Справа № 444/2590/13
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/7968/13
Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретаря: Глинського О.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 28 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення позики, -

в с т а н о
в и л а:

рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 28.10.2013 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
230879,92 грн., з яких: 211816,44 грн. - боргу та
19063,48 грн. - три проценти річних.
Зобов'язано стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 2308,79 грн. сплаченого
судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду в частині стягнення з нього 19063,48
грн. - три проценти річних - скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити у стягненні цієї суми.
Так, на його думку, рішення суду в
згаданій частині є незаконним,
оскільки судом не було враховано в
повній мірі норм матеріального та
процесуального права, що підлягали до
застосування. Так, суд повинен був
застосувати строк позовної давності до
штрафу (виду неустойки) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК
України), яким є оспорювані три
проценти річних (19063,48 грн.), та який
минув 17.09.2012 року враховуючи, що
сторонами було встановлено суму боргу
востаннє 17.09.2011 року у борговій
розписці та про що він просив у заяві
про застосування строків давності.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився, однак суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у його
відсутності, враховуючи, що такий був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, жодних
клопотань про відкладення розгляду
справи не подав, зважаючи на вимоги ст.
305 ЦПК України та те, що у судовому
засіданні брав участь його
представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача в заперечення
апеляційної скарги, відповідача та
його представника на підтримання
скарги, дослідивши матеріали справи,
оцінивши доводи осіб, що беруть участь
у справі в їх сукупності в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає та підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
- немає.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 552 Цивільного кодексу
України сплата (передання) неустойки не
звільняє боржника від виконання свого
обов'язку в натурі. Сплата (передання)
неустойки не позбавляє кредитора права
на відшкодування збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
за змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання. При
цьому слід ураховувати, що проценти на
неустойку не нараховуються (частина
друга статті 550 ЦК).

Відповідно до змісту п. 27 згаданої
Постанови положення частини третьої
статті 551 ЦК України про зменшення
розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи,
було встановлено судом першої
інстанції та сторонами не оспорюється
між сторонами виникли договірні
зобов'язання внаслідок укладення двох
договорів позики, що підтверджується
відповідними розписками (а.с. 3, 4). Строк
давності звернення до суду за одним -
минув, а тому судом позов у цій частині
залишено без задоволення. За іншим же
строк давності не минув, суму боргу за
таким (211816,44 грн.) відповідач не оспорює
та така була підставно стягнута судом з
відповідача на користь позивача. Крім
цього, судом було ухвалено стягнути три
відсотки річних (19063,48 грн.) за трирічний
період неповернення суми боргу
відповідачем - позивачу.

Не оспорюючи періоду нарахування
такої, її розміру, однак вважаючи
вказану суму видом неустойки (штрафом)
відповідач у апеляційній скарзі
просить рішення в частині стягнення
такої скасувати з відмовою у позові,
враховуючи, що річний строк на
повернення такої - минув, оскільки він
обраховує його із часу отримання
останньої частини позики 17.09.2011 року, а
з позовом до суду позивач звернувся
23.08.2013 року.

Враховуючи згадані вище вимоги закону
колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги про те, що стягнуті
судом першої інстанції (відповідно до
ст. 625 ЦК України) 19063,48 грн. - три
проценти річних є видом неустойки, а
саме штрафом - необґрунтованими,
оскільки як вказано вище три відсотки
річних, які зобов'язаний сплатити
боржник, який прострочив виконання
зобов'язання (що у даному випадку
виникло внаслідок укладення між
сторонами договору позики) за весь час
прострочення, згідно ч.2 ст. 625 ЦК
України, - мають іншу правову природу
ніж неустойка (штраф, пеня), що
передбачені ст. 549 ЦК України та є
компенсацією від боржника за
неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вказане, оскільки стягнута
судом сума трьох відсотків річних
компенсації не є видом неустойки
(штрафом), тому до вимоги про стягнення
цієї суми не застосовується п.1 ч.2 ст. 258
Цивільного кодексу України, яким
передбачена скорочена позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені), а
загальний строк позовної давності у
три роки, який на час звернення до суду
за вказаною вимогою про стягнення
коштів за договором позики та
компенсації за їх невчасне повернення
не минув.

Тому доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, є безпідставними та таку
слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 28 жовтня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник