Справа №587/1960/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Степаненко О. А.Номер
провадження 22-ц/788/2581/13 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Сумського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Новосуханівської сільської ради
Сумського району Сумської області

про визнання дійсними розпорядження
сільського голови про передачу
квартири,

в с т а н
о в и л а :

Ухвалою суду від 23 вересня 2013 року
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Новосуханівської сільської ради
Сумського району Сумської області про
визнання дійсними розпорядження
сільського голови №55 від 15 липня 2004
року про передачу ОСОБА_3 у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 та видачу
свідоцтва про право власності на
вказану квартиру на ім'я ОСОБА_3 закрито
у зв'язку з наявністю такого, що набрало
законної сили рішення суду між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду з тих
підстав, що судом були порушені норми
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

09 липня 2009 року Сумський районний суд
Сумської області ухвалив рішення у
справі № 2-44/2009, яким, зокрема,
задовольняючи позов ОСОБА_4 визнав
частково недійсними:

- розпорядження сільського голови
Новосуханівської сільської ради
Сумського району від 15 липня 2004 року
про передачу ОСОБА_3 у приватну
власність квартири АДРЕСА_1

- та свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, видане
Новосуханівською сільрадою 31 січня 2005
року на ім'я ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 та її неповнолітнім
сином ОСОБА_5 право власності, по 1/3
частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалюючи назване рішення, Сумський
районний суд Сумської області виходив
з того, що ОСОБА_4 зі своїм
неповнолітнім сином ОСОБА_5 з січня 2001
року постійно проживають в квартирі
АДРЕСА_1 в якості членів сім'ї
відповідача ОСОБА_3, а з 15 березня 2005
року вони зареєстровані в ній, тому
поряд з відповідачем мають право
приймати участь у приватизації
спірного жилого приміщення, в той же
час вони були позбавлені такої
можливості, а тому суд визнав їх право
на участь у приватизації квартири
порушеним (а.с.40).

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області від 16 березня 2010 року рішення
Сумського районного суду Сумської
області від 09 липня 2009 року в частині
вирішення позову ОСОБА_4 скасоване та
ухвалене нове рішення про часткове
задоволення позову:

визнано недійними розпорядження
сільського голови Новосуханівської
сільської ради Сумського району від 15
липня 2004 року про передачу ОСОБА_3 у
приватну власність квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_3, видане
Новосуханівською сільрадою 31 січня 2005
року.

В задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4, Апеляційний
суд Сумської області виходив з того, що
у відповідності зі ст. 64 ЖК України
ОСОБА_4, як член сім'ї наймача -
відповідача по справі, з дозволу якого
ще з 2001 року постійно проживала у
спірній квартирі разом з неповнолітнім
сином, а тому набула право користування
спірним жилим приміщенням. Згідно з ч.2
ст.8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»
приватизація спірної квартири мала
відбуватись за участю ОСОБА_4, як члена
сім'ї наймача жилого приміщення.
Відсутність письмової згоди позивачки
на передачу займаної квартири у
спільну власність тягне визнання
недійсною всієї, а не в частині,
приватизації квартири, як-то:
розпорядження про передачу квартири у
приватну власність відповідачу ОСОБА_3
та свідоцтва про право власності на
житло на його ім'я, а також не може
свідчити про наявність у позивачки та
її неповнолітнього сина права
власності на 1/3 частину квартири, за
кожним, так як суд не вправі вирішувати
це питання за орган приватизації (а.с.
41).

Звертаючись до суду з позовом,
заявленим у даній справі, ОСОБА_3 просив
суд визнати дійсними розпорядження
Сільського голови Ново-суханівської
сільської ради Сумського району № 55
від 15 липня 2004 року про передачу йому у
приватну власність квартири АДРЕСА_1
та свідоцтва про право власності на
вказане жиле приміщення, видане йому
Новосуханівською сільською радою 31
січня 2005 року ( тобто визнати дійсними
розпорядження і свідоцтво, які
рішенням суду від 16.03.2010 р. вже визнані
недійсними) (ас. 10).

В обґрунтування названих позовних
вимог ОСОБА_3 посилався на те, що у
своєму позові ОСОБА_4 зазначала
обставини, з якими він не згодний.
Зокрема, що до спірної квартири
АДРЕСА_1, вона вселилася як член його
сім'ї, вела з ним спільне господарство;
що приватизація спірної квартири
ОСОБА_3 була здійснена на підставі
довідки про склад сім'ї, в яку помилково
не були включені члени родини ОСОБА_3:
дружина - ОСОБА_4 та їх малолітній син,
які фактично проживали в квартирі.
ОСОБА_3 зазначав, що сільська рада
заперечувала проти позову ОСОБА_4,
оскільки на момент здійснення
приватизації спірної квартири ОСОБА_4
на території сільської ради
зареєстрована не була і фактично не
проживала, а отже права на участь у
приватизації зазначеної квартири не
мала, але ці обставини суд не врахував.

Заявляючи позов у даній справі ОСОБА_3
зазначав, що з такими доводами раніше
поданого ОСОБА_4 позову він не
погоджується, зазначає, що на момент
приватизації квартири він проживав в
квартирі один, ОСОБА_4 з ним не
проживала, спільного господарства не
вела, тому довідка про склад сім'ї є
вірною і видана згідно дійсного складу
сім'ї на момент приватизації. Вважає, що
приватизація квартири проведена з
дотриманням діючого законодавства і
права ОСОБА_4 жодним чином не порушені.

ОСОБА_3 також у позові зазначає, що з
рішенням Сумського районного суду від
09 липня 2009 року він не погоджується,
вважає таке рішення суду суперечливим,
таким, що не відповідає дійсним
обставинам справи, оскільки воно
ґрунтується на неправдивих свідченнях
ОСОБА_7, ОСОБА_8, секретаря
Новосуханівської сільської ради
ОСОБА_9 та довідці про склад сім'ї, що
містить недостовірну інформацію.

ОСОБА_3 вважає свої права власника
порушеними, оскільки судом незаконно
визнано недійсними розпорядження
Сільського голови Новосуханівської
сільської ради Сумського району №55 від
15 липня 2004 року про передачу йому у
приватну власність квартири АДРЕСА_1
та свідоцтва про право власності на
вказане жиле приміщення на його ім'я.

Закриваючи провадження у справі суд
першої інстанції, пославшись на вимоги
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, виходив з того,
що з приводу спору між сторонами про
той самий предмет і з тих самих підстав
вже існує рішення суду, що набрало
законної сили.

Колегія суддів вважає, що у суду першої
інстанції були підстав для закриття
провадження у справі, при цьому
виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо: набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав;

У позові, заявленому у даній справі,
ОСОБА_3 доводить законність
розпорядження сільського голови
Новосуханівської сільської ради
Сумського району від 15 липня 2004 року
про передачу йому у приватну власність
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про
право власності на цю квартиру, видане
Новосуханівською сільрадою 31 січня 2005
року на його ім'я .

Вбачається, що шляхом пред'явлення
позову у даній справі ОСОБА_3
намагається довести, що при розгляді
справи за позовом ОСОБА_4 суд дав
невірну оцінку доказам у справі, а тому
вважає незаконним рішення Сумського
районного суду Сумської області від 09
липня 2009 року та рішення Апеляційного
суду Сумської області від 16 березня 2010
року.

За наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
закриття провадження у справі, так як є
таке, що набрало законної сили рішення
суду, постановлене з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Таким чином колегія суддів вважає, що
ухвала суду є законною і обґрунтованою,
відповідає вимогам процесуального
права. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних, які б давали
підстави для її задоволення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сумського районного суду
Сумської області від 23 вересня 2013 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 114,70 грн., який не
був сплачений при поданні апеляційної
скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -