Справа № 2-351/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 грудня 2013 року Залізничний районний
суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Ригіної
Л.М.

при секретарі Петришин
Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м.Львова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповітів
недійсними, визнання права спадкування
за законом та визнання права власності
на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Залізничного
районного суду м.Львова з позовом про
визнання заповітів недійсними,
визнання права спадкування за законом
та визнання права власності на
спадкове майно, свої позовні вимоги
мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер
її батько ОСОБА_4, який на день смерті
проживав на АДРЕСА_1. Після смерті
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2
частину будинку, з відповідною
частиною господарських будівель за
адресою: АДРЕСА_1, яка належала батькові
позивача на праві приватної власності
та на грошові вклади з відповідними
процентами, що знаходяться в
Львівських державних банках №6319/095 на
рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, а також №6319/016
на рахунку НОМЕР_3. Крім позивача
спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її
рідний брат ОСОБА_2.

07.06.1993 року батько склав на користь
позивача заповіт на все вказане вище
майно, який посвідчений у Другій
Львівській державній нотаріальній
конторі.

Після смерті батька вона подала до
Другої Львівської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, однак в
нотаріальній конторі її повідомили, що
крім заповіту від 07.06.1993 року, є ще два
заповіти батька на його спадщину,
останній заповіт складений на користь
ОСОБА_3.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_4 страждав
психічним захворюванням і більше
тридцяти років перебував на обліку у
Львівському міському
психоневрологічному диспансері з
приводу психічного захворювання,
позивач покликається на те, що в момент
складання заповітів він перебував у
такому стані, коли не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Просить суд визнати недійсними
заповіти, складені ОСОБА_4,
посвідченого Другою Львівською
державною нотаріальною конторою
недійсним, визнати за нею право
власності на 1/2 частину спадкового
майна за законом як спадкоємця першої
черги, визнати за нею право на
спадкування за законом на 1/2 частину
жилого будинку з відповідною частиною
господарських будівель, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 грошові вклади в
Львівського держбанку №6319-095 на
рахунку НОМЕР_1, НОМЕР_2 та Львівському
держбанку №6319-016 на рахунку НОМЕР_3.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, покликаючись на
мотиви позову, додатково пояснила, що
її батько ОСОБА_4 страждав психічним
захворюванням, він вважав, що його
думка є основною та пріоритетною,
батько не рахувався в сім'ї ні з ким. Її
батько був

тираном, постійно бив матір, писав на
свою тещу заяви в громадський комітет
ЖЕКу, для проведення з нею виховної
роботи. Постійно сварився з дітьми та
внуками, говорив, що його хочуть
отруїти, підсипають в їжу шкло. Батько
говорив, що внучка одружується з
чоловіком, який хоче його вбити. З 1993
року її батько перебував на обліку в
психоневрологічному диспансері,
оскілки тривалий час страждав на
психічну хворобу. В 2003 році її батько
побив її та вигнав з дому. Посварившись
з відповідачем ОСОБА_3, батько в дощ
вигнав їх з дому та попросив її, щоб її
дочка проживала в нього. Батько
говорив, що мав вищу освіту, однак такої
в нього не було, писав заяви в міліцію,
говорив, що в нього з кишень відповідач
ОСОБА_3 крав гроші. Батько сам не писав
книг, це було викладення чужих праць,
тобто плагіат.

Просить суд позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
проти позову заперечив та пояснив, що
його дід ОСОБА_4 не хворів на психічне
захворювання, ще під час війни він
отримав черепно-мозкову травму, був
інвалідом першої групи по зору, а тому
був на обліку в лікарні. Він нічого не
знає про те, що ОСОБА_4 був на обліку в
психоневрологічному диспансері. Дід
самостійно пересувався, він не
зауважував, щоб в діда були якісь
психічні розлади. Його дід вів активнее
суспільно-громадське життя, був
автором книги «ІНФОРМАЦІЯ_4» та
підготував до видання книгу
«ІНФОРМАЦІЯ_5».

Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти
позову заперечив та пояснив, що його
батько ОСОБА_4 не страждав на будь-яке
психічне захворювання. Він дійсно міг
поводити себе аргесивно, сваритись та
кричати, однак був людиною
справедливою, вів активне
суспільно-громадське життя. Видав
книгу «ІНФОРМАЦІЯ_4» та підготував до
видання другу книгу «ІНФОРМАЦІЯ_5».
Батько звертався до різних спонсорів
для видання книги, вів активні
переписки з побутових питань з різними
організаціями. Йому нічого не відомо
про те, що батько перебував на обліку в
психоневрологічному диспансері з
приводу психічного захворювання.
Батько був на обліку в лікарні,
постійно спостерігався різними
лікарями і жоден лікар не спостерігав у
ОСОБА_4 розладів психіки. Батько
відвідував бібліотеки, багато читав,
слідкував за своїм зовнішнім виглядом,
був дуже акуратним. Останні роки життя
батько не спілкувався з позивачкою та
її дочкою.

Просить суд в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що він є чоловіком позивача та
тривалий час проживав разом з дружиною
в будинку батька, ОСОБА_4, з 1975 року по 1985
рік. Батько позивача постійно
влаштовував сварки в сім'ї, вибирав
собі когось одного з сім'ї для
спілкування з іншими не розмовляв. Був
людиною настрою, спочатку подарував
своєму синові автомобіль, пізніше
забрав його назад, ОСОБА_4 боявся житии
сам, йому здавалось, що хтось до нього
приходить. ОСОБА_4 постійно бив свою
дружину та знущався над тещою. ОСОБА_4
вигнав сина вночі та пізніше попросив
щоб його дочка переїхала до нього,
однак через п'ять років вигнав і його
дочку з дому. ОСОБА_4 будучи інваліом
першої групи по зору і майже не бачавши
міг сідати за кермо автомобіля і
їздити. Одного разу сказав, що внук
вкрав в нього з кишеней гроші та брат
позивачки змушений був віддати йому
гроші. В 2003 році дружина перестала
спілкуватись з батьком, який побив його
дружину, і дружина спілкувалась з
батьком тільки по телефону. ОСОБА_4
звертався в міліцію з заявами, що його
хочуть отруїти. Він постійно
спілкувався з тестем, іноді частіше.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що вона була рідною сестрою
ОСОБА_4 Вони переїхали з Німечиини на
Україну. Коли ОСОБА_4 було приблизно 16
років він впав і отримав
черепно-мозкову травму. Її брат мав
психічні розлади дуже давно, бив свою
дружину, був людиною настрою. Брав чужі
книжки та переписував на соє ім'я. Брат
постійно бив дружину, іноді настільки
сильно, що дружина лежала в лікарні, в
неї постійно боліла голова. Брат жив в
будинку тещі і постійно знущався над
нею. Після смерті дружини брат привів
собі якусь жінку, однак довго з нею не
проживав. Був людиною настрою, багато
робив під настрій. ОСОБА_4 часто хворів,
їздив на лікування на курорти, однак
дружину з собою не брав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що він працює у видавництві
«Добра

справа»; він познайомився з ОСОБА_4
приблизно в 2000 році, коли той прийшов до
них надрукувати книжку, також вони йому
допомагали в скануванні матеріалів.
Він заходив до них час від часу, вони
довго розмовляли. Перша книжка, яка
була видрукувана в їхньому видавництві
була «ІНФОРМАЦІЯ_4», інша «ІНФОРМАЦІЯ_5»
тільки готувалась до друку, була дуже
великою по об'му майже 800 сторінок і
вони думали над тим, як зробити з неї
дві книги. Вони часто розмовляли, книги
які писав ОСОБА_4 були про визвольний
рух, він розповідав про Німечину, про
родину він ніколи не говорив, ніколи
також не говорив про свої хвороби.
ОСОБА_4 не вживав алкогольних напоїв,
оскільки мав проблем з підвищенням
тиску. Він був нормальним, якби мав
якісь відхилення не написав би такі
книжки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона була близькою
сусідкою ОСОБА_4, знає його та його сім'ю
дуже добре. ОСОБА_4 був дуже хорошою
людиною з сусідами і справжнім тираном
з рідними. Постійно бив свою дружинку,
знущався над тещею, періордично
сварився з кимось з дітей і тоді
розмовляв тільки з іншим. Він вважав
себе центром всесвіту, ніколи не
прислухався ні до кого. Спочатку
позивачка жила з батьком, пізніше син,
потім онука. ОСОБА_4 постійно
відповичав в санаторіях, мав всі
можливі пільги, отримував безкоштовно
ліки. Він постійно писав заяви в
міліцію на доньку та на внучку. Він був
людиною настрою, в один день вигнав
внука, пізніше вигнав внучку. Він часто
скаржився на здоров'я.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона онука ОСОБА_4, її дід
був акуратним, охайним, вів активний
спосіб життя, постійно переписувався з
різними інстанціями, оскільки вимагав
належне собі та громадянам. Оримував
безкоштовно ліки, їздив на курорт в
м.Моршин, м.Трускавець, часто лікувався
в лікарні. Її дід був дуже начитаним,
знав багато віршів, ходив в бібліотеки,
розповідав, що навчався в
політехнічному інституті. Вона часто з
ним спілкувалась по телефону. Дід
доглядав за своєю матір'ю, часто їздив в
село, там у нього була пасіка за якою
від доглядав. Коли його дружина
хворіла, він доглядав за нею, а коли
померла то, організовував її похорон.
Коли вона навчалася в школі, дід
приходив до неї на уроки, виступав,
розказував про історію України, навчав
їх різних пісень. Дід добре знав свої
права, переписувався з мером м.Львова
та іншими організаціями та установами.
Їх сім'я доглядала за дідом, однак її
брат жив з ним і в основному саме він
доглядав діда. Їй нічого не відомо про
те, що її дід страждав психічними
розладами та перебував на обліку в
психоневрологічному диспансері. Її дід
був інвалідом першої групи, як інвалід
отримав автомобіль, також отримав
грошову допомогу з Німечиини. У діда
була велика бібліотека, він багато
читав, декламував вірші, ходив в
бібліотеку імені Стефаника. Міг
розмовляти на будь-які теми, оскільки
був всестороньо розвинутою людиною.
ОСОБА_4 написав дві книги, одну з яких
опублікував. Останній раз він
подарував їй книжку, в якій власноручно
зробив помітки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що з серпня 2003 року по березень
2005 року він працював в благодійному
фонді «Карітас», там він познайомився з
ОСОБА_4, який дуже часто приходив до них.
ОСОБА_4 приносив та просив надрукувати
йому різні документи, зокрема частини
його книги, також він приходив у фонд
для того щоб поспілкуватись з друзями,
вони разом читали, декламували вірші.
Чи ОСОБА_4 хворів йому не відомо, однак
він знав, що ОСОБА_4 погано бачив.

Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні
підтримав акт №195 посмертної
судово-психіатричної експертизи та
пояснив, що на підставі представлених
матеріалів, зокрема медичної
документації комісія одноголосно
прийшла до висновку, що ОСОБА_4 на
момент укладення заповіту 11.02.2003 року
страждав стійким хронічним психічним
захворюванням - хронічним маячним
розладом на резидуально-органічному
грунті і не міг на момент укладення
заповіту 11.02.2003 року усвідомлювіати
значення своїх дій та керувати ними. До
таких висновків можна прийти приймаючи
до уваги сукупність всіх факторів.

Експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні
підтримав акт №740 додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи та пояснив, що згідно
представлених на експертизу
документів в сукупності комісія
прийшла до висновку, що в момент
укладення заповіту 11.02.2003 року ОСОБА_4
страждав стійким хронічним психічним
розладом у формі хронічного маячного
розладу на резидуально-органічному
грунті і не міг усвідомлювати значення
своїх та

керувати ними. Перебіг хронічного
маячного розладу не супроводжувався
періодами ремісії. Представлені на
експертизу фактичні дані (записи
психіатричних оглядів, покази свідків)
в своїй сукупності дають достатньо
підстав для кваліфікації
вищевказаного психічного розладу.
Достеменно вказати дату винекнення
данного розладу не надається можливим,
однак станом на 1997 року в матеріалах,
представлених на експертизу,
відображені критеріальні ознаки
вищевказаного розладу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
сторонни, адвокатів ОСОБА_15, ОСОБА_16,
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, експертів ОСОБА_13,
ОСОБА_14, оглянувши матеріали спадкової
справи №458 спадкодавця ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд вважає, що
позов є підставним та підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
стверджується свідоцтвом про смерть,
виданного Міським відділом реєстрації
актів цивільного стану Львівського
міського управління юстиції, серія
НОМЕР_4, актовий запис №1447 /арк.спр.8 том
1/.

Відповідно до довідки №612д від 02.03.2010
року виданої Психоневрологічним
диспансером ОСОБА_4 з 1993 року
знаходиться на обліку з приводу
психоневрологічного захворювання
/арк.спр. 25 том 1/.

Згідно данного акту №195 від 28.02.2012 року
посмертної судово-психіатричної
експертизи у ОСОБА_4 спостерігається
органічне ураження головного мозку
внаслідок отриманого у 1945 році
осколкового поранення голови та
контузії головного мозку, що призвели
до розвитку сліпоти, розсіяного
енцефаліту та і в подальшому до появи
масивної неврологічної симптоматики у
вигляді порушення ходи, скованості та
координації рухів, нетримання сечі і
зумовили постійне регулярнее
спостереження у лікарів
поліклінічного відділення. На фоні
наростання органічної симптоматики
проявами якої були ослаблена пам'ять
емоціна лабільність та зниження
інтелектуальних можливостей у ОСОБА_4
спостерігались маячні ідеї відношення,
впливу, переслідування і величі. Наявна
маячна симптоматика носила хронічний
характер, не піддавалась корекції і
мала значний вплив на його поведінку,
сприйняття оточуючої дійсності і
здатность критично оцінювати та
планувати свої дії та відображалась
лікарями психіатрами до 2008 року.

Відповідно до акту №195 від 28.02.2012 року
посмертної судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_4 на момент укладення
заповіту 11.02.2003 року страждав стійким
хронічним психічним захворюванням -
хронічним маячним розладом на
резидуально-органічному грунті і не
міг на момент укладення заповіту 11.02.2003
року усвідомлювіати значення своїх дій
та керувати ними /арк.спр.132-138 том 1/.

Згідно акту додаткової посмертної
судово-психіатричної експертизи №740
від 20.11.2013 року в момент укладення
заповіту 11.02.2003 орку ОСОБА_4 страждав
стфійким хронічним психічним розладом
у формі хронічного маячного розладу на
резидуально-органічному грунті і не
міг усвідомлювати значення своїх та
керувати ними. Перебіг хронічного
маячного розладу не супроводжувався
періодами ремісії. Представлені на
експертизу фактичні дані (записи
психіатричних оглядів, покази свідків)
в своїй сукупності дають достатньо
підстав для кваліфікації
вищевказаного психічного розладу.
Достеменно вказати дату винекнення
данного розладу не надається можливим,
однак станом на 1997 року в матеріалах,
представлених на експертизу,
відображені критеріальні ознаки
вищевказаного розладу.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторонни посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.203 ЦК України особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

В судовому засіданні встановлено, що
спадкодавець - ОСОБА_4 - батько позивача
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за час свого життя
ОСОБА_4 склав декілька заповітів.

07.06.1993 року на ім'я позивача було
складено заповіт на все майно, який був
посвідчений в Другій Львівській
державній нотаріальній конторі, який
зареєстрований за №4957.

Останній заповіт складено на ім'я
відповідача ОСОБА_3 - 11 лютого 2003 року та
посвідченого державним нотаріусом
Другої Львівської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за №182.

20 червня 2009 року відповідач ОСОБА_3
подав заяву про прийняття спадщини та
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

Як встановлено в судовому засіданні
висновка посмертної
судово-психіатричної експертизи - акт
№195 від 28.02.2012 року та додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи №740 від 20.11.2013 року, ОСОБА_4
на момент укладення заповіту 11-го
лютого 2003 року страждав стійким
хронічним психічним захворюванням -
хронічним маячним розладом на
резидуально-органічному грунті і не
міг на момент укладення заповіту 11.02.2003
років усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Оцінюючи висновки посмертної
судово-псичіатричної експертизи №145
від 28.02.2012 року та додаткової
посмертної судово-психіатричної
експертизи №740 від 20.11.2013 року, про
психічний стан здоров'я на момент
складення останнього заповіту 11.02.2013
року, суд вважає, що обидва висновки
зазначених експертиз слід прийняти до
уваги, оскільки обидва висновки
підтвердили той факт, що спадкодавець
ОСОБА_4 страждав стійким психічним
захворюванням - хронічним маячним
розладом на резидуально-органічному
грунті і не міг на момент укладення
заповіту 11.02.2003 року усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Як встановлено в судовому засіданні
допитані експерти ОСОБА_13 та ОСОБА_14
підтвердили в судовому засіданні
висновки посмертних експертиз проте,
що ОСОБА_4 страждав стійким психічним
захворюванням і на момент складання
заповіту 11.02.2003 року не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Щодо пояснення відповідачів про те, що
ОСОБА_4 був абсолютно здоровий та не мав
ніяких психічних розладів, то такі
пояснення спростовуються матеріалами
справи -висновками посмертних
судово-психіатричних експертиз.

Щодо пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_4 був здоровою
людиною і не мав жодного психічного
розладу, суд не може прийняти дані
пояснення до уваги, оскільки такі
спростовуються матеріалами справи,
зокрема довідкою №612 «д» від 02.03.2010
року, виданої Львівським
психоневрологічним диспансером, що з
1993 року ОСОБА_4 перебував на обліку та
висновками посмерних
судово-психіатричних експертиз.

Оцінюючи пояснення свідків: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_10 суд вважає, що покази
даних свідків слід прийняти до уваги,
оскільки вони повністю перебувають в
об'єктивному зв'язку з висновками
експертизи.

Оцінюючи зібрані докази в сукупності,
суд вважає, що даний позов є підставним
та підлягає до задоволення.

Суд вважає, що до маси спадкового майна
слід також віднести грошові вклади в
Львівському держбанку та визнати право
власності на 1/2 частину грошових
вкладів.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою
померлого ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 - є сином
спадкодавця.

Як донька спадкодавця ОСОБА_4 вона має
право на 1/2 частину спадкового майна.

З наведених підстав позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України,
ст.203, 225 ч.1, 1261 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити. Визнати недійсним
заповіт, складений ОСОБА_4 11.02.2003 року,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Львівської державної
нотаріальної контори Шевців О.Г.,
зареєстрованого в реєстрі за №182.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину спадкового майна за законом як
спадкоємиці першої черги на спадщину
після смерті ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування
за законом на спадщину після смерті
ОСОБА_4 на 1/2 частину жилого будинку з
відповідною частиною господарських
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 грошові вклади в Львівського
держбанку №6319-095 на рахунку НОМЕР_1,
НОМЕР_2 та Львівському держбанку №6319-016
на рахунку НОМЕР_3.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя
Ригіна Л.М.