Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/4471/13
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю
представника Галицької РА ЛМР - Мартин
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 26 березня
2013 року у справі за позовом Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_3 про приведення
квартири до попереднього стану та
використання її за призначенням, та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради про скасування
розпорядження, визнання права
власності на реконструйовану квартиру,
-

в с т а н
о в и л а:

У березні 2008 року Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулася до суду з позовом, у яком
просила зобов'язати ОСОБА_3 привести за
власні кошти квартиру АДРЕСА_1 до
попереднього стану та використовувати
її за призначенням.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим,
що будинок АДРЕСА_1 перебуває на
балансі ЛКП «Цитадель-Центр». Квартира
АДРЕСА_1 цього будинку складається з
однієї кімнати, ванної кімнати та
належить на праві власності ОСОБА_3, яка
самочинно, без відповідного дозволу,
здійснила внутрішнє її перепланування
з вибиттям дверного отвору на місці
віконного, демонтувала пічки. Крім того
дана квартира використовується не як
житло, а як офіс. Незважаючи на
попередження ОСОБА_3 привести квартиру
до попереднього стану та
використовувати її за призначенням,
накладення на неї адміністративного
стягнення, винесення з цього приводу
Розпорядження Галицької РА ЛМР,
відповідачка не виконала їхні вимоги.
Посилаючись на те, що перепланування
проведено без дозволу виконавчого
комітету місцевої ради, просила
задовольнити її вимоги на підставі ст.
100 ЖК України.

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в
суд із зустрічним позовом до Галицької
РА ЛМР про скасування розпорядження
Галицької РА ЛМР № 107 від 20.03.2007 року та
визнання за нею права власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1. В
обґрунтування позову посилається на
те, що розпорядженням № 75 Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради від 29.03.2007 року їй дозволено
використовувати дану квартиру як
нежитлову, тому для забезпечення
доступу з двору будинку до належного їй
нежитлового приміщення
використовується дверний проріз на
місці віконного. Оскільки встановлення
дверного прорізу для доступу з вулиці
до нежитлового приміщення не є
переобладнанням та переплануванням,
таке не призвело до порушення
конструктивних елементів або засобів
протипожежного захисту, на підставі
статей 383, 392 ЦК України, просить її
позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у позові
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_3 про
приведення квартири до попереднього
стану та використання її за
призначенням - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Скасовано розпорядження Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради від 20.03.2007 р. за № 107.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради.

Вважає рішення незаконним та таким, що
підлягає скасуванню. Відповідно до
Положення про Галицьку районну
адміністрацію Львівської міської ради,
затвердженого рішенням виконкому
Львівської міської ради від 06.01.2012 року
№ 4, завданням Галицької районної
адміністрації є здійснення контролю за
станом благоустрою житлового фонду;
нагляд за станом благоустрою відомчого
і приватного житлового фонду (п.п. 4.2.,
4.2.3). З акту, складеного працівниками
ЛКП «Цитадель-Центр» 19.10.2006 року
вбачається, що гр. ОСОБА_3 самовільно
проведено перепланування у квартирі
АДРЕСА_1. Розпорядженням Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради від 20.03.2007 року № 107 ОСОБА_3
зобов'язано привести квартиру до
попереднього стану після самовільно
здійсненого перепланування та
використання її не за призначенням.
Згідно з п. 1.4.1 Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених наказом державного
комітету України з питань житлово -
комунального господарства від 17.05.2005
року № 76, переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства. У листі Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 11.09.2006 року № 5/6-2198 вказано,
що роботи з перепланування повинні
проводитися відповідно до проекту,
розробленого з дотриманням вимог
чинних будівельних норм і правил.
Розпорядження адміністрації про
приведення квартири до попереднього
стану не виконано, дозвіл та проект на
перепланування у гр. ОСОБА_3 відсутній,
а тому в суду були всі підстави для
задоволення позову. Проте, суд невірно
застосував норми матеріального права,
неправильно дослідив та оцінив докази,
а тому просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким їхній позов
задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4
повідомлені належним чином (а.с. 148, 159), в
судове засідання апеляційної
інстанції 25.12.2013 року не з'явилися, дали
пояснення в апеляційному суді 25.11.2013
року, матеріалів справи достатньо для
завершення розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника Галицької РА ЛМР - Мартин
О.В., перевіривши матеріали справи, межі
та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбчено, що під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в позові Галицької РА ЛМР
та задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що
розпорядженням № 75 Департаменту
житлового господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради від 29.03.2007 року дозовлено ОСОБА_3
використовувати квартиру АДРЕСА_1 як
нежитлову. Проведеною ОСОБА_3
реконструкцією квартири вимоги Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій - не порушені,
оскільки відповідно до п. 1.4.2 даних
Правил, переобладнання жилих будинків,
жилих і нежилих у жилих будинках
приміщень містить у собі - улаштування
в окремих жилих будинках, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
індивідуального опалення та іншого
інженерного обладнання, перенесення
нагрівальних, сантехнічних і газових
приладів; влаштування і переобладнання
туалетів, ванних кімнат, вентиляційних
каналів. Представником позивача за
первісним позовом не було належним
чином доведено, що у даному випадку
дійсно відбулося переобладнання
жилого приміщення відповідно до
вказаних вище Правил, а власник
квартири, відповідно до статей 383, 392 ЦК
України, може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі
та пред'явити позов про визнання його
права власності на майно, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Проте, з такими висновками районного
суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1, у квартирі
прописаних осіб немає (а.с. 5-7).

Постановою адміністративної комісії
Галицької РА ЛМР № 29 від 09 лютого 2006
року ОСОБА_3 за пробиття у квартирі
дверного отвору на місці віконного та
зняття пічок - притягнено до
адміністративної відповідальності та
накладено штраф в сумі 51 грн. (а.с. 10).

Актом-попередженням № 7 від 21 серпня 2006
року, складеним головним інженером ЛКП
«Цитадель-Центр» та виданим ОСОБА_3,
встановлено порушення у квартирі
АДРЕСА_1 - внутрішнє перепланування з
вибиттям дверного отвору на місці
віконного (а.с. 11).

З акту, складеного працівниками ЛКП
«Цитадель-Центр» 19.10.2006 року
вбачається, що гр. ОСОБА_3 самовільно
проведено перепланування у квартирі
АДРЕСА_1, а саме - вибито дверний отвір
на місці віконного, демонтовано пічки.
На даний час квартира використовується
як нежитлове приміщення - офіс,
документи на узаконення не
представлені (а.с. 12).

Аналогічне зафіксовано актами ЛКП
«Цитадель-Центр» від 06.12.2006 року та
24.01.2007 року (а.с. 14, 16).

Листом ЛКП «Цитадель-Центр» від 11.01.2007
року зобов'язано ОСОБА_3 в 3-х денний
термін привести квартиру до
попереднього стану у зв'язку з
невиконанням доручення Галицької РА
представити документи про узаконення
проведених робіт по переплануванню
квартири та використання її не за
призначенням (а.с. 15, 13).

Засіданням міжвідомчої комісії
Галицького району від 30.01.2007 року
ухвалено про таке ж зобов'язання ОСОБА_3
(а.с. 17).

Розпорядженням Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
№ 107 від 20 березня 2007 року зобов'язано
ОСОБА_3 до 01.04.2007 року привести квартиру
АДРЕСА_1 до попереднього стану після
самовільно здійсненого перепланування
та використання її не за призначенням
(а.с. 18).

Відповідно до частини першої статті 100
ЖК України переобладнання і
перепланування жилого будинку і жилого
приміщення провадяться з метою
підвищення їх благоустрою і
перетворення комунальних квартир в
окремі квартири на сім'ю.
Переобладнання і перепланування
жилого приміщення допускаються за
згодою наймача, членів сім'ї, які
проживають разом з ним, та наймодавця і
з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 152 ЖК України передбачено, що
переобладнання і перепланування
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності, провадяться
з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів.

Пунктами 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.5 Правил
утримання жилих будинків та при
будинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства № 76 від 17 травня 2005 року
визначено, що переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
ради відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
містить у собі улаштування в окремих
жилих будинках, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщеннях індивідуального
опалення та іншого інженерного
обладнання, перенесення нагрівальних,
сантехнічних і газових приладів тощо.
До елементів перепланування жилих
приміщень належить: перенесення і
розбирання перегородок, перенесення і
влаштування дверних прорізів,
улаштування і переустаткування
тамбурів, прибудова балконів на рівні
перших поверхів багатоповерхових
будинків. Для одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, найма (орендар)
приміщення за згодою його власника
подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування.

Такого дозволу ОСОБА_3 не отримувала,
перепланування здійснено нею
самовільно без належного дозволу на
переобладнання і перепланування та
виконання будівельних робіт.

Наказ Департаменту житлового
господарства та інфраструктури ЛМР № 85
від 29.03.2007 року про надання дозволу
ОСОБА_3 на використання власної
квартири квартирі АДРЕСА_1 як
нежитлової, який у той же час
зобов'язував відповідачку (п. 2.1.) подати
на розгляд міжвідомчої комісії району
необхідні матеріали щодо технічної
можливості використання приміщення
квартири як нежитлової для інших цілей,
з подальшим затвердженням висновку
комісії розпорядженням голови
районної адміністрації (а.с. 28), а також
висновок № 04/4470 від 27.12.2012 року
Управління охорони історичного
середовища ЛМР про можливість
завершення самочинно розпочатої
реконструкці квартири і пристосування
її під майстерню з ремонту мобільних
телефонів, відповідно до погодженої у
встановленому порядку проектної
документації на відповідність
державним нормам і правилам самочинно
розпочатої реконструкції (а.с. 77),
проект ТзОВ НПФ «Галпроект» на
відповідність будівельним нормам і
вимогам здійснюваної самочинної
реконструкції квартири АДРЕСА_1 за 2012
рік (а.с. 83-91), - носять рекомендаційний
характер і не є дозволом на
переобладнання або перепланування чи
виконання будь-яких робіт на об'єкті.

Крім того, у суді встановлено, що
приміщення зазначеної квартири без
законних на те підстав
використовується як офіс.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Галицької РА ЛМР до ОСОБА_3 про
приведення квартири до попереднього
стану та використання її за
призначенням - підлягають задоволенню,
а у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Галицької РА ЛМР про
скасування розпорядження та визнання
права власності на реконструйовану
квартиру - слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення - про задоволення
первісного та відмову у задоволенні
зустрічного позовів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 26 березня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

Позов Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 привести за власні
кошти квартиру АДРЕСА_1 до попереднього
стану та використовувати її за
призначенням.

В позові ОСОБА_3 до Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
про скасування розпорядження, визнання
права власності на реконструйовану
квартиру - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.