Справа № 743/1156/13-ц
Провадження № 2/743/223/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2013 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарях Коваль Т.С., Воєдило О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнівської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вишнівської сільської ради та ОСОБА_2 з вимогами про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.09.2012 року померла мати позивачки ОСОБА_3, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач, як спадкоємець майна матері, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та надала заповіт ОСОБА_3 складений 15.08.2005 року, відповідно до якого все її майно спадкують її діти в рівних долях. Проте нотаріус повідомила позивачку, що вказаний заповіт відмінений, оскільки існує заповіт ОСОБА_3, складений 27.07.2012 року, відповідно до якого все своє майно спадкодавець заповіла відповідачеві ОСОБА_2 Позивач вважає, що заповіт 2012 року ОСОБА_3 не складала, не підписувала і він не відповідає її волі. Крім того, заповіт складений та посвідчений з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки посвідчувався секретарем Вишнівської сільської ради, коли ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні в Ріпкинській ЦРЛ в смт. Ріпки, де працюють два нотаріуси. Тому секретар сільради вийшла за межі наданих їй повноважень. Оскаржуваний заповіт не відповідає й іншим вимогам Цивільного кодексу України, тому позивач просила визнати його недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог. Суть заперечень зводиться до того, що вона здійснювала догляд за матірю, тому повинна спадкувати все її майно. До кінця судового засідання відповідач залишила зал судового засідання з невідомих причин.

Представники відповідача - Вишнівської сільської ради в судовому засіданні 06.08.2013 року заперечували проти задоволення позову, оскільки вважають, що дотримали всі вимоги діючого законодавства при посвідченні заповіту. При цьому, секретар сільської ради пояснила, що посвідчувала заповіт у лікарні, розташованій в смт. Ріпки, оскільки її викликала ОСОБА_3

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3, яка являється матірю позивача та відповідача, за життя склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй майна заповіла його ОСОБА_2.

Зі спадкової справи встановлено, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Як видно з заповіту, який мається у спадковій справі, він складений в с. Вишневе 27 липня 2012 року, посвідчено секретарем виконавчого комітету Вишнівської сільської ради в лікарні та зареєстровано в реєстрі за № 45. Текст заповіту, на прохання заповідача, секретарем виконкому записано зі слів заповідача за допомогою компютерної техніки, підписано заповідачем власноручно у присутності секретаря виконкому.

Відповідно до ст.. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем.

Зі змісту ч.1 ст. 1248 ЦК України слідує, що заповіт повинен бути записаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Частиною 2 цієї ж статті Заповіт може бути на прохання заповідача записаний нотаріусом за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Як зазначено в ст. 1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Як видно з оскаржуваного заповіту, текст заповіту зі слів заповідачки та на її прохання був записаний за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Всупереч вищенаведеним вимогам закону, текст заповіту не був прочитаний ні особисто заповідачем, ні вголос секретарем.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що оскаржуваний заповіт посвідчувався секретарем Вишнівської сільської ради у приміщенні Ріпкинської ЦРЛ, яка розташована в смт. Ріпки.

У відповідності до ст.. 1 Закону України Про нотаріат у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені ст.. 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Згідно ст.. 37 Закону України Про нотаріат та ст.. 1251 Цивільного кодексу України, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють в тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів.

З положень ст.. 13-1 Закону України Про нотаріат, яка визначає поняття нотаріального округу та забороняє нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, слід зробити висновок, що повноваження посадової особи органу місцевого самоврядування щодо вчинення нотаріальних дій (у випадку відсутності нотаріуса) обмежуються адміністративною територією відповідної ради.

З наведеного слідує, що секретар Вишнівської сільської ради не мала повноважень посвідчувати заповіт особи, яка знаходиться на території нотаріального округу (смт. Ріпки) де працюють два нотаріуси державний та приватний.

Крім того, відповідно до ст. 1252 ЦК України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні в лікарні, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні.

Таким чином, заповіт ОСОБА_3 від 27.07.2012 року складений з грубим порушенням вимог щодо його посвідчення та, в даному випадку, особою, яка не мала на це права.

Відповідно до ст.. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Виходячи зі змісту ст.. 210 ЦК України, якою передбачається державна реєстрація такого правочину як заповіт і який було внесено в реєстр, та статей 215-216 ЦК України, для застосування наслідків нікчемного правочину не виключається можливість звернення особи до суду за захистом порушеного права.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заповіт ОСОБА_3 від 27.07.2012 року, на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вишнівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 45 - визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та Вишнівської сільської ради судові витрати в сумі по 57 (пятдесят сім ) грн. 35 коп. з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.10.2013 року.

Головуюча О.В. Павленко