Справа №489/5203/13-ц 26.12.2013 26.12.2013 26.12.2013
Провадження №22-ц/784/4193/13
Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

26 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Козаченка В.І..

суддів: Царюк Л.М., Мурлигіної
О.Я.,

при секретарі судового
засідання: Орельскій Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5

на рішення

Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року по
справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, визнання частково
недійсними правовстановлюючих
документів про право власності та
визнання права власності в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И Л
А:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, визнання частково
недійсними правовстановлюючих
документів про право власності на
спадкове майно та визнання права
власності в порядку спадкування на
частку у майні та вкладів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги він
вказував, що з жовтня 2007 року проживав
разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7, братом
ОСОБА_8, та вітчимом ОСОБА_9 у квартирі
АДРЕСА_1. Останні були власниками по 1/3
частки в квартирі кожний.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7
Після її смерті залишилася 1/3 частки в
квартирі та грошові кошти на двох
банківських вкладах (3747 грн.45 коп.+ 5088
грн.).

Свідоцтва про право власності на
спадкове майно після смерті матері
отримали вітчим та брат. Після чого
вітчим уклав договір пожиттєвого
утримання з ОСОБА_4, передавши їй у
власність 1/2 частку квартири, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. ОСОБА_8 помер в
ІНФОРМАЦІЯ_3. Після нього1/2 частку у
квартирі успадкувала його дочка ОСОБА_6

Проте, відповідні правовстановлюючі
документи щодо спадкового майна є
частково недійсними, оскільки він
фактично проживав на час смерті матері
з нею, а тому прийняв спадщину. В силу
чого він має право на 1/9 частину
квартири та на 1/3 частину двох вкладів.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просив про задоволення його
позову.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 20 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість судового рішення,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, про задоволення його
позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 визнала
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи, в тому числі
спадкових справ після смерті
спадкодавців вбачається, що квартира
АДРЕСА_1 в рівних частках належала
ОСОБА_7, її чоловіку ОСОБА_9 та брату
позивача ОСОБА_8 Також на ім'я ОСОБА_7
були відкрити два рахунку в банку.

Вказані особи проживали однією сім'єю
та були зареєстровані у вказаній
квартирі.

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9 звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, та отримав 17 липня 2009 року
свідоцтво про право на спадщину за
законом, половину від 1/3 частки
спадкового майна, яке за свідоцтвом
складається з 1/3 частки квартири (а.с.
102). Хоча ОСОБА_8 своїх спадкових прав не
оформив, але фактично прийняв спадщину,
проживаючи на час смерті матері з нею.

Після отримання вказаного свідоцтва, а
саме 14 серпня 2009 року ОСОБА_9 уклав з
ОСОБА_4 договір довічного утримання.
Передавши останній у власність 1/2
частку квартири (а.с.14). Після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8, 1/2 частку квартири
успадкувала його дочка, отримавши 13
липня 2012 року свідоцтво про право на
спадщину.

Позивач, з 9 лютого 1998 року був
зареєстрованим в АДРЕСА_2 (а.с. 39).

Оскільки ОСОБА_2 не довів достовірними
та допустимими доказами того, що на час
смерті матері постійно проживав разом
з нею, суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду.

Реєстрація за місцем розташування
спірної квартири на час смерті ОСОБА_7
юридичної особи (ПП Алекс»), директором
якої був ОСОБА_2, а також поховання ним
матері, само по собі не свідчить про те,
що він постійно проживав разом з нею.
Тим більше, що за постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2010
року про припинення ПП «Алекс»
виходить, що вказане підприємство не
надавало звітності з моменту
реєстрації, а отже фактично не вело
господарської діяльності.

Позивач був обізнаним щодо укладення
ОСОБА_9 договору довічного утримання.
Знав він і про наявність дочки брата,
яка була спадкоємцем першої черги.
Незважаючи на всі ці обставини, він не
звертався до суду за захистом своїх
прав з відповідною заявою
безпосередньо після смерті матері. Ці
обставини лише підтверджують висновки
суду про те, що він не проживав постійно
в спірній квартирі з матір'ю, у якої
була інша сім'я.

За викладеного колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: