Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Бортяна К. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання недійсною розписки від 14.09.2011року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14.09.2011 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до даного договору відповідач отримав у позику 90000 грн. строком до 18.10.2011року. Відповідач 05.11.2011 року повернув 20000 грн., а іншу частину боргу відмовляється повертати, що змусило позивача звертатися до правоохоронних органів з проханням зобов'язати відповідача повернути решту боргу. Внаслідок поведінки ОСОБА_2 позивач зазнала постійних хвилювань, тобто їй спричинена моральна шкода. ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 70 000 грн. і 2000 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що, дійсно, позичив у неї в червні 2008 року 32800 грн. під 6% річних, про що склав розписку. А потім повертав кошти частинами та складав розписки на решту боргу, а попередні розписки йому поверталися ОСОБА_1 Кошти, які просить стягнути з нього ОСОБА_1 в сумі 70000 грн., він в борг не брав, а всі розписки складалися під впливом обману, помилки, шляхом застосування до нього постійного психічного тиску та залякування. А тому, ОСОБА_2 просить суд визнати розписку від 20.04.2010р., розписку від 18.04.2011р., розписку від 18.10.2011р., та розписку від 14.09.2011р. - недійсними, як такі, що складені ним під впливом помилки, обману, шляхом застосування по відношенню до нього психічного тиску та залякування.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом свій позов підтримала в повному обсязі та не визнала зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом позов ОСОБА_1 не визнав та просив задовольнити зустрічний позов, при цьому уточнивши його, а саме: просив суд визнати розписку від 14.09.2011 року про позику 90000 грн. недійсною, як таку, що складена під впливом помилки, обману, шляхом застосування постійного психічного тиску та залякування.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача за первісним позовом, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, матеріали Білоцерківського МВМ 2 за №3184 про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.04.2012р., суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 14.09.2011 року ОСОБА_2 в помешканні ОСОБА_1 (м. Біла Церква вул. Чайковського 77) власноручно написав розписку про отримання ним в борг 90000 грн., терміном до 18.10.2011року. При складанні даної розписки був присутнім гр. ОСОБА_3, який теж поставив свій підпис в розписці в якості свідка. ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 20 000 грн., про що 05.11.2011року була зроблена помітка на розписці від 14.09.2011р. з підписом ОСОБА_2 Наведене не заперечується сторонами по справі. Тобто, факт написання розписки, час, місце та обставини складання розписки сторони підтвердили та ствердили повернення 05.11.2011р. 20000 грн.

Відповідач за первісним позовом заперечує факт передачі коштів за вказаною розпискою, зазначаючи, що фактично в розписці йде мова про нарахування відсотків на суму попередньої позики (32800грн.), що мала місце в червні 2008 року.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом суду пояснила, що в 2008 році її познайомив з ОСОБА_2 їх спільний знайомий ОСОБА_4 і ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 32800 грн., які їй були вчасно повернуті, пізніше вона ще давала в борг ОСОБА_2 кошти, які вчасно поверталися, між сторонами були дружні стосунки. А 14.09.2011 року вона позичила ОСОБА_2 90000 грн. терміном до 18.10.2011р., без відсотків і їй було повернуто, лише 20 000 грн. Ніяких погроз та тиску до боржника вона не застосовувала, лише, телефонувала і весною 2012 року звернулася з даного приводу за допомогою в міліцію, однак борг так і не було повернуто.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 суду пояснив, що, дійсно, він знайомий з ОСОБА_1 з 2008року і позичав в неї кошти в сумі 32800 грн., які частково повертав, при цьому складав нові розписки про позику коштів, хоча фактично кошти йому не передавалися, але він боявся за своє життя, а тому під тиском і обманом складав ці розписки. 90000 грн. - це не кошти, а сума по накопичувальній системі. 14.09.2011 р. він грошей у ОСОБА_1 не брав.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що в його присутності ОСОБА_1 передавала ОСОБА_2 кошти, купюрами по 200 грн. на загальну суму 90000 грн. Розписка складалася сторонами по справі, писав розписку ОСОБА_2 добровільно в дружній обстановці, розпиваючи каву. Позичальник говорив, що потрібні кошти на закінчення будівництва боксів. Свідок теж поставив свій підпис в зазначеній розписці, засвідчивши передачу грошей. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що в 2008 році він познайомив сторони по справі. ОСОБА_2 в присутності свідка позичив у ОСОБА_1 32800 грн. і дані кошти були повернуті позичальником. Також, свідку відомо, зі слів ОСОБА_2, про те, що ним ще бралися кошти в борг у ОСОБА_1, але які саме суми і на яких умовах -невідомо.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Хоча, надана суду розписка від 14.09.2011року в підтвердження отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів і не є письмовою формою договору позики, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

А тому проаналізувавши всі надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики, умови якого відповідач не виконав. Жодних достовірних доказів, які б спростовували цей висновок, суду не було надано.

Відповідач за первісним позовом не надав суду жодного належного доказу тому, що він не отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 90 000 грн., Натомість, ОСОБА_2 підтвердив факт складання власноручно розписки 14.09.2011р., підтвердив факт повернення ним, 05.11.2011р., 20000 грн. по вказані розписці. Дане також, підтверджено показами ОСОБА_2, які він надавав по даному факту працівникам міліції 26.04.2012р. ОСОБА_2 вказує про застосування до нього психологічного тиску діями ОСОБА_1, а саме зверненням її до міліції та численними телефонними дзвінками. Однак, суд критично ставиться до таких пояснень відповідача за первісним позовом, оскільки не можна вважати тиском - звернення особи до правоохоронних органів за захистом своїх прав та телефонні дзвінки з проханнями повернути борг. Є недоведеним факт застосування ОСОБА_1 тиску, сили чи обману по відношенню до ОСОБА_2 А тому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом за недоведеністю.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу відповідно до договору позики від 14.09.2011 року в розмірі 70 000 грн. Однак, суд вважає, що є недоведеною вимога ОСОБА_1 про спричинення їй діями ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки надаючи кошти в борг, вона повинна була передбачати ризик щодо неналежного виконання зобовязань. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні не давала пояснень та не вказувала на докази спричинення їй моральної шкоди.

На підставі ст.88 ЦПК України, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача за первісним позовом на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі 807,30 грн., сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 10,59,60,88, 212-215,296 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 70 000 грн. (сімдесят тисяч гривень) та судові витрати по справі в сумі 807,30 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову - ОСОБА_2 про визнання недійсною розписки від 14.09.2011 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_5