Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/2435/2012
Провадження № 2/553/30/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.08.2013м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.

при секретарі - Довгенко І.О.,

за участю:

позивачки відповідачки ОСОБА_1,

представника позивача відповідача ОСОБА_1: адвоката ОСОБА_2,

відповідача позивача ОСОБА_3,

представника відповідача позивача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача за зустрічним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство ПриватБанк до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визначення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя в якому просила здійснити розподіл між нею та відповідачем сумісно набутого майна, визнавши за нею право власності на ? частину квартири № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна, 86-а у м. Полтава та визнавши за нею право власності на ?? частину автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 або грошову компенсацію відповідно до висновку товарознавчої експертизи та стягнення з відповідача судових витрат.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся 18 червня 2012 року до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив здійснити розподіл спільного майна подружжя, а саме предметів побуту, визнати за ним право власності на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі, загальною вартістю 11 487,00 грн. а саме:

- холодильник марки BOSCH, вартістю 7 599,00 грн.;

- ноутбук марки SAMSUNG, вартістю 3888,00 грн. та визнавши право власності за ОСОБА_1 на предмети побуту, набуті спільно з ним за час перебування у шлюбі, загальною вартістю 12 314, 00 грн., а саме:

- телевізор марки SAMSUNG, вартістю 3 250 грн.;

- пральну машину BOSCH, вартістю 4 179 грн.,;

- комплект мяких меблів ОСКАР, вартістю 4 885 грн., та просив встановити порядок користування квартирою № 47, що розташована у м. Полтава по вул. Леніна,86-а, виділивши у користування йому ізольовану кімнату (5) площею 20,8 кв.м. та балкон (ІІ) площею 2,7 кв.м. та виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату (6) площею 14,6 кв.м., балкон (І) площею 3,0 кв.м.. Кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити у їх спільному користуванні, та стягнути з ОСОБА_1 ? частину суми боргу у розмірі 134 033 грн. за борговою розпискою від 13 жовтня 2009 року на суму 67 016,5 грн., та стягнути з ОСОБА_1 ? частину суми боргу по кредитній картці ПриватБанку у розмірі 16082,34 грн., шо становить 8041,17 грн.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визначення порядку користування квартирою прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя.

Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство ПриватБанк та ОСОБА_5.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини від суми боргу по кредитній картці ПриватБанк у розмірі 16 082 грн. 34 коп., що становить 8 041 грн. 17 коп. залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги в частині розподілу автомобіля придбаного за час перебуванню у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 без стягнення на її користь грошової компенсації частини спірного майна.

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 та представник її інтересів - адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. В свою чергу зустрічний позов ОСОБА_3 визнали частково в частині розподілу предметів побуту придбаних за час перебування у шлюбі, в іншій частині зустрічний позов ОСОБА_3 щодо визначення порядку користування квартирою № 47 по вул. Леніна,86-а у м. Полтава та щодо стягнення ? суми боргу відповідно до боргової розписки від 13 жовтня 2009 року не визнали, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог.

Відповідач позивач ОСОБА_3 та представник відповідача позивача ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково в частині розподілу квартири № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна,86-а в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити в звязку з безпідставністю вимог, вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник третьої особи на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічного акціонерного товариства ПриватБанк в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи мається рекомендований лист про вручення поштового відправлення.

В судове засідання третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи про що в матеріалах справи мається рекомендований лист про направлення судової повістки останній.

Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 червня 2012 року шлюб, зареєстрований 06 квітня 2005 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 302, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, - розірвано ( т.1 а.с. 136).

Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно договору купівлі продажу від 20 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 придбав у Відкритого акціонерного товариства Полтавтрансбуд квартиру № 47, що знаходиться у м. Полтава по вул. Леніна,86а. Вказану квартиру було придбано за ціною 430 800 грн. ( т. 1 а.с.8).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 76 від 15 липня 2013 року, визначено ринкову вартість квартири № 47, яка розташована у м. Полтава по вул. Леніна,86а, яка складає 390 879 грн. ( т.2 а.с.78-86).

В судовому засіданні сторонами не заперечувалась ринкова вартість квартири визначена експертом. Більше того, сторони не заперечували, щодо розподілу квартири, яка була придбана останніми за час перебування їх у шлюбі шляхом її поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

Так, статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказане вище свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана за час перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у шлюбі та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжю, де частки кожного, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3, є рівними. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини та факти позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення їй у власність ? частини квартири №47, що у м. Полтава по вул. Леніна,86а є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Також, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі позивачки з відповідачем ОСОБА_3 було придбано транспортний засіб, а саме автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме відповідю наданою Відділенням РЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району від 01 червня 2012 року за № 11/2-2070, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, належить з 19 квітня 2008 року автомобіль DAEWOO LANOS, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ( т.1 а.с.21).

Згідно висновку судової авто - товарознавчої експертизи № 120912 від 28 вересня 2012 року ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOS, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, ідентифікаційний номер (VIN) SUPTF69YD1W135029 складає 33 802, 29 грн. ( т.1 а.с.45-56).

В судовому засіданні позивачкою відповідачем ОСОБА_1 вказано, що вказане майно, а саме автомобіль, було придбано за спільні кошти подружжя, які вони зібрали за період шлюбу, але відповідач ОСОБА_3 на даний час відмовляється в добровільному порядку здійснити розподіл транспортного засобу, посилаючись на те, що автомобіль було придбано за його особисті кошти, в звязку з чим остання змушена була звернутися до суду з вказаним позовом.

В свою чергу відповідач позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні наголошував на тому, що спірний автомобіль був придбаний ним за період перебування у шлюбі з ОСОБА_1, але за кошти, які належали йому особисто. Оскільки на придбання вказаного транспортного засобу були витрачені кошти, отримані ним у якості грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби. Так, відповідно до грошового атестата № 477613 при звільненні з військової служби ОСОБА_3 було виплачено 35 012,25 грн.. Вказана сума вираховувалась з суми грошового забезпечення, яка згідно вказаного вище грошового атестата становить 3 334,50 грн. Так, відповідно до п. 38.1 Наказу Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби за віком, станом здоровя чи у звязку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у звязку із систематичним невиконанням умов контракту командування, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно грошового атестата № 477613, який мається в матеріалах справи, вислуга років ОСОБА_3 станом на 01 січня 2008 року становила 21 рік 11 місяців 19 днів, та розраховувалась наступним чином: 3334,50 ( місячне грошове забезпечення) * 50% х 21 ( повні календарні роки) = 35 012, 25 грн. ( т.1 а.с.63).

В свою чергу відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом наполягав на тому, що вказані кошти є особистими, оскільки станом на 01 січня 2008 року вислуга його років становила 21 рік, але з цих років він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 лише 3 роки, тобто, на момент одруження з останньою вислуга його років становила 18 років, за які відповідно він отримав 30010,50 грн., виходячи з наступного розрахунку 3 334,50 грн. * 50%х18 = 30010,50 грн. Крім того, в своїх поясненнях останній наголосив на тому, що виходячи в даної суми він і придбав транспортний засіб за суму 30 000 грн..

Більше того, відповідачем наголошувалось на тому, що вказана допомога є гарантією соціального захисту військовослужбовця при звільненні його з військової служби та безпосередньо повязана з конкретною особою, тобто з останнім.

Так, статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Саме поняття особиста власність визначає, що це те, що належить мені.

Так, особистою власністю дружини або чоловіка є речі, придбані на заробітну плату, пенсію, стипендію, не внесені до сімейного бюджету, за винятком речей, призначених для спільного користування і переданих у спільне користування.

Більше того, законодавцем чітко визначено, що під майном слід розуміти не тільки майно (речі) у власному розумінні цього слова, а й заробітну плату, інші грошові виплати (пенсії, допомоги, премії, авторські гонорар за творчу діяльність та інші), які можуть надходити в розпорядження одного або обох з подружжя.

Разом з тим важливо підкреслити, що ці грошові виплати не завжди можуть бути спільним сумісним майном подружжя, хоча вони нажиті в період шлюбу за рахунок їх трудових доходів, а тільки ті, які призначаються слугувати спільним потребам сім?ї включені до сімейного бюджету, але якщо вони не поступили в сім?ю, залишилися в кишені того подружжя, що їх одержав, то вони будуть його особистою приватною власністю.

Якщо на ці грошові виплати їх власник придбав речі (майно) і вони не передані в сім?ю і не є предметом спільного користування, то такі речі (майно) є особистою власністю того з подружжя, хто їх придбав.

Так, законодавцем у коментарі до даної статті наводить приклад відповідно до якого, чоловік за кошти, які не передавав в сім?ю тривалий час, придбав на своє ім?я автомобіль, але ним користувалася вся сім?я, у тому числі і дружина яка керувала ним за довіреністю, тобто автомобіль переданий в спільне користування сім??ї, ця річ буде спільним сумісним майном подружжя. Цей же чоловік на заощаджені гроші придбав для свого користування станок і ним сам користується ця річ належить йому на праві особистої приватної власності.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу № 767657 від 11 квітня 2008 року, відповідачем ОСОБА_3 було придбано спірний транспортний засіб вартістю 30 000 грн. ( т.1 а.с.64).

Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно грошового атестата № 477613, ОСОБА_3 виплачено грошову допомогу, як військовослужбовцю у звязку з звільненням з військової служби в сумі 35 012,25 грн. ( т.1 а.с.63).

Суд відноситься до доводів відповідача позивача ОСОБА_3 з приводу того, що вказана вище допомога, отримана за роки служби, які він не перебував у шлюбі з ОСОБА_1 є його особистими коштами критично, оскільки вони є такими по своїй природі прямо суперечать нормі закону.

З наведених вище обставин та фактів вбачається, що транспортний засіб придбаний відповідачем ОСОБА_3 на кошти, які останній отримав при звільненні з військової служби є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки даний автомобіль був придбаний для спільного користування подружжя та відповідно використовувався останніми для відповідних потреб сімї.

В свою чергу, відповідачем так і не наведено суду будь-яких доказів того, що дійсно кошти після отримання, були передані ним на зберігання ОСОБА_7, який їх зберігав до придбання ОСОБА_3 спірного автомобіля з метою не внесення даної грошової допомоги до сімейного бюджету.

Поряд з цим, в судовому засіданні безпосередньо ОСОБА_3 було вказано, що транспортний засіб придбавався в шлюбі та використовувався подружжям для відповідних потреб.

Більше того, судом встановлено, що саме мета придбання ОСОБА_3 спірного транспортного засобу була для використання саме не ним особисто, а подружжям, незважаючи на те, що джерелом походження коштів для придбання автомобіля була грошова допомога, отримана ОСОБА_3 при звільнення з військової служби.

З наведених вище обставин та аналізу норм сімейного кодексу, суд приходить до висновку про правомірність та законність вимог ОСОБА_1 про належність їй ? частини спірного транспортного засобу, оскільки доводи відповідача спростовуються, як матеріалами справи, так і фактами та обставинами встановленими в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано наступні предмети побуту, а саме: телевізор марки SAMSUNG, вартістю 3 250 грн., придбаний 26 грудня 2008 року; холодильник марки BOSCH, вартістю 7 599 грн., придбаний 08 грудня 2009 року; пральна машина марки BOSCH, вартістю 4 179 грн., придбана 08 грудня 2009 року; комплекст мяких меблів ОСКАР, вартістю 4 885 грн., придбаний 02 грудня 2009 року; ноутбук марки SAMSUNG, вартістю 3 888 грн., придбаний 14 травня 2011 року, які знаходяться у квартирі № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна 86а. Загальна вартість предметів побуту становить 23 801 грн. ( т.1 а.с.79,80,81,82).

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалась вказана вартість зазначених предметів побуту та час їх придбання.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 не заперечувала проти порядку поділу предметів побуту запропонованого ОСОБА_3, а саме шляхом виділення ОСОБА_3 предметів побуту загальною вартістю 11 487,00 грн. а саме:

- холодильника марки BOSCH, вартістю 7 599,00 грн.;

- ноутбука марки SAMSUNG, вартістю 3888,00 грн. та виділення ОСОБА_1 предметів побуту загальною вартістю 12 314, 00 грн., а саме:

- телевізора марки SAMSUNG, вартістю 3 250 грн.;

- пральної машини BOSCH,вартістю 4 179 грн.,;

- комплекту мяких меблів ОСКАР, вартістю 4 885 грн..

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_3 за зустрічним позовом щодо наведеного вище порядку поділу предметів побуту, придбаних ним з ОСОБА_1 за час шлюбу, є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебуває квартира № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна,86а, яка складається з 2-х кімнат житловою площею 35,4 кв.м., у тому числі: 1-ша кімната (5) площею 20,8 кв.м., 2-га кімната (6) площею 14,6 кв.м., кухні (4) площею 10,7 кв.м., коридору (1) площею 15,0 кв.м., ванної (3) площею 3,4 кв.м., вбиральня (2) площею 1,6 кв.м.. Крім того, квартира обладнана балконом (І) (коеф.=0,8) площею 3,0 кв.м. та балконом (ІІ) (коеф = 0,8) площею 2,7 кв.м..

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку судової будівельно-технічної експертизи № 76 від 15 липня 2013 рокуАДРЕСА_2, яка розташована по вул. Леніна, 86а у м. Полтава, з технічної точки зору розділити не можливо ( т. 2 а.с. 78-86).

Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудея 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. А саме п. 23 визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно будівельному, гаражно будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами.

Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Законодавцем визначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, необхідно застосовувати положення частини 4,5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, необхідно визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній сумісній власності.

Так частиною 2 статі 68 СК України визначено, що розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

В судовому засіданні сторонами зазначалось, що на даний час між ними склався фактичний порядок користування квартирою наступним чином: ОСОБА_3 користується житловою кімнатою площею 14,6 кв.м. та балконом площею 3,0 кв.м.. В свою чергу ОСОБА_1 користується кімнатою площею 20,8 кв.м. та балконом 2,7 кв.м..

Судом встановлено, що в жилих кімнатах у даній квартирі № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна ,86а наявні речі кожного з подружжя, що і було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Крім того, самим позивачем за зустрічним позовом зазначалось, що позивач відповідач ОСОБА_1 не чинить будь-яких перешкод щодо перегляду ОСОБА_3 в кімнаті площею 20,8 кв.м. телевізору та не обмежує його часу в перебуванні в даній кімнаті. При цьому, сторонами також було зазначено, що кожний з них може вільно пересуватися в будь-якій кімнаті, як меншою так і більшою площею.

Поряд з цим, сторонами було зазначено, що в кімнаті площею 20,8 кв.м., якою користується ОСОБА_1, знаходиться телевізор, який належить ОСОБА_3. Крім того, в кімнаті площею 14,6 кв.м., якою користується ОСОБА_3, знаходиться диван, який в свою чергу належить ОСОБА_1.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 76 від 15 липня 2013 року, запропоновано один варіант виділу квартири № 47, яка розташована у м. Полтава по вул. Леніна,86а з урахуванням вимог Інструкції, щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів, відповідно до якого пропонується виділити в спільне користування співвласників: частину приміщень площею 30,70 кв.м.( що позначено на плані жовтим кольором), в тому числі: коридор 1 площею 15,00 кв.м., вбиральню 2 площею 1,60 кв.м., ванну 3 площею 3,40 кв.м., кухню 4 площею 10,70 кв.м..

Першому співвласнику запропоновано виділити в користування:

- частину приміщень площею 23,80 кв.м. ( на плані позначено синім кольором), в тому числі: кімнату 5 площею 20,80 кв.м., балкон І площею 3,00 кв.м..

Другому співвласнику пропонується виділити в користування:

- частину приміщень площею 17,30 кв.м. ( на плані позначено червоним кольором), в тому числі: кімната 6 площею 14,60 кв.м., балкон ІІ площею 2,70 кв.м. ( т.1 а.с.78-86)

Вказані обставини свідчать про відсутність між сторонами фактичного чіткого, урегульованого порядку користування квартирою № 47, що у м. Полтава по вул. Леніна,86 а. Тому, зважаючи на наведені вище обставини та факти, суд приходить до висновку про доцільність виділення ОСОБА_3 кімнати площею 20,8 кв.м. і балкону (ІІ) площею 2,7 кв.м. та виділення ОСОБА_1 кімнати площею 14,6 кв.м. і балкону (І) площею 3,0 кв.м., зважаючи на місце розташування предметів побуту кожного з подружжя у зазначених кімнатах.

В судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначено, що 13 жовтня 2009 року ним, згідно боргової розписки , було отримано грошові кошти від ОСОБА_5 для придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 11 333 євро, що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют станом на 13.10.2009 року становить 134 033 грн.. В своїх поясненнях він та його представник інтересів адвокат ОСОБА_8 наголошували, що вказані кошти були витрачені на придбання спірної квартири. Крім того, факт отримання в борг ним зазначеної вище грошової суми підтверджено, на думку останніх, свідченнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9. В звязку з тим, що на даний час борг ОСОБА_3 не повернутий згідно взятих на себе зобовязань, а позивачкою відповідачкою ОСОБА_1 ставиться вимога про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири, тому вважає, що боргові зобовязання повинні бути поділені в рівних частинах між подружжям.

Вказані доводи відповідача позивача ОСОБА_3 спростовуються рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року, відповідно до якого рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2011 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 Анатолійовчиа про визнання права власності на частку квартири та надання її у володіння та користування скасовано (т.1 а.с. 9-10).

Так, апеляційною інстанцією встановлено, що доказів на створення спільної сумісної власності на квартиру в м. Одесі, яка була продана та кошти від продажу якої стали основним джерелом походження для придбання квартири № 47 у м. Полтава по вул. Леніна, 86а, ОСОБА_5 суду надано не було, як того вимагає ст. 356 ЦК України.

Крім того, на підтвердження такої власності ОСОБА_5 не надано угоди про створення такої власності.

Більше того, апеляційною інстанцією, надано правову оцінку борговій розписці, укладеній 13 жовтня 2009 року ОСОБА_10 з ОСОБА_5.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 травня 2012 року встановлено, що квартира у м. Одеса, яка належала ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була продана останніми 13 жовтня 2009 року за 43 220 грн., в якій 1/3 частина складала 14 406 грн., у звязку з чим посилання ОСОБА_5 на те, що вона передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 13 300 євро по розписці від 13 жовтня 2009 року є сумнівним ( т. 1 а.с.9-10).

Більше того, в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_11 та відповідач ОСОБА_3, посилаючись на попередній договір від 29.09.2009 року про намір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, стверджували, що фактично зазначена квартира була продана за 40 000 євро.

Однак колегія суддів не прийняла до уваги зазначений доказ, так як нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири від 13 жовтня 2009 року в частині визначення вартості відчужуваного обєкта не визнаний недійсним у встановленому порядку.

Також, Апеляційним судом було вказано, що попередній договір не відповідає вимогам, передбаченим ст. 635 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю

Будь-яких доказів щодо дійсності попереднього договору щодо продажу квартири № 130 в м. Одесі по вул. Заболотного, 66/1 за 40 000 євро, як ОСОБА_3 так і його представником суду надано не було.

На підставі викладеного суд визнає неспроможними і безпідставними посилання ОСОБА_3 щодо отримання у ОСОБА_5 коштів в сумі 11 333 євро, згідно боргової розписки, які остання ніби-то отримала від продажу квартири в м. Одесі, і що в свою чергу ставить під сумнів достовірність даної боргової розписки.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом не приймаються до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 оскільки обставини щодо грошової компенсації встановленні рішенням Апеляційного суду Полтавської області і не доказуються при розгляді інших справ.

Крім того, судом встановлено, що між борговою розпискою, які є в матеріалах справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири та надання її у володіння та користування та борговою розпискою, яка мається в матеріалах даної справи маються суттєві розбіжності у формі написання та їх змісту, оскільки в матеріалах даної справи розписка виконана російською мовою, тоді як в справі за позовом ОСОБА_5 виконана українською мовою. Більше того, маються суттєві розбіжності за змістом, а саме в сумі боргу в матеріалах даної справи зазначено суму боргу 11 333 євро, тоді як в справі за позовом ОСОБА_5 зазначено суму боргу розмірі 13 330 євро ( т. 1 а.с. 124, 9-10).

Таким чином, вказані вище обставини, вкотре свідчать про недостовірність наданої суду розписки, що в свою чергу вказує на недопустимість даного доказу. В звязку з цим, вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 ? частини боргу за борговою розпискою від 13 жовтня 2009 року є безпідставними та юридично невмотивованими. Більше того, слід зазначити, що обставини та факти, які ставляться ОСОБА_3 в рамках його зустрічного позову, встановлені Апеляційним судом Полтавської області, рішення якого набрало законної сили. Більше того, вказаним обставинам та діям ОСОБА_3 і ОСОБА_5 надано правову оцінку судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається матеріалів справи позивачем відповідачем ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2 507 ,30 грн., виходячи з ціни позову ( т.1 а.с. 1,2).

Згідно висновку судової авто-товарозначої експертизи № 120912 від 28.09.2012 року, вартість автомобіля марки DAEWOO LANOS., 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 становить 33 802,29 грн. Відповідно вартість 1/2 частини автомобіля, що є предметом позову ОСОБА_1 становить 16 901,15 грн. ( т.1 а.с.45-56).

Крім того, відповідно до висновку судової будівельно технічної експертизи №76 від 15.07.2013 року, ринкова вартість квартири № 47, що розташована у м. Полтава по вул.. Леніна, 86а, становить 390 879 грн.. Відповідно вартість 1/2 частини квартири, що є предметом позову ОСОБА_1, становить 195 439,5 грн. ( т. 2 а.с. 78-86).

Законом України Про судовий збір від 01 листопада 2011року визначена ставка судового збору при поділі майна подружжя, яка становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 6 Закону України Про судовий збір визначено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду у розмір, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає фактичній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Так, пунктом 21 розділу ІV. Повернення державного мита Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 № 15 ( зі змінами) повернення державного мита проводиться за умови, якщо заяву подано до відповідного органу, що справляє мито, протягом року з дня зарахування його до бюджету.

Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 Про деякі питання практики застосування Закону України Про судовий збір розяснень, що при вирішення питань, повязаних зі сплатою та поверненням суд судового збору при розгляді справ, судами мають враховуватися відповідні положення Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 № 15 ( зі змінами) .

Як вбачається з матеріалів справи сума задоволених позовних вимог ОСОБА_1 становить 212 340,65 грн.. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачкою відповідачем ОСОБА_1 сплачено при зверненні до суду судовий збір в сумі 2 507,30 грн, що є більшим до задоволених вимог у сумі 383,89 грн., тобто є такими що заяйво сплачені та у відповідності до ст.ст. 6,7 Закону України Про судовий збір підлягали б поверненню останній. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи дата здійснення оплати судового збору ОСОБА_1 07.06.2012 року, що в свою чергу свідчить про те, що станом на день винесення судового рішення 16 серпня 2013 року банківський рік, протягом якого можливе повернення стороні зайво сплачених коштів сплинув, що в свою чергу унеможливлює суд повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 383,89 грн., які були зайво сплачені останньою при зверненні до суду з даним позовом.

Крім того, за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, призначеної згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2012 року позивачем відповідачем ОСОБА_1 сплачено 350 грн. ( т.1 а.с. 56А), які підлягають стягненню з ОСОБА_3 за заявленою вимогою ОСОБА_1.

Таким чином, судові витрати в сумі 2 473 грн. 41 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_3 у відповідності до пропорційно задоволених судом вимог суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 30, 60,88, 209, 212, 218 ЦПК України, ст.ст. 368 ЦК України ст. ст. 57, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 71 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на майно придбане за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, а саме:

- ? частину квартири № 47, що розташована у м. Полтава по вул. Леніна,86-а;

- на ? частину автомобіля марки DAEWOO LANOS., 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою при подачі позову судовий збір у сумі 2 123 грн. 41 коп. та витрати за проведення судової авто-товарознавчої експертизи у сумі 350 грн., всього на загальну суму 2 473 грн. 41 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача за зустрічним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство ПриватБанк до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_3 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 11 487,00 грн. а саме:

- холодильник марки BOSCH, вартістю 7 599,00 грн.;

- ноутбук марки SAMSUNG, вартістю 3888,00 грн..

Визнати право власності за ОСОБА_1 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 12 314, 00 грн., а саме:

- телевізор марки SAMSUNG, вартістю 3 250 грн.;

- пральну машину BOSCH, вартістю 4 179 грн.,;

- комплект мяких меблів ОСКАР, вартістю 4 885 грн..

Встановити порядок користування квартирою № 47, що розташована у м. Полтава по вул. Леніна,86-а виділивши у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату (5) площею 20,8 кв.м. та балкон (ІІ) площею 2,7 кв.м.;

-виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату (6) площею 14,6 кв.м., балкон (І) площею 3,0 кв.м.. Кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишити у їх спільному користуванні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_12