Справа № 2-2535/11
Провадження № 2/496/42/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2013 року

м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря - Шубинської А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Біляївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Дачненська
сільська рада Біляївського району
Одеської області, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на землю, про знесення самочинного
будівництва та відновлення меж
землекористування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
вказаним позовом та просила ухвалити
рішення, яким зобов'язати відповідача
усунути перешкоди позивачці у
здійсненні права власності на земельну
ділянку площею 0,132 га, що призначена для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка), яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
відновлення межі землекористування
шляхом знесення паркану, яким
відгороджено частину присадибної
ділянки, закріпленої за будинком
АДРЕСА_1 з незаконним приєднанням
вказаної частини земельної ділянки до
присадибної ділянки, закріпленої за
будинком АДРЕСА_2; надання позивачці
безперешкодного доступу до криниці
(колодязя), що знаходиться на межі
землекористування суміжних
присадибних ділянок, закріплених за
будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та
зобов'язати відповідача знести (за його
рахунок) самочинно збудований гараж за
адресою: АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
їй належить земельна ділянка площею 0,132
га, що призначена для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці
розташований житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
власницею ? часток якого, позивачка є
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 13.09.1968 року
після смерті її батька ОСОБА_3 Належна
позивачці земельна ділянка
використовується нею за цільовим
призначенням. Власником сусіднього
житлового будинку з надвірними
будівлями, який знаходиться на
суміжній присадибній земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2, є
відповідач. У спільному користуванні
позивачки та відповідача, як суміжних
землекористувачів, раніше знаходилась
криниця (колодязь), що є межовою
спорудою. Згідно трудової угоди від
10.03.1957 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як
замовники, з одного боку, та ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 як підрядники, з другого боку,
домовились про виконання робіт,
пов'язаних з очищенням та ремонтом
вказаної криниці, яка ними спільно
використовувалась. За результатами
виконання вказаних робіт за трудовою
угодою від 10.03.1957 року підрядниками
видано письмову розписку про те, що за
виконані роботи ними одержано від
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 гроші у сумі 740 рублів.
Таким чином, трудовою угодою від 10.03.1957
року підтверджується та обставина, що
витрати, необхідні для утримання
криниці (колодязя) в належному стані,
користувачі вказаних двох сусідніх
присадибних ділянок несли у рівних
частинах за домовленістю між ними.
Протягом усього часу господарювання
кожного з сусідів на належних їм
суміжних присадибних ділянках, що
перебувають у користуванні сторін, а
саме до 2008 року сусідами спільно
використовувалась вказана криниця
(колодязь), що є межовою спорудою. У 2008
році відповідачем замовлено в
Біляївській філії КП «Одеське МБТІ та
РОН» технічний паспорт на належне йому
домоволодіння, що знаходиться за вище
зазначеною адресою. Відповідач
порушуючи існуючу домовленість про
спільне використання криниці,
повідомив інженеру Біляївської філії
КП «Одеське МБТІ та РОН», яким
виготовлявся технічний паспорт на
вказане домоволодіння, недостовірні
дані про те, що криниця (колодязь),
начебто знаходиться в його
відособленому

користуванні. Отримані дані були
незаконно внесені до технічного
паспорту на домоволодіння. Після цього,
уже посилаючись на ту обставину, що
згідно даних технічного паспорту
вказана криниця знаходиться в його
відособленому користуванні,
відповідач та члени його сім`ї не
допускають позивачку до користування
вказаною межовою спорудою. Крім того,
протягом 2008 року на земельній ділянці,
що знаходиться в користуванні
відповідача, ним здійснено самочинне
будівництво - гаражу, без належного
дозволу та належно затвердженого
проекту, також з істотними порушеннями
будівельних норм та правил. При цьому
частина самочинно збудованого
відповідачем гаража зведена на
присадибній ділянці позивачки. Таким
чином, відповідачем самовільно зайнято
частину належної позивачці
присадибної земельної ділянки, що
межує з присадибною ділянкою
відповідача. Відповідач самовільно
захоплену ним частину земельної
ділянки відгородив парканом і
користується нею, що перешкоджає
позивачці у здійсненні права володіти
і користуватися відгородженою
частиною присадибної ділянки. У зв'язку
з цим позивачка змушена звернутися до
суду.

25.04.2013 року провадження по справі було
зупинено до розгляду апеляційним судом
Одеської області заяви ОСОБА_1 про
перегляд рішення суду за ново
виявленими обставинами.

26.11.2013 року ухвалою суду провадження по
справі було відновлено.

До судового засідання позивачка та її
представник не з`явилися про причини не
явки суд не повідомили, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
слухання справи (а.с.183).

У судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав, та
пояснив, що вимоги позивача є
безпідставними, оскільки позивачкою не
надано підтверджуючих документів, які
б підтверджували зазначені порушення.

Представник третьої особи Дачненської
сільської ради Біляївського району
Одеської області до судового засідання
не з`явився, але надіслав заяву в якій
просив справу слухати у його
відсутність (а.с.184).

Заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, оцінивши надані докази, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки
площею 0,132 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, та призначена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 917205 від
02.10.2006 року (а.с.10) та відповідно до акту
встановлення меж в натурі від 21.05.2005
року (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право
спадкування за законом ОСОБА_1 після
смерті ОСОБА_3 отримала спадок житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с13).

Згідно технічного паспорту від 10.07.2007
року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 записані
власниками житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25-30).

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17.02.2008 року
ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_7 -
житлового будинку з надвірними
спорудами за АДРЕСА_2 (а.с.31) та
відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№18559902 від 18.04.2008 року ОСОБА_2 належить 1/1
частина вищезазначеного житлового
будинку (а.с.33).

21.03.2013 року ОСОБА_2 зареєстровано в КП
«ОМБТІ та РОН» право приватної
власності на житловий будинок АДРЕСА_2
з надвірними спорудами, відповідно
технічного паспорту від 21.03.2013 року
(а.с.159-163).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 23.05.2013 р. апеляційна скарга
ОСОБА_1 була задоволена, рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 12 вересня 2011 року було
скасоване. Позов ОСОБА_1 у частині
визнання недійсними свідоцтва про
право

власності на житловий будинок і
свідоцтва про право на спадщину за
законом був задоволений, визнано
недійсним свідоцтво від 02 жовтня 2007
року на ім'я ОСОБА_7

про право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_2

Одеської області, а також визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 17 лютого 2008
року видане на ім'я ОСОБА_2 Біляївською
державною нотаріальною конторою
Одеської області, яке зареєстроване у
реєстрі за №1-915 (а.с.188-191).

Разом з тим, з огляду на вищезазначене,
доводи позивачки ОСОБА_1, що колодязь є
межовою спорудою, спростовані в
судовому засіданні та не мають під
собою підґрунтя, так як всі надвірні
споруди та будівлі були внесені до
технічного паспорту виготовленим
ОСОБА_2 станом на 21.03.2013 року (а.с.159-163) та
до технічного паспорту станом на 10.07.2007
року (а.с.25-30), з яких видно, що колодязь
не є межовою спорудою.

Крім того, позивачці, при приватизації
земельної ділянки по АДРЕСА_1, були
відомі межі земельної ділянки,
оскільки ОСОБА_1 був виданий акт від
21.05.2005 року, який був підписаний
позивачкою та суміжними
землекористувачами. З якого
вбачається, що проведено обстеження і
встановлення в натурі меж земельної
ділянки, переданої у приватну
власність

ОСОБА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд за
вище зазначеною адресою. В натурі межі
земельної ділянки закріплені межовими
знаками, всі присутні з ними
ознайомлені. Ніяких заперечень з боку
представників щодо меж земельної
ділянки не заявлено та не вказано того,
що колодязь є межовим знаком.

Як вбачається зі свідоцтва про право
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_3, ОСОБА_1 отримала в спадок
житловий будинок, розташований в с.
Дачне, Біляївського району Одеської
області, без зазначення надвірних
споруд у тому числі і колодязя (а.с.13).

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку ще 02.10.2006
року, тобто задовго до оформлення на
ім`я ОСОБА_2 технічного паспорту.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України
передбачають, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

Крім того, суд не може погодиться з
доводами позивачки про те, що частина
самочинно збудованого відповідачем
гаража зведена на присадибній ділянці
позивачки, відповідач відгородив
парканом самовільно захоплену ним
частину земельної ділянки і
користується нею, що перешкоджає
позивачці у здійсненні права володіти
і користуватися відгородженою
частиною присадибної ділянки, оскільки
ОСОБА_1 не було надано суду з цього
приводу жодного належного та
допустимого доказу (висновків або
актів відповідних комісії щодо
порушення з боку відповідача меж
земельної ділянки позивачки чи
незаконне захоплення її земельної
ділянки, тощо), крім того, зазначені
обставини були спростовані
відповідачем у судовому засіданні,
який зазначив, що коли були встановлені
межі земельної ділянки позивачки в
натурі, остання відразу встановила
паркан по її межам.

Таким чином доводи позивачки про те, що
ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачці у
здійсненні права власності на її
земельну ділянку площею 0,132 га та те, що
частина збудованого ОСОБА_2 гаража
зведена ним на її присадибній ділянці
не знайшли свого підтвердження у
судовому засіданні.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 78, 90, 96, 152, 212 Земельного кодексу
України, ст.ст. 391, 392 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Дачненська
сільська рада Біляївського району
Одеської області, про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на землю, про знесення самочинного
будівництва та відновлення меж
землекористування - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Біляївського районного суду Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області
Горяєв І.М.