Справа № 139/1276/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого - судді
Коломійцевої В.І.,

секретаря Мельник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Мурованокуриловецької селищної ради,
треті особи: КП "Могилів-Подільське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації", реєстраційна служба
Мурованокуриловецького районного
управління юстиції Вінницької області
про визнання права власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами, -

в
с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до Мурованокуриловецької селищної
ради, третя особа: КП
"Могилів-Подільське міжрайонне бюро
технічної інвентаризації" про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими спорудами. Позов
мотивували тим, що 02 червня 1994 року
державним нотаріусом
Мурованокуриловецької державної
нотаріальної контори Вінницької
області ОСОБА_3 їм було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ? частки жилого будинку з
відповідною часткою господарських
будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1, яка
належала спадкодавцю на підставі
свідоцтва на право особистої власності
на ? частку жилого будинку, виданого
виконком Мурованокуриловецької
селищної ради 30.01.1961 року та
зареєстрованого в
Могилів-Подільському МБТІ 19.05.1961 року
під №257. Після отримання свідоцтва про
право на спадщину Могилів-Подільським
МБТІ було проведено поточну
інвентаризацію та встановлено, що
спадкодавцем було здійснено
будівництво господарських споруд. В
зв'язку з цим позивачі звернулися до
виконкому Мурованокуриловецької
селищної ради Вінницької області, яким
згідно рішення №71 від 04 червня 1998 року
«Про зміну долі власності на житловий
будинок АДРЕСА_1» було змінено «.. долю
власності та визнано за ними право
власності на 71/100 житлового будинку по
АДРЕСА_1» та зобов'язано видати
свідоцтво про право власності. Проте
позивачі на належну їм частину
житлового будинку Свідоцтво про право
власності не отримали та державну
реєстрацію не провели. 19 листопада 2013
року звернувшись до
Мурованокуриловецької селищної ради
Вінницької області з заявою про видачу
свідоцтва про право власності,
отримали відмову, оскільки виконавчі
комітети органів місцевого
самоврядування дій по оформленню
права власності з видачею відповідних
свідоцтв на даний час не вчиняють.
Таким чином, з метою захисту свого
права власності на майно вони вимушені
звернутися до суду з вищезазначеним
позовом.

Ухвалою суду від 25 грудня 2013 року до
участі в даній справу судом було
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору реєстраційну службу
Мурованокуриловецького районного
управління юстиції Вінницької області.

В судове засідання позивачі не
з'явилися, в позові до суду просили
справу розглянути у їх відсутності
(а.с.4).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, натомість подав
заяву в якій просив справу розглянути у
його відсутність. Позовні вимоги
позивачів визнає. Не заперечує щодо
задоволення позову.

Представник третьої особи КП
«Могилів-Подільське МБТІ» Мельник М.В.
також в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву в якій просив справу
розглянути без його участі, позовні
вимоги позивачів вважає підставними та
такими, що підлягають задоволенню.

Представник третьої особи
Реєстраційної служби
Мурованокуриловецького районного
управління юстиції Вінницької області
Пушкар О.М. в судове засідання не
з'явилася, подала суду письмову заяву в
якій зазначила, що реєстраційна служба
враховуючи вимоги ст.ст.18,19 Закону
України «Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
позбавлена можливості видати
позивачам свідоцтво про право
власності на нерухоме майно та
здійснити його державну реєстрацію.
Справу просила розглянути у
відсутність представника
реєстраційної служби.

Враховуючи те, що сторони
скористались своїм правом
врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України,
заявляти клопотання про розгляд справи
за їх відсутності, суд не вбачає
підстав для відкладення розгляду
справи та проводить його в даному
судовому засіданні на підставі доказів
наявних у справі.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, давши оцінку зібраним доказам,
суд приходить до висновку про
задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивачів ОСОБА_6. Після
його смерті залишилось спадкове майно,
зокрема ? частка житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель, що розташовані по АДРЕСА_1 та
належала померлому на підставі
свідоцтва на право особистої власності
на ? частку жилого будинку, виданого
виконком Мурованокуриловецької
селищної ради 30.01.1961 року та
зареєстрованого в
Могилів-Подільському МБТІ 19.05.1961 року
під №257.

02 червня 1994 року державним нотаріусом
Мурованокуриловецької державної
нотаріальної контори Вінницької
області ОСОБА_3 позивачам ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом на вищевказану ?
частину домоволодіння (а.с.12).

В подальшому Могилів-Подільським МБТІ
було проведено поточну інвентаризацію
та встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_6
було здійснено будівництво
господарських споруд, а саме: в 1978 році
був побудований сарай прибудова літ
«б», площею 11,1 м.кв., та в 1980 році сарай
прибудова літ «б1» площею 35,5 м.кв., що
підтверджується оглянутою інвентарною
справою №98 на будинковолодіння
АДРЕСА_1.

Рішенням №71 від 04 червня 1998 року «Про
зміну долі власності на житловий
будинок АДРЕСА_1» змінено долю
власності та визнано право власності
на 71/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Визнано на 29/100
житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_8.

Зобов'язано видати свідоцтва на право
особистої власності на вище згадані
відсотки житлового будинку та
зобов'язано Могилів-Подільське
міжрайбюро технічної інвентаризації
раніше існуючи документи погасити
(а.с.9).

Проте позивачі на належну їм частину
житлового будинку Свідоцтво про право
власності не отримали та державну
реєстрацію не провели.

Відповідно до листа
Мурованокуриловецької селищної ради
від 19 листопада 2013 року за №02-13/923
позивачам відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
належні їм частки в домоволодінні
АДРЕСА_1, оскільки з набранням чинності
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», виконавчі
комітети органів місцевого
самоврядування дій по оформленню права
власності з видачею відповідних
свідоцтв не вчиняють та роз'яснено
право позивачів на звернення до суду.

З письмових пояснень начальника
реєстраційної служби
Мурованокуриловецького районного
управління юстиції Пушкар О.М. слідує,
що підстав передбачених ст.ст.18,19
Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» для видачі позивачам
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та його реєстрації
немає.

Відповідно до ст.41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку визначеного законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Нормативно-правовим актом, що
визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями ст. 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, зокрема, якщо реєстрація прав
та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Стаття 4 Закону визначає, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

З матеріалів справи вбачається,
що право власності на спірну частину
житлового будинку з надвірними
спорудами позивачами набуто до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Відтак, з аналізу, встановлених
судом обставин справи та зазначених
правових норм вбачається, що право
власності на нерухоме майно
набувається в порядку, який існував на
час його спорудження (придбання), а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому
Законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

За таких обставин, суд вважає
можливим задоволити позовні вимоги,
оскільки матеріалами справи,
дослідженими в судовому засіданні,
доведено, що позивачі в установленому
законом порядку набули право власності
на 71/100 житлового будинку з відповідною
часткою господарських споруд, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, не
мають змоги оформити його в іншому
порядку, відповідач визнав позовні
вимоги повністю, задоволення позову не
суперечить вимогам та законним
інтересам сторін та відповідає чинному
законодавству України, не порушує прав
та інтересів третіх осіб, перешкод в
визнанні за позивачами права власності
суд не вбачає.

На підстави викладеного та
керуючись Інструкцією про порядок
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у власності юридичних та
фізичних осіб, затвердженою наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України 09.06.98 N 121, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК
України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
ст.ст. 10, 60, ч. 4 ст. 174, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності на 71/100 житлового будинку з
відповідною часткою господарських
споруд, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

На рішення протягом десяти днів з
моменту його проголошення може бути
подано апеляцію до судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя