Провадження №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2013 року

м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м.
Суми Корольова Г.Ю., розглянувши заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться справа
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частину
майна в порядку поділу спільного майна
подружжя. Під час спільного проживання
в 2009 році вони придбали автомобіль
марки ВАЗ 21114, кузов 201640, дв. 2450795, який
зареєстрований за відповідачем і який
позивачка просить поділити.

Ухвалою Ковпаківського районного суду
м. Суми від 31 грудня 2013 року відкрито
провадження у справі

З метою забезпечення позову від
позивачки надійшла заява про
забезпечення позову, обґрунтовуючи її,
що відповідач може розпорядитися
автомобілем, оскільки всі
правоустановчі документи знаходяться
у відповідача, а тому на її думку існує
загроза, що невжиття заходів
забезпечення призведе до неможливості
виконання рішення суду і просить з
метою забезпечення позову накласти
арешт на автомобіль марки ВАЗ 21114, кузов
201640, дв. 2450795.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
дійшов висновку, що заява про
забезпечення позову не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
кодексом, заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності, а також інші відомості,
потрібні для забезпечення позову..

Згідно п. 1 та п. 2 ч.1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується,
зокрема, накладенням арешту на майно,
що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб, а
також шляхом заборони вчиняти певні
дії. Види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості
заяви є наявність причинного зв'язку
між конкретним видом забезпечення
позову, про який йдеться у відповідній
заяві, та наслідком у формі потенційної
загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до Пленуму Верховного
Суду України у Постанові “Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову”№ 9 від 22 грудня
2006 року у п. 4 роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має врахувати наскільки
конкретний захід, який пропонується
вжити, пов'язаний з предметом позову,
наскільки він співмірний позовній
вимозі, і яким чином цей захід фактично
реалізує мету його вжиття.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що суду позивачкою не
надано належних і допустимих доказів,
що відповідач має намір здійснити
відчуження вказаного майна (зняття
його з реєстраційного обліку) з метою
уникнути виконання рішення суду, отже
побоювання позивачки з приводу
неможливості виконання судового
рішення є передчасними та крім того
позивачкою не наведено достатньо
ідентифікуючих ознак майна, що
унеможливлює накладення на нього
арешту, а тому у задоволенні вимоги про
забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищеозначеного та
керуючись ст. 153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1
про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в Сумський
апеляційний суд через Ковпаківський
районний суд м. Суми протягом п’яти
днів з дня проголошення ухвали. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя

Г.Ю. Корольова