Провадження № 2/127/5847/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2013 року

місто
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі : головуючого судді Курбатової
І.Л.,

при секретарі Басовській
В.М., Кукуленко Т.В.

за участю позивача – відповідача
ОСОБА_1,

представника позивача – відповідача
ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3,

представника відповідача –позивача
ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спадкового майна та визнання
права власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання шлюбу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області 7 серпня 2013 року з
позовом до ОСОБА_3 про поділ спадкового
майна та визнання права власності на
спадкове майно звернувся ОСОБА_1 Позов
мотивовано тим, що 13.11.2012 року померла
дружина позивача – ОСОБА_5, після
смерті якої залишилось спадкове майно,
що складається з квартири АДРЕСА_1. Шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано
02.08.2012 року, проте вони з 2008 року
постійно разом проживали у квартирі за
адресою АДРЕСА_2 в якій ОСОБА_1
продовжує проживати після смерті
дружини, а тому є таким, що прийняв
спадщину. Разом з тим, ОСОБА_1 довідався,
що за життя ОСОБА_5 складено заповіт на
ім’я ОСОБА_3 За таких підстав, ОСОБА_1
який прийняв спадщину, вважаючи себе
таким, що має право на спадщину як
непрацездатний за віком вдівець
звернувся до суду з позовом про
визнання за ним в порядку спадкування
за законом після смерті 13 листопада 2012
року його дружини ОСОБА_5 права
власності на ? частку квартири за № 82 в
будинку № 31 по вул. Заболотного в м.
Вінниці.

До початку розгляду справи по суті
відповідач ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1
з зустрічним позовом про визнання
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 шлюбу
недійсним. Зустрічний позов
мотивований тим, що ОСОБА_3 з 2010 року
здійснювала догляд за ОСОБА_5, яка
проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В
зв’язку з чим, 16.06.11 року ОСОБА_5
складено заповіт на ім’я ОСОБА_3 Разом
з тим, з липні 2012 року ОСОБА_3Ю в зв’язку
з сімейними обставинами, догляд за
ОСОБА_5 не здійснювала та в листопаді 2012
року довідалась, що ОСОБА_5 померла. З
позову ОСОБА_1 їй стало відомо, що між
ним та ОСОБА_5 02.08.12 року укладено шлюб,
який ОСОБА_3Ю, вважає недійсним
внаслідок його фіктивності, оскільки
воля ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не була
спрямована на створення сім’ї. Так,
ОСОБА_3 зазначає, що не зважаючи на те,
що за кілька місяців до смерті ОСОБА_5
вона проживала періодично спільно з
ОСОБА_1 в одному приміщенні, проте
ОСОБА_1 лише допомагав по господарству
та здійснював догляд за ОСОБА_5 на
прохання останньої та фактично
виконував обов’язки домашнього
працівника. Таким чином, нетривалість
сумісного проживання, відсутність
спільного бюджету, реєстрація за
різними адресами, свідчать про те, що
шлюб між ОСОБА_5 в супереч вимог ст. 3 СК
України укладено не з метою створення
сім’ї, а з корисливих міркувань ОСОБА_1
та бажання ОСОБА_5 отримати догляд.
Вказане зумовило звернення ОСОБА_3 з
зустрічним позовом до суду про
визнання недійсним шлюбу укладеного
02.08.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
зареєстрованого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану за
актовим записом № 1460.

В судовому засіданні представник
позивача-відповідача первісний позов
підтримав та з викладених в ньому
підстав просив його задоволити, а в
задоволенні зустрічного позову –
відмовити як в необґрунтованому.

Представник відповідача-позивача
просила задоволити зустрічний позов на
визнати шлюб недійсним та в зв’язку з
вказаним відмовити у задоволенні
первісного позову у справі.

Допитаний як свідок позивач –
відповідач у справі ОСОБА_1 суду
пояснив, що він перебував в
зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_5, проте
їх подружнє життя не склалось та в
зв’язку з вказаним ОСОБА_1 почав
проживати з іншою жінкою, яка в 1997 році
померла. Від шлюбів в нього та ОСОБА_5
дітей не має. Після смерті його другої
дружини у 1998 році, він знову почав
підтримувати відносини з ОСОБА_5,
допомагав їй, піклувався про неї, проте
у вказаний час вони проживали за
різними адресами. В подальшому,
приблизно з 2008 року вони почали спільно
проживати в однокімнатній квартирі за
адресою АДРЕСА_2. Вони були справжньою
сім’єю, їх пов’язував спільний побут,
бюджет, витрати, в цей час ними спільно
придбавались продукти харчування,
ліки, також вони придбали телевізор. В
подальшому за ініціативи ОСОБА_5, яка
бажала оформити належним чином їх
подружні відносини, 02.08.12 року між ними
зареєстровано шлюб, який не є
фіктивним. Реєстрацію шлюбу здійснена
ними з метою надання офіційного
статусу їх подружнім відносинам та
існуючій сім’ї. ОСОБА_5 хворіла та
13.11.2012 року померла, а ОСОБА_1 за власні
кошти здійснив похорон дружини та
продовжив проживати у їх квартирі.
Разом з тим, після похорону, приблизно
наприкінці листопада 2012 року до нього
прийшла ОСОБА_3 та повідомила, що ОСОБА_5
за життя залишено заповіт, відповідно
до якого все майно померла заповіла на
її ім’я. Про обставини складення
вказаного заповіту йому нічого не
відомо, проте він вважає, що має право
на частку майна померлої, а саме
квартири в АДРЕСА_3, оскільки він там
постійно проживав як чоловік ОСОБА_5,
продовжив проживати там після її
смерті. Щодо його реєстрації за іншою
адресою ОСОБА_1 пояснив, що вказаний
будинок належав його попередній
дружині і там на даний час проживає її
дочка, а він там з 2008 року постійно не
проживає, а лише зареєстрований.

Допитана як свідок відповідач-позивач
у справі ОСОБА_3 суду повідомила, що
наприкінці 2010 року вона випадково
познайомилась з ОСОБА_5 та з вказаного
часу почала допомагати їй по
господарству, а саме купувати продукти,
прати, прибирати. Пізніше, ОСОБА_3 на
прохання ОСОБА_5 почала здійснювати за
нею догляд, що полягав не лише у
допомозі по господарству, а й моральній
підтримці, допомозі в наданні медичної
допомоги, в зв’язку з чим, ОСОБА_3 майже
кожного дня була в ОСОБА_5 та інколи
ночувала там. Так, на прохання ОСОБА_5 та
в зв’язку з тим, що ОСОБА_3 має медичну
освіту, вона купувала ліки, здійснювала
ін’єкції знеболювального, а також
допомогла ОСОБА_5 пройти обстеження у
лікарів, які виявили в неї онкологічне
захворювання. Одного дня ОСОБА_5
повідомила, що має бажання скласти
заповіт на ім’я ОСОБА_3 як вдячність за
догляд останньої. Всією організацією
посвідчення заповіту займалась ОСОБА_5,
яка після цього передала сам заповіт
ОСОБА_3 В подальшому в липні 2012 року
ОСОБА_3 в зв’язку з сімейними
обставинами поїхала до своєї сестри у
м. Сквиру, а по приїзду в листопаді 2012
року довідалась, що ОСОБА_5 померла, в
зв’язку з чим, вона пішла до квартири
померлої, де на той час проживав ОСОБА_1
та повідомила, що його в неї є заповіт.
ОСОБА_3Ю, в судовому засіданні вказала,
що ОСОБА_1 вона декілька разів бачила в
квартирі ОСОБА_5, знала, що це її
колишній чоловік, про якого ОСОБА_5 лише
негативно згадувала та вказала та
ОСОБА_1 постійно у вказаній квартирі з
ОСОБА_5 не проживав, там ніколи не було
його речей, та в них не існувало
подружніх відносин, а на даний час
ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду
повідомили, що знають ОСОБА_3Ю, багато
років оскільки ОСОБА_6 є її подругою, а
ОСОБА_7 дружиною її брата. Зі слів
ОСОБА_3 їм було відомо, що вона здійснює
догляд за ОСОБА_5 яка проживала одиноко.
Кожна з них окремо, два рази були в
квартирі ОСОБА_5 в 2011 році та під час
вказаного жодних чоловічих речей не
бачили. Згідно їх свідчень ОСОБА_5
розповідала, що раніше в неї був
чоловік та була задоволена доглядом
ОСОБА_3 за нею. Проте, їм відомо, що з
початку літа 2012 року ОСОБА_3 поїхала з
Вінниці та в зв’язку з цим, ОСОБА_5
більше не бачила. Хто у вказаний час
проживав з ОСОБА_5 свідки не знають,
оскільки бачили її лише в 2011 році.

Заслухавши пояснення представників
сторін, показання сторін, допитаних як
свідків у справі, свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, дослідивши матеріали цивільної
справи, копію спадкової справи та
інвентаризаційну справу, судом
встановлено наступні факти та
правовідносини, що їх відповідають.

Згідно свідоцтву про смерть (повторне)
серії І-АМ № 256958, виданому 14.05.13 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_5
померла 13 листопада 2012 року, про що 13.11.12
складено відповідний актовий запис №
2921. ( а.с. 3).

Відповідно до заповіту від 16.06.2011 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Вінницької державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за № 7-857,
ОСОБА_5 заповіла все своє майно ОСОБА_3
(а.с. 6-7,37).

Свідоцтвом про шлюб (повторне) серії
І-АМ № 130011, виданим 07.05.13 відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області,
підтверджено, що позивач за первісним
позовом ОСОБА_1 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який
зареєстрований 02 серпня 2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області, про що
зроблено актовий запис № 1460. ( а.с. 4).

Згідно ст. 21 СК України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у органі державної
реєстрації актів цивільного стану.

На підставі вищезазначеного свідоцтва
про шлюб судом встановлено, що шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано у
встановленому законом порядку, а
зареєстрований у встановленому
порядку шлюб вважається укладеним
законно і обумовлює настання
передбачених законом правових
наслідків до винесення судом рішення
про визнання шлюбу недійсним, а особи,
які уклали шлюб вважаються законним
подружжям з відповідними правами і
обов’язками. (презумпція дійсності
шлюбу).

Позивач за зустрічним позовом, як
спадкоємець майна ОСОБА_5 за заповітом,
вважаючи, що реєстрацією шлюбу між
ОСОБА_5 порушені її права, звернулась до
суду з позовом про визнання вказаного
шлюбу недійсним в зв’язку з його
фіктивністю.

Згідно ч.2 ст. 40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності. Шлюб є
фіктивним, якщо його укладено жінкою та
чоловіком або одним із них без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

На обґрунтування недійсності шлюбу
відповідачем - позивачем зазначено, що
ОСОБА_1 лише періодично проживав в
приміщенні з ОСОБА_5 та був
зареєстрований за іншою адресою та
виконував лише обов’язки хатнього
працівника та в ОСОБА_5 не було
спільного бюджету.

Разом з тим, ОСОБА_3 не надано суду
доказів зазначеного, а докази надані
позивачем в обґрунтування первісного
позову спростовують доводи та
показання ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з
січня 2008 року проживав за адресою
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується актом
від 30.07.2013 року, згідно якого за
вказаною адресою була прописана та
проживала ОСОБА_5 та з січня 2008 року у
квартирі фактично проживав чоловік
власниці – ОСОБА_1 з яким вони на день
смерті ОСОБА_5 вели спільне
господарство ( а.с. 5).

Зміст вказаного акту та справжність
викладених в ньому фактів ОСОБА_3 в
судовому засіданні не спростовано.

Таким чином, вказаним актом
підтверджено показаннями допитаного
як свідка ОСОБА_1, згідно яких він та
його дружина були пов’язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов’язки подружжя.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
в судовому засіданні визнала, що
починаючи з липня 2012 року, тобто до
реєстрації шлюбу між ОСОБА_5, та до
листопада 2012 року, тобто після смерті
ОСОБА_5 вона її не бачила, до неї не
навідувалась та за таких підстав не
могла знати про те, чи існували між
ОСОБА_5 подружні відносини. При цьому,
ОСОБА_3 визнано, що в цей час ОСОБА_5
хворіла та потребувала сторонньої
допомоги, що узгоджується з
показаннями ОСОБА_1 про те, що він
піклувався про ОСОБА_5 як про дружину,
купував продукти харчування, ліки.
Також, судом на підставі показань
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено, що
похорон ОСОБА_5 здійснено за кошти її
чоловіка.

Допитані за клопотанням позивача
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду жодних
обставин укладення шлюбу між ОСОБА_5 не
повідомили. Разом з тим, вказали що лише
двічі в 2011 році були в ОСОБА_5, що
свідчить про те, що показання вказаних
свідків не є доказом обґрунтованості
зустрічного позову.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_1 з 1997 року
зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2,
разом з тим, суд, з врахуванням всіх
доказів у справі та положень Сімейного
кодексу України, не вважає, що вказаним
доведено фіктивність укладеного між
ОСОБА_5 шлюбу.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповіддю департаменту соціальної
політики від 16.10.13 № 08-00-019-58467 не
підтверджено доводів зустрічного
позову, оскільки вона містить лише дані
про отримання натуральної допомоги
ОСОБА_5 в 2011-2012 року та підписаний бланк
заяви на підставі якого не можливо
зробити висновок про те, що ОСОБА_5 була
одинокою та проживаючою самотньо. Крім
того, посилання на вказаний доказ може
свідчити лише про відсутність в ОСОБА_5
працездатних рідних (чоловіка), що з
огляду на вік ОСОБА_1 не свідчить, що
вказаним підтверджено обґрунтованість
зустрічного позову про визнання шлюбу
недійсним внаслідок його фіктивності.

Таким чином, суд не вважає, що
зустрічний позов є недоведеним
доказами у справі, оскільки суду не
надано жодних доказів, що шлюб
укладений між ОСОБА_5 укладено без
наміру створення сім'ї та набуття прав
та обов'язків подружжя, що свідчить про
відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що на момент смерті ОСОБА_5
була зареєстрована та проживала за
адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується довідкою № 1458 від
20.05.13, згідно якої ОСОБА_5 була
зареєстрована та проживала на день
смерті за вказаною адресою.( а.с. 4
зворот)

Крім того вказане підтверджено,
довідкою № 2483 від 25.07.13 (форма № 2),
згідно якої за адресою АДРЕСА_2 в період
з 01.11.2010 року по 13.11.2012 року
зареєстрована власник квартири ОСОБА_5
та відповіддю на запит № 121 від 26.07.13,
згідно якої нарахування комунальних
послуг у зазначеній квартирі у
вказаний період проводилось на одну
особу – ОСОБА_5 (а.с. 35, 36).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2008
року проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується актом від 30.07.2013
року, згідно якого за вказаною адресою
була прописана та проживала ОСОБА_5 та з
січня 2008 року у квартирі фактично
проживав чоловік власниці – ОСОБА_1 з
яким вони на день смерті ОСОБА_5 вели
спільне господарство ( а.с. 5).

Згідно копії паспорту
позивача-відповідача ОСОБА_1 він
народився 25.05.1931 року. ( а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
непрацездатна вдова (вдівець)
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем померлої за законом першої
черги, а тому він як непрацездатний
вдівець має право на половину частки
від спадкового майна незалежно від
змісту заповіту.

На підставі наданих сторонами показань
судом встановлено, що ОСОБА_1 після
смерті дружини продовжує проживати в
квартирі, що є спадковим майном, за
адресою АДРЕСА_2, тобто ним фактично
вчинено дії, що свідчать про прийняття
спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

З копії спадкової справи № 105/2013 до
майна померлої 13.11.2012 року ОСОБА_5
вбачається, що спадкоємець за
заповітом ОСОБА_3, 31.01.2013 року
звернулась з заявою про прийняття
спадщини, а ОСОБА_1 заяв про відмову від
спадщини не подавав. ( а.с. 45-55).

Спадкове майно складається з квартири
АДРЕСА_2, що підтверджено рішенням
постійно діючого Вінницького
третейського суду від 15.06.07 та
реєстраційним посвідченням на ім’я
ОСОБА_5 ( а.с.63, 64).

Таким чином, суд з врахуванням всіх
доказів у справі, вважає, що ОСОБА_1 як
непрацездатний вдівець має право на
половину частки від спадкового майна
незалежно від змісту заповіту, що є
підставою для задоволення первісного
позову.

При цьому суд, не вважає такими, що
свідчать про наявність підстав для
відмови в задоволенні позову посилання
представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1
не заявлено вимогу з встановлення
факту спільного проживання разом з
спадкодавцем. Так, вказаний факт є
встановленим в ході судового розгляду
позову ОСОБА_1 про спір про право, який
виник в зв’язку з цим. Таким чином,
викладення як окремої вимоги в
позовному провадженні про юридичні
наслідки існуючого факту, вимоги про
встановлення самого факту не є
обов’язковим.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212 ЦПК України, на
підставі ст. ст. 3, 21, 40, 42 СК України, ст.
ст. 1241,1268 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спадкового майна та визнання права
власності на спадкове майно –
задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті 13 листопада 2012 року його дружини
ОСОБА_5, право власності на ? частку
квартири за № 82 в будинку № 31 по вул.
Заболотного в м. Вінниці.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу
недійсним – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 994,70 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: