Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/3276/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.12.2013 Заводський
районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Прокопенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради
про визнання права власності на частку
земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

15. 10. 2013 ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Миколаївської міської ради
про визнання права власності на 3/5
частки земельної ділянки житлового
будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідно до договору дарування від 30.
12. 1975 позивачці належить на праві
власності 3/5 частки житлового будинку і
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1. При укладенні зазначеного
договору дарування частки житлового
будинку сторони не обумовили, що
відчужується земельна ділянка, на якій
знаходиться відчужувана частина
житлового будинку. Інші 2/5 частки
земельної ділянки житлового будинку
АДРЕСА_1 позивачці належить у порядку
спадкування після смерті її чоловіка
ОСОБА_2, на підставі рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11. 01. 2013 у справі № 2/487/262/13.

Позивач як власник 3/5 частки житлового
будинку і господарських будівель за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 30. 12. 1975 на теперішній час
обмежена у здійсненні своїх прав у
повному обсязі, оскільки документально
право власності на вказану 3/5 земельної
ділянки не оформлено. Також при
зверненні до нотаріуса, останнім
звернуто увагу позивача на той факт, що
частки співвласників у праві спільної
власності на земельну ділянку
домоволодіння не визначено, що є
перешкодою для оформлення спадщини. За
вказаних обставин позивач звернулася
до суду.

Позивач до судового засідання не
з'явилася, суду надала заяву, в якій
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, викладені у позові обставини
підтвердила, просила суд позов
задовольнити.

Представник відповідача надав суду
заяву, в якій просив суд справу
розглядати за його відсутності, проти
задоволення позовних вимог не
заперечував, вирішення справи віддав
на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачці на
підставі договору дарування від 30. 12. 1975
належить на праві власності 3/5 частки
житлового будинку і господарських
будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, встановлено, що після
смерті її чоловіка ОСОБА_2 відкрилася
спадщина, в тому числі і на належні
останньому інші 2/5 частки житлового
будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку за
тією ж адресою, площею 0, 22 га.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11. 01. 2013 у справі № 2/487/262/13
визнано за ОСОБА_1 право власності на
вказані вище 2/5 частки земельної
ділянки площею 0, 22 га, для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, що розташована
в Заводському районі м. Миколаєва за
адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування
за законом після смерті її чоловіка -
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Земельна ділянка житлового будинку
належала позивачці та померлому ОСОБА_2
на праві приватної (спільної сумісної)
власності на підставі державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого 19 вересня 1994 року
Великокорениською селищною ради на
підставі рішення Великокорениської
селищної ради від 13. 04. 1994 № 14/17 і
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 388.

Відповідно до зазначеного вище
державного акту на право приватної
власності на землю від 19. 09. 1994 земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1 було надано
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель.

При цьому частки співвласників
земельної ділянки житлового будинку в
акті на право приватної власності на
землю визначено не було.

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначено, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею, спорудою,
та на ту частину земельної ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 377 ЦК України якщо
договором про вiдчуження житлового
будинку, будiвлi або споруди розмiр
земельної дiлянки не визначений, до
набувача переходить право власностi на
ту частину земельної дiлянки, яка
зайнята житловим будинком, будiвлею або
спорудою, та на частину земельної
дiлянки, яка є необхiдною для їх
обслуговування.

В підпункті ґ) пункту 18 постанови
Пленуму ВСУ від 16. 04. 2004 № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснено, що,
вирішуючи спори про право власності на
земельну ділянку, суди мають виходити з
того, що до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду в період з
31. 12. 2003 по 31. 12. 2009, згідно зі статтею 377
ЦК, а з часу внесення змін до статті 120
ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. №
997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК,
переходило право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором; а
якщо договором це не було визначено, до
набувача переходило право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування. В разі переходу права
власності на будівлі та споруди до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначалось пропорційно часткам осіб у
вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено в договорі відчуження
останніх, а при переході права
власності на будівлі та споруди до
фізичних або юридичних осіб, які не
могли мати у власності земельні
ділянки, до них переходило право
користування земельною ділянкою.

Судом з'ясовано (в порядку, визначеному
п. 18-1 постанови Пленуму ВСУ від 16. 04. 2004
№ 7), що при відчуженні (даруванні) 3/5
часток житлового будинку АДРЕСА_1 про
те, що відчужується і відповідна 3/5
часткам земельна ділянка, сторонами не
визначалося в договорі, однак, на
теперішній час, законодавчо визначеної
можливості укладення між відчужувачем
і набувачем відповідного додатку до
цього договору щодо права набувача на
земельну ділянку немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, при
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право
власності на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб.

За такого, на момент отримання
державного акту на право приватної
власності на землю, виданого 19 вересня
1994 року Великокорениською селищною
ради на підставі рішення
Великокорениської селищної ради від 13.
04. 1994 № 14/17 і зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 388,
частки співвласників житлового
будинку АДРЕСА_1 у праві спільної
власності на земельну ділянку
житлового будинку фактично складали: у
ОСОБА_1 - 3/5, у ОСОБА_2 - 2/5.

Таким чином, до позивачки ОСОБА_1, яка
придбала (прийняла в дар) 3/5 частки
житлового будинку за договором
дарування від 30. 12. 1975, у передбаченому
ч. 1 ст. 120 ЗК України порядку перейшло
право власності і на земельну ділянку,
на якій вони розміщені, а тому вона
набула права власності і на 3/5 часток
земельної ділянки житлового будинку
АДРЕСА_1.

З урахуванням положень ст. 120 ЗК
України, ст. 377 ЦК України та роз'яснень,
наданих Пленумом ВСУ у постанові від 16.
04. 2004 № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

При цьому, при роз'ясненні порядку
виконання рішення слід зазначити, що на
теперішній час (з набранням законної
сили даного рішення), з урахуванням
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11. 01. 2013 у справі № 2/487/262/13,
право власності позивачки на 3/5 частки
земельної ділянки житлового будинку
АДРЕСА_1 підтверджується даним
рішенням, а на інші 2/5 частки земельної
ділянки - рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 11. 01. 2013
у справі № 2/487/262/13.

Вимог про відшкодування понесеного
судового збору позивачем не
заявлялося.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 208-218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської
міської ради про визнання права
власності на частку земельної ділянки
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/5
частки земельної ділянки площею 0, 22 га,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, що розташована в Заводському
районі м. Миколаєва за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення набуває законної сили через 10
днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва в строк та порядок,
визначені ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська