти за
формою Н-5 та Н-1. Вказаними актами
встановлено, що нещасний випадок, який
стався з ОСОБА_4, пов'язаний з
виробництвом. Такий висновок комісією
зроблено у зв'язку тим, що ОСОБА_4 був
фактично допущений до роботи за усною
домовленістю голови правління
Приватного акціонерного товариства
«Будівельно-монтажне управління № 10»
(надалі - ПрАТ «БМУ № 10») і відповідно до
п. 2 Порядку на цей нещасний випадок
поширюється дія вищезазначеного
Порядку.

Разом з тим, позивач вважає, що Комісія
з розслідування неправомірно дійшла
висновків про те, що нещасний випадок,
який стався з ОСОБА_4, пов'язаний з
виробництвом з наступних підстав.

Так, позивач зазначає, що в процесі
розслідування нещасного випадку з
ОСОБА_4 було встановлено, що трудовий
договір з власником підприємства
відсутній, відсутня заява про прийом на
роботу, відсутні наказ про зарахування
працівника на роботу та запис у
трудовій книжці. Заробітна плата
ОСОБА_4 не виплачувалась та не
перераховувались страхові внески до
Фонду. Ці факти також підтвердив і
голова правління ПрАТ «БМУ № 10», який
був членом комісії з спеціального
розслідування та вони викладені в
особовій думці, яка є додатком до Акту
Н-5.

За таких обставин, позивач вважає, що
потерпілий ОСОБА_4 не є застрахованою
особою відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Крім того, в акті
розслідування нещасного випадку за
формою Н-5, у розділі «Обставини, за яких
стався нещасний випадок», зазначено
наступне, - «Для того, щоб заміряти
довжину профнастилу, необхідно було
піднятися на покрівлю. Так, як такої
можливості не було, то ОСОБА_5 та ОСОБА_4
вирішили на наступний день взяти кран з
колискою, щоб піднятись на покрівлю,
зняти необхідні розміри та визначитись
з порядком виконання робіт. Після
обстеження планувалось узгодити ціну
та заключити договір на виконання
робіт.». Тобто, з наведеного вбачається,
що з ОСОБА_4 планувалось укладення
договору цивільно-правового характеру,
а не трудового договору.

Крім того, позивач наголосив, що
відповідно до п.п. 1-3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 вказано, що дія Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
поширюється на працівників, які
виконували роботу не відповідно до
трудового договору, а на інших
юридичних підставах і не є суб'єктами
страхування від нещасного випадку, а
також на осіб, зазначених у ст. 11 цього
Закону, які не сплачували страхових
внесків із добровільного страхування
від нещасного випадку. Тобто, ОСОБА_4 за
своїм правовим статусом не був
працівником відповідно до норм Кодексу
законів про працю України (надалі - КЗпП
України) і відповідно правовідносини, в
яких він перебував на момент нещасного
випадку, не є трудовими. Такі
правовідносини не є предметом
державного нагляду і, відповідно,
соціального захисту.

На підставі зазначеного позивач просив
позов задовольнити та скасувати Акт
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року з
ОСОБА_4, та Акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
від 06 червня 2011 року. Крім того, позивач
також просив суд зобов'язати
відповідача призначити повторне
спеціальне розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року з
ОСОБА_4

Представники позивача Омельченко Ю.М.
та Москалець Л.В. в судовому засіданні
позов підтримали та просили позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Свистун І.І. у
судовому засіданні заперечував проти
позову і просив відмовити у його
задоволенні, посилаючись на
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог. При цьому, представник
зазначив, що при встановленні випадку
комісією було з'ясовано, що 11 квітня 2011
року голова правління Ганжа А.І. та
ОСОБА_4 перебували в с. Фарбоване для
того, щоб визначитись з об'ємами робіт з
демонтажу шиферу та виконати накриття
ангару металевим профнастилом. На
місці вони визначились, що на наступний
день потрібно взяти кран з колискою,
щоб піднятись на покрівлю. На наступний
день ОСОБА_4, піднявшись в кабінет Ганжі
А.І., попросив виділити в його
розпорядження автокран та колиску для
проведення підготовчих робіт, при
цьому, Ганжа А.І. дав на це згоду і в свою
чергу дав завдання кранівнику. Після
чого, ОСОБА_4 з іншими працівниками
виїхали на місце робіт і приступили до
їх виконання.

Таким чином, представник відповідач
вважає, що ОСОБА_4 фактично був
допущений до роботи, а враховуючи
висновок територіальної державної
інспекції праці у Київській області
від 30 травня 2011 року №23401-19, відповідно
до ч. 4 ст. 24 КзпП України можна вважати,
що ОСОБА_4 перебував у трудових
відносинах ПрАТ «БМУ № 10».

Третя особа ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_10 у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували. При
цьому, представник наголосив, що
відповідно до листа Верховного суду
України від 22 червня 2007 року № 6-3/2007
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, в тому числі і
його відділи, не можуть звертатись до
суду з позовом щодо оскарження таких
актів. Крім того, враховуючи те, що
спірні правовідносини, які є предметом
позовних вимог, відносяться до
трудових, то відповідно до КЗпП України
на них розповсюджуються строки
звернення до суду, які позивач
пропустив.

Вислухавши пояснення представників
позивача, відповідача та третьої особи,
дослідивши матеріали справи, судом
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» нещасний випадок - це
обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть.

При цьому, перелік обставин, за яких
настає страховий випадок, визначається
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

Як встановлено в судовому засіданні, 12
квітня 2011 року близько 14 год. 30 хв.,
ОСОБА_4, перебуваючи на території
машино-тракторного парку ДП «Київська
Русь» Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Інвест
Україна» в с. Фарбоване Яготинського
р-ну Київської обл., знаходячись на
покрівлі даху ангару для зберігання
сільськогосподарської техніки,
відстебнув канат від колиски, так як
той був короткий, та пішов зрізувати
кріплення листа шиферу. Через деякий
час, у зв'язку провалом покрівлі, ОСОБА_4
впав з даху до низу, в наслідок чого
загинув.

Згідно із наказом Територіального
управління Держгірпромнагляду у
Київській області та м. Києві № 95-Р від
13 квітня 2011 року було призначено
комісію із спеціального розслідування
даного нещасного випадку, результатом
роботи якої є Акт від 06 червня 2011 року
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року о 14
год. в ПрАТ «Будівельно-монтажне
управління № 10» по формі Н-5 (а.с. 8-13).

При цьому, вказаною спеціальною
комісією при розслідуванні
вищезазначеного нещасного випадку був
зроблений висновок, що оскільки ОСОБА_4
був фактично допущений до роботи за
усною домовленістю голови правління
ПрАТ «БМУ № 10» то відповідно до п. 2
Порядку на цей нещасний випадок
поширюється дія даного Порядку. Таким
чином, члени комісії, вважаючи, що
нещасний випадок з ОСОБА_4 пов'язаний з
виробництвом ПрАТ «БМУ № 10» та
керуючись п. 14 Порядку склали Акт за
формою Н-1 (а.с. 14-18).

Разом з тим, із матеріалів спеціального
розслідування нещасного випадку із
смертельним наслідком вбачається, що
член комісії - страховий експерт з
охорони праці Яготинського відділення
ВД ФССНВВ Пророченко С.А. висловив
особливу думку з приводу Акта про
нещасний випадок (а.с. 19-22).

Так, на думку Пророченка С.А., висновок
комісії про те, що нещасний випадок із
ОСОБА_4 пов'язаний з виробництвом,
суперечить встановленим фактам під час
розслідування нещасного випадку та
відображеним в Акті спеціального
розслідування обставинам, а також
матеріалам доданим до Акту. Відповідно
до Договору та розрахунків, з
матеріалів розслідування випливає, що
ФОП ОСОБА_13 співпрацював з ПрАТ «БМУ №
10» як підрядник. При цьому, згідно
пояснень ОСОБА_14 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, який
діяв від імені ФОП ОСОБА_15, виконував
всі роботи згідно Договору протягом
останніх декількох років. Також, згідно
пояснення ОСОБА_15, ОСОБА_16 сам знаходив
об'єкти для виконання робіт.

При цьому, ОСОБА_12 зазначає, що оплату
за виконання роботи по заміні шиферу на
покрівлі в ДП «Київська Русь», ТОВ
«Агро Інвест Україна» планувалось
провести згідно договору укладеного з
ФОП ОСОБА_17 Ці обставини також знайшли
своє підтвердження і в поясненні
ОСОБА_5, ОСОБА_14 та ОСОБА_18, з яких
вбачається, що в день, коли стався
нещасний випадок, ОСОБА_16, ОСОБА_18 та
ОСОБА_14 виїхали в с. Фарбоване
визначитись з обсягом робіт та
вирішити, чи візьмуться вони за її
виконання. Проте, ОСОБА_16, ОСОБА_18,
ОСОБА_14 ніколи не перебували у трудових
відносинах із ПрАТ «БМУ № 10», не
отримували заробітну плату, а тому на
них не поширювався внутрішній трудовий
розпорядок, а роботу ті виконували на
умовах договору підряду, на свій ризик.

Крім того, ОСОБА_12 звертав увагу, що
комісією не було взято до відому і той
факт, що на підприємстві створено
службу охорони праці, керівники
підрозділів та особи, що виконують
роботи підвищеної небезпеки, пройшли
навчання та перевірку знань з питань
охорони праці, з всіма працівниками
підприємства проводяться відповідні
інструктажі, навчання та перевірка
знань з записами в журналах,
працівників забезпечено спецодягом,
засобами захисту, працівники проходять
медичні огляди відповідно до показань.
Таким чином, направляти осіб ПрАТ «БМУ
№ 10», які не навчені та без керівника
робіт - це не в правилах керівництва
підприємства. Це в свою чергу вказує на
те, що робітники під час проведення для
визначення обсягу робіт та вартості за
можливо виконану роботу не були
фактично допущені до виконання робіт, а
виконували роботи на свій страх і
ризик, що і підтверджується
поясненнями працівників бригади.

Щодо змісту спеціального
розслідування нещасного випадку від 17
травня 2011 року також висловив окрему
думку голова правління ПрАТ «БМУ № 10»
ОСОБА_5, в якій, серед іншого, зазначив,
що ОСОБА_16 в день нещасного випадку
знаходився на території
машинно-тракторної бригади для
визначення обсягу робіт та вартості за
можливо виконану роботу, яку повинен
був виконувати на умовах
договору-підряду. Вказівок піднятись
на дах ангару йому ніхто на надавав, а
тим більше проводити там демонтаж
шиферу. Для безпечного проведення
необхідних обмірів, визначення обсягу
робіт підрядниками без знаходження
людей на покрівлі ангару їм був наданий
кран із колискою. Висновок комісії, що
ОСОБА_4 фактично був допущений до
виконання робіт, як працівник ПрАТ «БМУ
№ 10», є необґрунтованим та не
підтверджується матеріалами
розслідування. При цьому, ОСОБА_5
зазначив, що його дії щодо дозволу
ОСОБА_4 для безпечного проведення
обмірів та визначення обсягу робіт на
умовах договору підряду скористатись
краном підприємства не змогли
потягнути за собою тих наслідків, що
сталися.

Крім того, ОСОБА_19 в своїй окремій думці
зазначила, що в даному випадку не можна
вважати залучення до роботи за усною
домовленістю з застосуванням ст. 24 КЗпП
України, оскільки, як випливає з
пояснень свідків нещасного випадку
ОСОБА_14 та ОСОБА_18, їх на роботу
запросив ОСОБА_4, а з ОСОБА_5 вони навіть
не зустрічалися і тим більше не
обговорювали можливість їх
зарахування на роботу та її оплату (а.с.
26).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 24 КЗпП України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4, відповідно до копії трудової
книжки останнього (а.с. 27), у трудових
відносинах з ПрАТ «БМУ № 10» не
перебував, а відповідно до листа ПрАТ
«БМУ № 10» від 05 квітня 2012 року, який
підписано т.в.о. голови правління
ОСОБА_20, головним бухгалтером ОСОБА_21
та начальником відділу кадрів ОСОБА_19,
ОСОБА_4 працював на будівельних
майданчиках ПрАТ «БМУ № 10», як
представник субпідрядної організації
ФОП ОСОБА_15 (а.с. 28).

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 837
Цивільного кодексу України визначено,
що за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Таким чином, на підставі встановлений
обставин та з урахуванням норм чинного
законодавства, суд приходить до
висновку, що у даному випадку, мова йде
не про укладання трудового договору, а
про виконання разової роботи, що є
елементом договору підряду, згідно
якого «Підрядник» виконує роботу на
свій ризик і забезпечує себе роботою
самостійно.

Разом з тим, згідно п. 1 Порядку дія
цього Порядку поширюється на нещасні
випадки, що сталися з особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
за умови добровільної сплати ними
внесків на державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, згідно ст. 11 Закону України
«Про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, які
забезпечують себе роботою самостійно,
укладають з Фондом соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві договір про добровільну
участь у страхуванні від нещасних
випадків.

Разом з тим, з матеріалів справи та
пояснень сторін у судовому засіданні
судом встановлено, що ОСОБА_4 договір
про добровільну участь у страхуванні
від нещасних випадків з Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку не укладав, а тому на нещасний
випадок, який стався з ним не може
поширюватись дія вищезазначеного
Порядку. Такий нещасний випадок мав би
розслідуватись відповідно до Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків невиробничого
характеру, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 березня 2001 року № 270, із
складанням, при цьому, Акту за формою
НТ.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що нещасний випадок, що
стався з ОСОБА_4, є таким, що не
пов'язаний з виробництвом.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
як на підставу для задоволення позову в
частині вимог про скасування Акту
спеціального розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року з
ОСОБА_4, та Акту про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
від 06 червня 2011 року, знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні,
суд прийшов до висновку, що дані вимоги
є обґрунтованими і такими що
підлягають задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до ст.ст. 18, 55 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» до повноважень
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі її
територіальних органів належить
представництво в державних органах в
тому числі й судах.

У зв'язку з чим, позивач - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області не вийшло за межі
наданих йому повноважень, оскільки
акти форми Н-5 та Н-1 є підставою для
проведення страхових виплат Фондом, а
тому вони зачіпають інтереси Фону, який
згідно ст.ст. 21, 55 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» і тому має право на
звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача призначити повторне
спеціальне розслідування нещасного
випадку, що стався 12 квітня 2011 року з
ОСОБА_4, не підлягають задоволенню,
оскільки захист судом прав та
інтересів позивача в такий спосіб є
нічим іншим як перебиранням на себе
функцій Держгірпромнагляду або його
територіального органу, до виключної
компетенції керівника котрих належить
вирішення питань щодо призначення
повторного (додаткового) спеціального
розслідування нещасного випадку.

На підставі зазначеного суд прийшов до
висновку, що позов Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Яготинському районі
Київської області до Територіального
управління державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Київській області та м. Києві, треті
особи: Приватне акціонерне товариство
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_3, про скасування актів
та зобов'язання вчинити дії, підлягає
частковому задоволенню.

В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача
Територіального управління державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві судовий
збір на користь держави в сумі 229 грн. 40
коп.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 837 Цивільного кодексу України, ст.
24 КЗпП України, ст. 11, 14, 18, 21, 55 Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», п.п. 1, 14 Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінетом
Міністрів України від 25 серпня 2004 року
№ 1112, та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179,
208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Акт про нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, за формою Н-1 від 06 червня
2011 року та Акт спеціального
розслідування нещасного випадку, що
стався 12 квітня 2011 року в ПрАТ
«Будівельно-монтажне управління № 10»,
за формою Н-5 від 06 червня 2011 року -
скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Територіального управління
державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Київській області та м. Києві на
користь держави судовий збір у розмірі
229 (двісті двадцять дев'ять) 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: