27.12.2013 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 533/1438/13-ц

Провадження №2/533/478/13

23 грудня 2013 року
селище Козельщина Полтавської області

Козельщинський районний суд
Полтавської області в складі
головуючого - судді Бойка Ю.О., при
секретарі Шуліка Л.Г., за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Мутель Ю.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду селища Козельщина позов ОСОБА_1 до
Хорішківської сільської ради
Козельщинського району Полтавської
області про визнання права власності
на майно, врахувавши складність справи,
у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток,
складання повного рішення на строк не
більше як п'ять днів з дня закінчення
розгляду справи, забезпечивши
проголошення вступної і резолютивної
частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК
України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовною
заявою до Козельщинського районного
суду Полтавської області, в якій просив
визнати за ним право власності на
будівлю олійниці, розташовану по
АДРЕСА_1. Як на підставу задоволення
позовних вимог посилався на ст.ст. 328, 334,
655 ЦК України.

До початку розгляду справи
позивач заявив про зміну підстав
задоволення позову, пославшись як на
підставу його задоволення на ст.ст. 15, 16,
344 Цивільного кодексу України. Ухвалою
від 23 грудня 2013 року судом були
прийняті до провадження змінені
позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач
підтримав уточнені позовні вимоги та
просив визнати за ним право власності
на вказаний вище об'єкт нерухомості за
набувальною давністю, посилаючись на
приписи частин першої та четвертої ст.
344 ЦК України.

На обґрунтування своїх вимог
позивач вказав, що постановою про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
від 14 листопада 2013 року зазначається,
що беручи до уваги те, що посвідчити
договір купівлі-продажу будівлі
олійниці, яка знаходиться в АДРЕСА_1,
укладеного між Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Житниця» та ОСОБА_1 10 листопада 2005 року
неможливо у зв'язку ліквідацією ПСП
«Житниця» та припиненням повноважень
його представника Чернокондратенко
І.П. У постанові державного зроблено
висновок, що на вказаний час залишилися
використаними всі можливості
позасудового вирішення даного питання.

До цього, ще у 2001 році, коли
припиняла своє існування Спілка селян
«Перемога», йому було передано у
володіння з правом подальшого викупу
всі приміщення будівлі олійниці по
АДРЕСА_1, так як він особистою працею
забезпечував робочу здатність
зернопереробного агрегату - ДКУ, та
забезпечував село послугами з
переробки зернових у дерть, а також
послугами з переробки соняшникового
насіння на олію та макуху.

Після того, як правонаступником
вказаного сільськогосподарського
підприємства стало ПСП «Житниця», він
за власний кошт виготовив технічну
документацію на будівлю, провів
експертну оцінку об'єкту нерухомості
та сплатив 2730,00 грн. вказаному
підприємству, яке знаходилося на
стадії ліквідації. 10.11.2005 року між
позивачем та Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Житниця» було підписано договір
купівлі-продажу №14.

Вказував, що у нього не виникало
сумніву в тому, що належним власником
будівлі олійниці був продавець,
оскільки постійно проживав в селі
Хорішки, а повноваження ліквідатора
Чорнокондратенко І.П. були
підтверджені відповідною постановою
господарського суду. Коли він дізнався
про необхідність нотаріального
посвідчення договору, то відразу
звернувся до нотаріуса, який і відмовив
у вчиненні нотаріальної дії,
посилаючись, в тому числі, на
відсутність документа, який би
посвідчував право власності
підприємства - продавця.

Також зазначив, що з 2001 року він
фактично є єдиним користувачем
вказаного об'єкту нерухомості.
Здійснити реєстрацію придбаного
відповідно до законодавства не може
може, так як відсутні
правовстановлюючі документи. Отже не
може задовольнити свої законні
інтереси. Відсутність
правовстановлюючих документів також
перешкоджає належним чином оформити
права на землекористування для
обслуговування вказаної будівлі.

Вже більше десяти років фактично
заволодівши вказаним майном він
відкрито продовжує безперервно
користуватись та володіти ним.
Забезпечує догляд та ремонт цієї
будівлі.

Згідно статті 344 Цивільного
кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність). Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації,
виникає за набувальною давністю з
моменту державної реєстрації (ч.1).
Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344
ЦК України). Згідно ч.1 статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

За таких обставин позивач вважає,
що єдиним способом реалізації свого
законного інтересу було звернення до
суду за визнанням права власності на
будівлю олійниці за набувальною
давністю.

Позивачем відмічено, що позов
пред'явлено до сільської ради у зв'язку
з тим, що за відсутності
правовстановлюючого документа будівля
олійниці по АДРЕСА_1 є річчю, власник
якої невідомий, а отже в порядку статті
335 ЦК України може бути за рішенням суду
переданий у комунальну власність.

У судовому засіданні позивач
просив задовольнити позов.

Представник відповідача Мутель
Ю.І. в судовому засіданні заявила, що
позов ОСОБА_1 щодо визнання права
власності на будівлю олійниці за
набувальною давністю визнає повністю,
також визнаючи та підтверджуючи
повідомлені позивачем фактичні
обставини. До суду подала відповідну
письмову заяву (а.с.27).

Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України
позивач може відмовитися від
позову, а відповідач - визнати
позов протягом усього часу
судового розгляду, зробивши усну
заяву. Якщо відмову позивача від
позову, визнання позову відповідачем
викладено в адресованих суду
письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий
розгляд. (ст. 174 ч.4 ЦПК України).

Суд, з'ясувавши правові позиції
сторін, встановивши наявність для того
законних підстав, а також
відповідність визнання позову
відповідачем вимогам закону за
відсутності загрози порушенню прав,
свобод чи інтересів інших осіб,
приходить до висновку про можливість
та необхідність задоволення позову в
межах заявлених вимог на підставі
ст.ст. 15, 16, 20, 328, 344 Цивільного кодексу
України.

Судом встановлено, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, так як інші особи
на вказане майно з 2001 року претензій не
заявляли.

Обставини, викладені в позовній
заяві, визнані відповідачем та знайшли
своє підтвердження в ході судового
розгляду. Позивач ОСОБА_1 відкрито і
безперервно володіє нерухомим майном
протягом одинадцяти років, починаючи з
2001 року, не маючи правовстановлюючих
документів. Ці та інші заявлені
позивачем обставини підтверджується:
постановою державного нотаріуса
Куррочкіна О.О. від 14.11.2013 року (а.с.6),
договором купівлі-продажу №14 від 10.11.2005
року між ПСП «Житниця» та ОСОБА_1 (а.с.7),
актом прийома-передачі до договору №14
від 10.11.2005 року та актом
приймання-передачі технічної
документації (а.с.8), накладною №11 від
10.11.2005 року (а.с.9), резюме про оцінку
об'єкта нерухомості експертом (а.с.10),
карткою фізичної особи - платника
податків (а.с.11), довідкою з ЄДРПОУ
(а.с.12), Технічним паспортом на
виробничий будинок - будівлю олійниці
(АДРЕСА_1) - а.с.13-22, договором на
постачання електричної енергії (а.с.
23-24), довідкою ПАТ «Полтаваобленерго»
№01-01/2905 від 25.12.2013 (а.с.25).

Із встановлених обставин
випливає, що між сторонами існують
правові відносини щодо набуття права
власності за набувальною давністю на
будівлю олійниці, що знаходиться за
адресвою: АДРЕСА_1, до яких повинні бути
застосовані ст.ст. 328, 344 ч. 1, 4 Цивільного
кодексу України, а також ч.ч. 4, 8
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України.

Юридична доля нерухомого майна на
час розгляду справи залишається
невизначеною.

Враховуючи вимоги ст. 88 ч.3 ЦПК
України суд приходить до висновку, що з
відповідача на користь позивача слід
стягнути понесені ним судові витраті
зі сплати судового збру.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 174, 208,209, 213-215, 218
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
нкпп-НОМЕР_1, право власності на будівлю
олійниці, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Набуте ОСОБА_1 за рішенням суду
право власності на нерухоме майно за
набувальною давністю виникає з моменту
державної реєстрації.

Понесені позивачем та
підтверджені документально судові
витрати в розмірі 229,40 грн. судового
збору стягнути на його користь з
відповідача.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Козельщинський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційна
скарга не була подана. В разі подання
апеляційної скарги рішення набирає
законної сили після розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

З повним текстом рішення можливо
ознайомитися 27 грудня 2013 року.

Суддя Козельщинського районного
суду Ю.О.
Бойко