Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2013 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення
Тячівського районного суду від 25
лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус
Тячівського районного нотаріального
округу позов про визнання права
власності на спадкове майно та
визнання частково недійсним правочину.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її мати ОСОБА_4 Після її
смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку
житлового будинку в АДРЕСА_1. Вона та її
батько - відповідач ОСОБА_2 прийняли
спадщину шляхом вступу в управління та
володіння спадковим майном. 26 червня 2008
року виконком Тернівської сільської
ради оформив право власності на увесь
будинок за її батьком, який 16 червня 2009
року продав його іншому відповідачу
ОСОБА_3

Посилаючись на те, що відповідачі
порушили її майнові права, позивачка
просила визнати за нею право власності
на 1/4 частку спірного житлового будинку
в порядку спадкування та визнати в цій
частині недійсним договір
купівлі-продажу будинку, укладений 16
червня 2009 року її батьком та ОСОБА_3

Рішенням суду у позові відмовлено

В апеляційній скарзі позивачка просить
рішення скасувати, ухваливши нове,
яким її вимоги задовольнити. Вказує на
те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи. Окрім того, суд
неправильно застосував матеріальний
закон.

Колегія суддів вважає, що скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

По справі є доведеними та
встановленими слідуючі факти та
обставини.

Батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у
шлюбі перебували з 1970 по 1998 роки (а.с. 7-8).

За цей час вони побудували житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивачки
померла і на належну їй 1/2 частину майна
у спільній сумісній власності
подружжя, в т.ч. 1/2 частку зазначеного
вище будинку відкрилась спадщина (а.с.
7).

В цьому будинку на час відкриття
спадщини проживали позивачка та її
батько. Вони згідно положень ч. 1 ст. 549
ЦК України (ред. 1963 року) вважаються
такими, що прийняли спадщину (а.с. 138-139).

26 червня 2008 року виконком Тернівської
сільської ради прийняв рішення №46,
яким оформив право власності на увесь
житловий будинок за батьком позивачи
ОСОБА_2 (а.с. 12).

Дане рішення виконкому рішенням
Тячівського районного суду від 28
серпня 2013 року, як незаконне, було
скасовано. Рішення суду набуло
чинності (а.с. 138-139).

16 червня 2009 року батько позивачки за
договором купівлі-продажу продав
житловий будинок ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

Отже є доведеним, що позивачка ОСОБА_1
та її батько ОСОБА_2 після смерті їх
матері та дружини у 1998 році успадкували
кожний по 1/4 частині спірного житлового
будинку.

За інформацією Тячівської державної
нотаріальної контори №294/02-14 від 20
травня 2013 року жоден із спадкоємців до
теперішнього часу спадщину не оформив
і свідоцтво про право на спадщину за
законом не одержав (а.с. 122).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Оскільки при укладенні 16 червня 2009 року
договору купівлі-продажу будинку
батько позивачки окрім належних йому 3/4
часток відчужив також 1/4 частку
будинку, яку успадкувала позивачка, то
цей право чин суперечить ст. ст. 316, 317,
319, 321, 346 ЦК України.

Згідно цих норм позивачка правомірно
набула право власності на ? частину
спірного будинку, оскільки в
установлений законом строк прийняла
спадщину після смерті матері. Її право
власності є непорушним, позбавлена або
обмежена права власності позивачка
могла бути лише у випадку та в порядку,
встановлених законом.

Жодної з підстав, встановлених ст. 346 ЦК
України, для припинення права
власності позивачки на належне їй
майно, немає.

При цьому колегія також виходить з
приписів ч. 3 ст. 1296 ЦК України про те, що
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Враховуючи наведене, відповідно до
положень ч. 3 ст. 215 ЦК України договір
купівлі-продажу будинку від 16 червня 2009
року у ? частині підлягає визнанню
недійсним.

Оскільки позивачка не позбавлена
можливості оформити за собою право на
спадщину та одержати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальній
конторі згідно з роз'ясненням, що
міститься у п. 23 постанови Пленуму
Верховного суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» у вимогах про
визнання права власності на 1/4
спадкового майна слід відмовити.

Викладене вище в силу вимог ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Тячівського районного суду
від 25 лютого 2013 року скасувати,
ухваливши нове, яким вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати недійсним у ? його частини
договір купівлі-продажу домоволодіння
№47 по вул. Соколівській в с. Петрушів
Тічівського району Закарпатської
області, укладений 16 червня 2009 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Тячівського
районного нотаріального округу за №202.

У вимогах ОСОБА_1 про визнання права
власності на 1/4 частину вказаного
будинку в порядку спадкування -
відмовити.

Рішення набирає законної сили
після його проголошення, але може бути
оскаржено протягом 20 днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя