Справа № 1311/2352/12
Головуючий у 1 інстанції: Самсін
Провадження № 22-ц/783/7844/13
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Іванової О.О.

з участю: позивача ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Кам'янка - Бузького
районного суду Львівської області від
20 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики та визнання
незаконним в частині правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, 04 серпня 2011 року між нею та ОСОБА_4
було укладено договір позики грошей, в
сумі 478 200 гривень, які останній
зобов»язувався повернути в рівних
частинах, по 159 400 гривень: до 01
листопада 2011 року - першу частину, до 01
травня 2012 року - другу, а третю - до 01
жовтня 2012 року.

Підставою для укладення вказаного
договору послужив договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі від
04 серпня 2011 року, яка належали їй на
праві власності, за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначену нежитлову будівлю, за
договором купівлі-продажу, ОСОБА_4
придбав у неї за 500 000 гривень.

Повернувши згідно договору позики
перші дві частину боргу, в сумі 318 800
гривень, відповідач не повернув третю
її частину - в сумі 159 400 гривень.

Відповідно до умов договору позики від
04.08.2011 року, при неповерненні суми
позики до 01.11.2012 року позикодавець
вправі пред»явити позов про повернення
її частини, а також сплати пені 1% за
кожен день протермінованої оплати.

Окрім того, на думку позивача, окремі
частини договору позики від 04.08.2012 року,
зокрема щодо повернення коштів в
частині, яка залишиться після
проведення оплати виконаних робіт по
виготовленню державного акту і викупу
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 слід визнати
недійсними на підставі ст.233 ЦК України,
як такі, що вчинені під впливом тяжкої
обставини і на вкрай невигідних умовах.

З урахуванням уточнених вимог від
28.01.2013 року, 14.02.2013 року та 28.05.2013 року
позивач просила стягнути з відповідача
ОСОБА_4 на її користь:

основну суму боргу за договором позики
- 159 400 гривень;

796 гривень інфляційних втрат;

2738,19 гривень - суми 3% річних за час
прострочення сплати боргу;

333 146 гривень пені, а всього 496 080,39
гривень, а також визнати недійсним п.4
Договору позики від 04.08.2011 року, щодо
повернення коштів в частині, яка
залишиться після проведення оплати
виконаних робіт по виготовленню
державного акту і викупу земельної
ділянки, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.3-7, 20-21, 100-102).

Оскаржуваним рішенням Кам'янка -
Бузького районного суду Львівської
області від 20 червня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 207
722 (двісті сім тисяч сімсот двадцять
дві) грн. 44 коп. суми боргу за договором
позики, укладеного 04.08.2011 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано недійсним укладений договір
позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в частині,
яка згідно договору позики залишається
після проведення оплати виконаних
робіт по виготовленню державного акту
і викупу земельної ділянки, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в сумі
2077 (дві тисячі сімдесят сім) грн. 72 коп.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилається на те, що договір позики
від 04.08.2011р. між сторонами спору
укладався з конкретною метою - для
викупу та оформлення права власності
на земельну ділянку під придбаним у
позивача нерухомим майном.

Він виконав звої зобов»язання за
договором позики в повному обсязі
повернувши ОСОБА_2 318 800 гривень.

Решта коштів, в сумі 159 400 гривень не
підлягають поверненню, оскільки такі є
необхідними витратами на викуп
земельної ділянки та виготовлення
відповідного державного акту.

На даний час, визначити суму «решти»
коштів за договором позики від 04.08.2011
року є неможливим, і зважаючи на
альтернативний спосіб виконання
відповідачем свого зобов»язання по
поверненню «решти» коштів - або після
викупу або до 01.10.2012 року, апелянт
ОСОБА_4 вважає, свої зобов»язання перед
ОСОБА_2 по вказаному договорі
виконаними та припиненими. Як наслідок,
відсутні підстави для стягнення 159400
гривень основного боргу, нарахування
штрафних санкцій на підставі ст.625 ЦК
України та пені згідно п.4 Договору
позики від 04.08.2011 року.

Крім того, ОСОБА_2 неправильно
визначена сума інфляційних втрат за
період з 01.11.2012 року по 28.05.2013 року.
Математичний перерахунок втрат за цей
період становить 478,04 гривень, а не 796, 20
гривень, як зазначено в апеляційній
скарзі.

Не було у суду першої інстанції
правових підстав для визнання
недійсним договору позики від 04.08.2011
року, щодо повернення коштів в частині,
яка залишиться після проведення оплати
виконаних робіт по виготовленню
державного акту і викупу земельної
ділянки, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст.233 ЦК
України.

Просить рішення Кам'янка - Бузького
районного суду Львівської області від
20 червня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_2 посилається на те, що
суд фактично прийняв законне та
обґрунтоване рішення по справі, однак
не врахував, розмір пені, інфляційних
та трьох процентів річних, станом на 28
травня 2013 року, на час подання нею заяви
про уточнення позовних вимог.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 159
400 гривень основного боргу, 796 гривень
інфляційних втрат, 2738,19 гривень - трьох
відсотків річних за час прострочення
сплати боргу, 333 146 гривень пені, а
всього 496 080,39 гривень.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5
брали участь в суді апеляційної
інстанції 20.12.2013 року, подавали докази
на підтримання своєї апеляційної
скарги та заперечували апеляційну
скаргу ОСОБА_2

В судове засідання на 27.12.2013 року
відповідач та його представник не
з»явилися, подали заяви та клопотання
про відкладення розгляду справи, які
колегією суддів відхилені як
необґрунтовані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на
підтримання поданої ними апеляційної
скарги та заперечення апеляційної
скарги ОСОБА_4, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційних скарг та вимог заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3
поданої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню, а
рішення Кам»янка-Бузького районного
суду Львівської області від 20 червня 2013
року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1
ст.309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції стягнув із ОСОБА_4 207 722
гривень 44 коп. суми боргу за договором
позики від 04.08.2011 року, яка існувала на
день звернення з позовом до суду
(станом на 10.12.2011 року), із них:

159400 гривень - основна сума боргу;

159,40 гривень - інфляційних втрат;

393,04 гривень - сума трьох процентів
річних за час прострочення сплати
боргу та пеню - в сумі 47 820 гривень. А
також визнав недійсним укладений
договір позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від
04.08.2011 року в частині, яка згідно
договору позики залишиться після
проведення оплати виконаних робіт по
виготовленню державного акту і викупу
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 з підстав передбачених
ст.233 ЦК України.

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як передбачено ст.530 ЦК України, якщо у
зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов»язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов»язку не встановлений або
визначений моментом пред»явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Брожник
повинен виконати такий обов»язок у
семиденний строк від дня пред»явлення
вимоги, якщо обов»язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникві) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцеві, таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальникові
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник
зобов»язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов»язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший процент не встановлений
договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК
України).

Судом та матеріалами справи
установлено, що 04 серпня 2011 року між
ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець)
був укладений договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі за яким продавець
продала а покупець купив нежитлову
будівлю АДРЕСА_1.

Продаж нежитлового приміщення вчинено
за 500 000 гривень (а.с.8-9).

Також, 04 серпня 2011 року, між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 був укладений договір позики,
за яким, позичальник (ОСОБА_4) отримав
від позикодавця (ОСОБА_2) гроші, в сумі 478
200 гривень, для спільної організації та
оплати робіт по виготовленні
державного акту і викупу земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. При тому Позичальник,
зобов»язувався повернути решту (суму,
що залишиться після приватизації
(викупу) землі та виготовлення
державного акту на земельну ділянку, що
знаходиться під даною нежитловою
будівлею) після викупу земельної
викупу земельної ділянки або до 01
жовтня 2012 року. Вище вказану суму
Позичальник зобов»язується повернути
трьома рівними частинами, а саме: першу
частину - 159 400 гривень до 01.11.2011 року;
другу до 01.05.2012 року; 01.10.2012 року - третю,
в сумі 478 200 гривень, окрім грошових
коштів, що будуть затрачені на
приватизацію (викуп) земельної ділянки
та виготовлення державного акту на
землю, що знаходиться під зазначеною
вище нежитловою будівлею (п.1 Договору).

Також за умовами Договору позики (п.2
«б») сторони домовились про те, що
остаточний розрахунок щодо повернення
суми позики має бути здійснено не
пізніше 01 листопада 2012 року.

У період з 04.08.2011 року і до 01.11.2012 року
ОСОБА_4 не виготовив необхідних
документів щодо викупу та оформлення
на себе права власності на земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_1, як було
зазначено у договорі позики, не поніс
відповідних матеріальних затрат для
вирішення даних питань, тому
відповідно до п.1 та п.2 «б» цього
Договору мав повернути «решту» 159 400
гривень до 01 листопада 2012 року.

Як зазначено у п.4 договору позики від
04.08.2011 року при неповерненні суми
позики своєчасно, тобто до 01 листопада
2012 року, позикодавець вправі
пред»явити цей договір до стягнення в
строки і у порядку, передбачені чинним
законодавством України, та вимагати
при цьому повернення його частини
позики, що залишилася несплаченою, з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також сплатити 1%
пені за кожен день протерміновної
оплати.

Оскільки до 01.11.2012 року відповідач не
повернув 159 400 гривень за договором
позики від 04.08.2011 року, та не поніс
відповідних матеріальних затрат на
виготовлення документів щодо викупу
та оформлення на себе права власності
на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1, позивач у грудні 2012 року
обґрунтовано звернулася з позовом про
стягнення основного боргу за
договором позики, інфляційних втрат,
трьох відсотків за час прострочення
сплати боргу, та пені, розмір якої
сторони визначили самостійно, і суд
задовольнив такий (а.с.10-11).

Також встановлено, що протягом часу
розгляду справи, позивач 28 січня 2013
року, 14 лютого 2013 року та 28 травня 2013
року збільшувала позовні вимоги в
частині розрахунку заборгованості
інфляційних втрат, суми трьох
процентів річних та пені, за договором
позики від 04 серпня 2011 року наводячи
відповідні розрахунки, і просила
стягнути з відповідача суму боргу за
період з 01 листопада 2012 року по 28
травня 2013 року.

Суд першої інстанції встановивши
порушення ОСОБА_4 своїх зобов»язань за
договором позики від 04.08.2011 року,
помилково стягнув вказану
заборгованість (інфляційні втрати,
суми трьох процентів річних та пеня), з
розрахунку на час звернення позивача
до суду (10.12.2012 року).

У той же час, виходячи з умов договору
позики, прострочення платежу з 01
листопада 2012 року по 28 травня 2013 року
становить 209 днів.

Відтак, станом на 28.95.2013 року,
заборгованість ОСОБА_4 за договором
позики становила:

159 400 гривень, основна сума боргу.

Звідси, розрахунок пені буде наступний:
159 400 грн. х 0,01 х 209 днів = 333 146 гривень.

Інфляційні втрати за прострочення
платежу за період з листопада 2012 року
по травень 2013 року, з урахуванням, що
розмір індексу інфляції в листопаді 2012
року становив 99,9 % (нижче 100%) будуть
становити 478,04 гривень, а не 796,20 гривень,
як наведено у розрахунках позивача.

Розрахунок трьох процентів річних від
простроченої суми буде такий:

159 400 (сума боргу) х 3% : 365 (кількість днів
у році) х 209 (кількість прострочених
днів) = 2738,19 гривень. А разом сума боргу
ОСОБА_4 за договором позики від 04.08.2011
року становить 495 762 гривень 23 копійок.

Як зазначено у ст.616 ЦК України якщо
порушення зобов»язання сталося з вини
кредитора, суд відповідно зменшує
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків
та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов»язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Як пояснила в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2, вона неодноразово
зверталася до відповідача з вимогою
погашення усієї заборгованості за
договором позики, однак останній
уникав зустрічей з нею, особливо після
01 жовтня 2012 року.

Із матеріалів справи убачається, що на
час повернення третьої частини боргу
(станом на 01.10.2012 року), відповідачем не
вжито конкретних дій щодо викупу
земельної ділянки, що знаходиться під
нежитловою будівлею за адресою
АДРЕСА_1, як передбачено умовами
договору позики.

Відповідач лише готував документи для
передачі йому в оренду вказаної
земельної ділянки.

Зокрема, згідно рішення сесії
Кам»янко-Бузької міської ради від 25
жовтня 2011 року дано дозвіл ОСОБА_4 на
розробку проекту по відведенню
зазначеної земельної ділянки в оренду
та зобов»язано в місячний термін
замовити в ліцензованій
землевпорядній організації розробку
проекту землеустрою по відведенню
земельної ділянки. Розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки зобов»язано подати в
установленому порядку Комісії з
розгляду питань пов»язаних з
погодженням документації із
землеустрою, а погоджений проект щодо
відведення земельної ділянки - подати
на затвердження Кам»янко-Бузької
міської ради (а.с.54)

25 січня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою для складання технічного
завдання для виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів з приводу
передачі в оренду зазначено земельної
ділянки (а.с.46).

Завдання на виконання робіт щодо
розробки проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
передачі її в оренду затверджені 11
липня 2012 року (а.с.62).

Кадастровий план та схема земельної
ділянки погоджено 20.11.2012 року (а.с.70- 77).

Висновок комісії з розгляду питань,
пов»язаних з погодженням документації
із землеустрою у Кам»янко-Бузькому
районі про погодження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду ОСОБА_4 затверджено
03.12.2012 року (а.с.84-86).

Згідно рішення сесії Кам»янко-Бузької
міської ради від 21 лютого 2013 року №16
ОСОБА_4 затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,1500 га. для розміщення та
обслуговування нежитлової будівлі яка
у майбутньому буде використовуватися
під торговий центр в АДРЕСА_1, та
передано зазначену земельну ділянку в
оренду на п»ять років (а.с.104).

28 лютого 2013 року між Кам»янка-Бузькою
міською радою в особі її голови та
ОСОБА_4 укладено такий договір оренди
(а.с.105-111).

Таким чином, відповідач не вжив
конкретних дій щодо викупу земельної
ділянки, що знаходиться під нежитловою
будівлею за адресою АДРЕСА_1, як
передбачено умовами договору позики,
та не повернув заборгованих сум, із
заявою про зменшення розміру пені на
підставі ч.3 ст.551 ЦК України в суд
першої й апеляційної інстанції не
звертався.

Вини ОСОБА_2 у порушенні ОСОБА_4
зобов»язань (ст.616 ЦК України) не має,
відтак відсутні підстави для зменшення
розміру пені за договором позики від 04
серпня 2011 року.

У своїх вимогах ОСОБА_2 просила визнати
окремі частини договору позики від
04.08.2011 року недійсними, зокрема щодо
повернення коштів в частині, яка
залишиться після проведення оплати
виконаних робіт по виготовленню
державного акту і викупу земельної
ділянки, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, на підставі ст.233 ЦК України,
як такі, що вчинені під впливом тяжкої
обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Позивачем не представлено а судом не
здобуто доказів того, що договір позики
від 04.08.2011 року укладений під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах.

У п.5 договору позики від 04.08.2011 року,
який підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_4
зазначено, що такий укладається на
вигідних для сторін умовах і не є
результатом впливу тяжких обставин.

Тому у суду першої інстанції не було
правових підстав визнавати окремі
частини договору позики недійсними з
підстав передбачених ст.233 ЦК України.

Крім того, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача 1 943
гривень судових витрат, із яких 214
гривень за подачу позову (а.с.2), та 1729,10
(а.с.159) за подачу апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного апеляційні
скарги ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_6 який
діє в інтересах ОСОБА_2 підлягають до
задоволення частково, рішення
Кам»янка-Бузького районного суду
Львівської області від 20 червня 2013 року
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1
ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та адвоката
ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Кам»янка-Бузького районного
суду Львівської області від 20 червня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 159
400 (сто п»ятдесять дев»ять тисяч
чотириста) гривень основного боргу за
договором позики укладеного 04 серпня
2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; 478
(чотириста сімдесят вісім) гривень 04
коп. інфляційних втрат; 2738 (дві тисячі
сімсот тридцять вісім) гривень 19 коп.
суми 3% річних; 333 146 (триста тридцять три
тисячі сто сорок шість) гривень пені, а
разом 495 762 (чотириста дев»яносто п»ять
тисяч сімсот шістдесят дві гривні) 23
копійок.

В решті вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1943
(одна тисяча дев»ятсот сорок три)
гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 3127 (три тисячі сто
двадцять сім) гривень судового збору в
дохід держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.