АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/2548/2013
Головуючий у 1-ій інстанції - ВолошинВ.О.
Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2013 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Пашинній У.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
на рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 29 травня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_9 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
«Консоль ЛТД» про визнання права
власності, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_9 звернувся до
Шевченківського районного суду м.Києва
із позовом до ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД»
про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2005
між ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД»та ОСОБА_10,
ОСОБА_11 було укладено договір пайової
участі в фінансуванні будівництва
нежилих приміщень площею 271,8 кв.м. у
багатоквартирному житловому будинку
за адресою: АДРЕСА_1, одинадцятий
поверх, літера А.

12.02.2007 на підставі договору уступки
вимоги, укладеного між ОСОБА_10, ОСОБА_11
та позивачем, до останнього перейшло
право вимоги на вказані нежитлові
приміщення. Факт виконання позивачем
своїх зобов'язань за вказаними
договорами підтверджується довідкою
про повне інвестування загальної площі
нежитлових приміщень.

Зазначає, 27.02.2009 багатоквартирний
житловий будинок здано в експлуатацію
в установленому законом порядку, також
позивачем було прийнято, а
відповідачем передано вказані
нежитлові приміщення за актом
прийму-передачі.

Проте вважає, що зі змісту вказаних
договорів неможливо встановити момент
переходу права власності від
відповідача до позивача на вказані
нежитлові приміщення. 14.09.2011 позивач
звернувся до відповідача з листом, в
якому просив підтвердити набуття
позивачем права власності на зазначене
нерухоме майно, проте такого
підтвердження не отримав. Вважає,
відповідач не визнає його права
власності на вказані приміщення.

Позивач просив суд визнати за ним право
власності на нерухоме майно: нежитлові
приміщення загальною площею 271,8 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, поверх одинадцятий,
літера А.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 29.05.2012 позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, власник квартири НОМЕР_1
житлового будинку АДРЕСА_1, який не брав
участі у справі, проте вважає, що
вказаним рішенням порушено його права,
подав апеляційну скаргу.

До вказаної скарги приєдналися також
інші власники квартир вказаного
житлового будинку - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Посилаються на ті підстави, що рішення
суду винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вказують, при вирішенні справи суд не
звернув увагу, що позовні вимоги
стосуються визнання права власності на
нежитлові приміщення, які розташовані
на одинадцятому поверсі
багатоквартирного житлового будинку,
проте чинними будівельними нормами не
передбачено розташування нежитлових
приміщень вище другого поверху у
багатоквартирному житловому будинку.

Також судом не враховано, що з наданого
поверхового плану випливає. Що вхід до
приміщень на одинадцятому поверсі
здійснюється безпосередньо зі
сходової клітини, що також суперечить
вимогам ДБН, оскільки такі приміщення
повинні мати входи та евакуаційні
виходи, ізольовані від житлової
частини будинку.

Зазначають про те, що суд не дослідив
тієї обставини, що відповідно до Акту
державної приймальної комісії про
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкту, на 11-ому поверсі
розташоване допоміжне приміщення
багатоквартирного будинку. Зважаючи на
те, що зазначене допоміжне приміщення
не має ознак нежитлового
вбудованого-прибудованого, оскільки є
неізольованим від житлової частини
будинку, суд в порушення вимог ч.2 ст. 382
ЦК України, ч.3, ч.8, ст.1 Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»
безпідставно задовольнив позовні
вимоги. Оскільки згідно з вказаним
нормами законодавства, допоміжні
приміщення в багатоквартирних
житлових будинках належать на праві
спільної сумісної власності власникам
квартир такого багатоквартирного
житлового будинку.

Просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В судове засідання не з`явились позивач
ОСОБА_9 та представник відповідача ТОВ
«Консоль ЛТД», про час та місце
розгляду справи належно повідомлені.

На підставі ч.1 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
які не з`явились, зважаючи на
належність їх повідомлення та
відсутність доказів для визнання
поважними причин неявки представника
позивача ОСОБА_9

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, осіб які приймали
участь в cyдовому засіданні, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов про визнання права
власності, суд першої інстанції
виходив з того, що в порушення умов
договору будівництва, фактично
приміщення були передані позивачу.
Проте, належні документи, визначені п. 9,
10.1, 11.1, 11.2 Положення «Про порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна», затвердженого
Розпорядженням КМДА від 31 серпня 2001 р.
за № 1820, яке було чинне на час передачі
об'єкта інвестування, на підставі яких
позивач мав можливість зареєструвати
право власності, відповідачем надано
не було, як і не надано документів на
теперішній час, відповідно до діючого
Положення про порядок оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна в
м. Києві, затверджене Розпорядженням
КМДА від 27 жовтня 2009р. за 1227.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 4-рп/2004 у справі за конституційним
поданням ОСОБА_12 та інших громадян про
офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та за
конституційним поданням 60 народних
депутатів України про офіційне
тлумачення положень статей 1,10 цього
закону від 2 березня 2004 року
зазначається, зокрема, таке:

допоміжні приміщення (підвали,
сараї, комори, горища, колясочні тощо)
передаються у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків;

підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
додаткових дій, створення об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку, вступу до нього; питання щодо
згоди співвласників допоміжних
приміщень на надбудову поверхів,
улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно тих приміщень
(оренда тощо) вирішується відповідно до
законів України, які визначають
правовий режим власності.

Питання реалізації права спільної
сумісної власності регулюється,
зокрема, ст. 369 ЦК України а саме:
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Отже, співвласники, зокрема
допоміжного приміщення, що знаходиться
на 11-му поверсі будинку по АДРЕСА_1. які
є власниками квартир у вказаному
будинку правомірно заявили про
вирішення оскаржуваним рішенням про їх
права.

Судом встановлено, що позивач є
правонаступником за договором уступки
вимоги від 12 лютого 2007р. в договорі
будівництва. Позивачем, як стороною за
договором будівництва була проведена
оплата вартості об'єкту будівництва.

У довідці про повне інвестування
нежитлового приміщення ОСОБА_9 за
договором пайової участі у фінасуванні
будівництва відсутні її дата та номер.
(а.с.24)

Вказаний об'єкт будівництва було
передано позивачу за Актом прийому -
передачі, який також не містить його
дату та номер.

Відповідно до Розділу 9 договору
будівництва, відповідач зобов'язувався
після виконання позивачем, як
інвестором умов цього договору, після
введення будинку в експлуатацію,
передати йому нежитлові приміщення по
Акту та надати необхідні документи для
подальшого оформлення об'єкту
інвестування у власність.

З матеріалів справи вбачається, що
закінчений будівництвом об'єкт -
житловий будинок по АДРЕСА_1 літера «А»
в м. Києві був прийнятий в експлуатацію
Державною приймальною комісією, на
підставі Акту, який затверджений
Розпорядженням Голови Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 31 грудня 2008р. за № 2025
та зареєстрований Інспекцією
Державного архітектурно - будівельного
контролю м. Києва 27 лютого 2009р. за №060-09.

На даний час будинку присвоєно
поштовий АДРЕСА_1, відповідно до
Розпорядження Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації за №
1740 від 16 вересня 2005р.

Разом з тим, судом встановлено, що в
порушення умов договору будівництва,
незважаючи, що фактично приміщення
були передані позивачу, належні
документи, визначені п. 9, 10.1, 11.1, 11.2
Положення «Про порядок оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна», затвердженого Розпорядженням
КМДА від 31 серпня 2001 р. за № 1820, яке було
чинне на час передачі об'єкта
інвестування, на підставі яких позивач
мав можливість зареєструвати право
власності, відповідачем надано не було,
як і не надано документів на теперішній
час, відповідно до діючого Положення
про порядок оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна в м. Києві,
затверджене Розпорядженням КМДА від 27
жовтня 2009р. за 1227.

Таким чином, питання реєстрації права
власності даного приміщення за
позивачем врегульоване договором та
діючим Положенням про порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна в м. Києві,
затвердженим Розпорядженням КМДА від 27
жовтня 2009р. за 1227.

В порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України
позивачем не надано суду доказів
звернення до відповідача з вимогою
передати необхідні документи для
реєстрації права власності спірного
приміщення та доказів відмови
відповідача у задоволенні такої
вимоги.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права є передчасним.

Суд першої інстанції на вказані
обставини уваги не звернув, чим
допустив неповне з`ясування обставин у
справі, як наслідок рішення суду слід
скасувати в порядку ст. 309 ЦПК України
та ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої
приєдналися ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити .

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 29 травня 2012 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_9 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД»
про визнання права власності -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її постановлення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: