РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№2/257/3601/13

24 грудня 2013 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:

Головуючого - судді
Ополинської І.Г.,

при секретарі -
Дємєнчук К.Ю.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Щукіної Л.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м.Донецька про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я на виробництві ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
професійного захворювання, мотивуючи
тим, що він працював у вугільній
промисловості і перебував у трудових
правовідносинах з шахтою ОП « шахта ім.
О.Ф. Засядька » зі шкідливими та
небезпечними умовами праці з повним
робочим днем під землею. В результаті
такої праці він захворів на
хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології, помірне
загострення. Емфізема легенів.
Легенева недостатність 1-2 ступеню.
02.07.2003 року він пройшов огляд в обласній
Медіко - соціальній експертній комісії
м.Донецька, рішенням якої був визнаний
інвалідом 3 групи по причині
професійного захворювання з 40% втрати
професійної працездатності.
Захворювання є професійним. У зв»язку з
отриманим ним вказаним професійним
захворюванням, тривалим лікуванням
він зазнав фізичних страждань та
емоційних переживань. Внаслідок такого
захворювання змінився його життєвий
уклад, стан його здоров»я є
невідновним. Йому психологічно важко
усвідомлювати свою інвалідність, він
обмежений у виконанні певних робіт по
господарству, тому не може як раніше
допомагати своїм близьким і йому важко
усвідомлювати, що він завдає
незручностей родині. Для нормалізації
свого життєвого укладу йому потрібно
докладати додаткових зусиль, постійно
лікуватися. Таким чином, внаслідок
професійного захворювання він зазнав
моральної шкоди, розмір якої оцінив у
розмірі 15 000 грн. і саме цю суму він
просив стягнути з відповідача на його
користь.

В судове засідання позивач не з'явився,
про день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, звернувся
на адресу суду з письмовою заяво про
розгляд справи в його відсутність за
участю його представника.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1, яка діяла на підставі
перевірених судом повноваженнях
(довіреності), повністю підтримала
заявлені вимоги і надала пояснення, які
аналогічні тим, що викладені у позові,
просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача, яка діяла на
підставі перевірених судом
повноважень (довіреності) - Щукіна Л.А.,
в судовому засіданні заперечувала
проти заявлених вимог позивача, в
обґрунтування чого пояснила, що
позивачу згідно з випискою МСЕК від
02.07.03 р. була встановлена втрата
працездатності 40% безстроково,
внаслідок професійного захворювання.
Позивач перебуває на обліку у
відповідача з липня 2003 р., на підставі
його заяви та Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» було виплачено
одноразову допомогу, призначені та
регулярно виплачуються щомісячні
страхові виплати та відшкодовуються
витрати на соціальну і медичну
допомогу, проводить індексацію виплат.
Таким чином, відповідач свої обов»язки
виконує і позивач є соціально
захищеною людиною, насамперед, з боку
відповідача. Тому вважала, що діями
відповідача завдано лише позитивний
вплив на душевний і фізичний стан
позивача, а не моральну шкоду. Крім
того, з 20.03.07 р. у зв»язку з внесенням
змін до Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не має правових
підстав для відшкодування потерпілому
моральної шкоди за рахунок Фонду,
оскільки винним у професійному
захворюванні позивача є підприємство,
тому воно й повинно відповідати за таку
шкоду. Крім того, позивач був
повідомлений про шкідливі умови праці
та про наслідки їх впливу на здоров'я,
але на власний розсуд продовжував
працювати у вугільної промисловості.
Тому, у виникненні професійного
захворювання є вина як самого позивача
так і підприємства, на якому він
працював. Крім того, факт заподіяння
позивачу моральної шкоди не
підтверджується відповідним висновком
МСЕК, а позивач не обґрунтовує якими
саме діями чи бездіяльністю
відповідача йому заподіяно моральну
шкоду. З огляду на вказане вона просила
суд відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю.

Вислухав пояснення представників
сторін, дослідив матеріали справи, суд
приходить до висновку, що
правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються Законом України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999р. (з
наступними змінами) і підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Під час розгляду справи судом були
створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, в тому числі
відповідачу, під час розгляду справи
було роз'яснено їх права та обов'язки, в
тому числі положення щодо змагальності
процесу та необхідності надання
доказів на підтвердження своїх доводів
та надано всі можливості для з'явлення
необхідних клопотань та надання
доказів, що підтверджується
матеріалами справи та журналом
судового засідання.

Згідно частини 1 ст.9 Закону України "Про
охорону праці" від 14 жовтня 1992р.(з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Згідно з п/п "є" п.1 частини 1 ст. 21 та
частини 3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь яких інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди.

Положення ст.ст.21,28,34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі-Закон) , що діяли
до прийняття Закону України «Про
державний бюджет на 2006 рік», який
набрав чинності з 01.01.06 р., а також
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.07 р. який набрав
чинності з 20.03.07 р. передбачали
обов'язок Фонду провести потерпілому
виплату за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння йому такої шкоди.

За змістом положень ст.ст.21,28,30,34,35
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду
виникає у особи в разі встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
висновком МСЕК.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної шкоди" під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я (п.3).

Крім того, рішенням Конституційного
суду України від 27.01.04 р. визначено, що
ФССНВВ зобов»язаний відшкодувати
моральну шкоду, заподіяну на
виробництві всім потерпілим, в тому
числі у випадку встановлення
тимчасової стійкої часткової
працездатності або повної втрати
професійної працездатності.

Судом було встановлено і таке
вбачається з матеріалів справи, що
позивач тривалий час працював у
вугільній промисловості та перебував у
трудових правовідносинах з ОП « Шахта
ім. О.Ф. Засядька » на шкідливих та
небезпечних умовах праці з повним
робочим днем у шахті зі шкідливими
умовами.

В результаті такої праці він захворів
і має основний діагноз: хронічний
обструктивний бронхіт пилової
етіології, помірне загострення.
Емфізема легенів. Легенева
недостатність 1-2 ступеню. Захворювання
професійне, акт № 133 від 24.06.2003 р.

Висновком МСЕК від 02 липня 2003 р.
позивачу була встановлена стійка
втрата працездатності на 40 % та
встановлена 3-тя група інвалідності.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача з липня 2003 р., на підставі
заяви позивача та Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» отримав одноразову
матеріальну допомогу з боку
відповідача та отримує щомісячні
страхові виплати, йому відшкодовуються
витрати на соціальну і медичну
допомогу. Внаслідок професійного
захворювання він тривалий час
знаходився як на стаціонарному, так і
на амбулаторному лікуванні.

Ці обставини визнані сторонами, а тому,
в порядку ст.61 ЦПК України, доказуванню
не підлягають і приймаються судом до
уваги.

Також, поясненнями сторін встановлено,
що відповідач у відповідності до
діючого законодавства відшкодовує
позивачеві матеріальну шкоду, завдану
ушкодженням здоров»я, але
відшкодувати моральну шкоду
відмовляється, посилаючись на
недоведеність факту заподіяння
моральної шкоди, необґрунтованість
розміру такої шкоди та відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди і стягнення таких сум
з Фонду.

Разом з тим, судом встановлено, що
внаслідок ушкодження здоров»я,
викликаного стійким захворюванням,
позивач зазнав моральних страждань
пов»язаних з тривалим лікуванням,
фізичним болем, погіршенням життєвих
умов, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.
Позивачу 02.07.2003 р. була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності, і тому виходячи з
положень ст.21 та ст.28 Закону України «
Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", суд дістається
висновку про наявність факту
заподіяння позивачу моральної шкоди
через професійне захворювання.

Викладене вище є підставою для
відшкодування позивачеві моральної
шкоди саме цим відповідачем у
відповідності до ст.21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Вирішуючи питання про задоволення
позовних вимог, суд не може прийняти до
уваги доводи представника
відповідача, надані ним в заперечення
проти позову, оскільки вони не
ґрунтуються на законі виходячи з
наступного.

Згідно ст.58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом»якшують або
скасовують відповідальність особи.

Суд також не може погодитись з
посиланням представника відповідача
на Закон України № 717 від 23.02.2007 року
"Про внесення змін до Закону України
про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яким було виключено
дію положень статей основного Закону,
що регламентували порядок
відшкодування потерпілим на
виробництві сум моральної шкоди,
оскільки він набрав чинності з 20
березня 2007 р., а право на відшкодування
моральної шкоди у позивача виникло ще у
2003 році.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності. Акт законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи, а
тому зазначені норми не можуть бути
підставою для відмови у праві на
відшкодування моральної шкоди до їх
прийняття.

Крім того, доводи відповідача про
те, що факт заподіяння моральної шкоди
не встановлений МСЕК - безпідставні і
не ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в даному випадку. Вже сам факт
ушкодження здоров'я і втрата ним
працездатності свідчить про
заподіяння моральної шкоди позивачу.

Також, посилання представника
відповідача на виконання своїх
обов»язків по відшкодуванню
матеріальної шкоди як на підставу до
відмови у даному позові також є
необґрунтованими, оскільки жодним
законодавчим актом, яким врегульовані
виниклі правовідносини не передбачено
звільнення від обов»язку
відшкодування моральної шкоди в разі
відшкодування матеріальної шкоди
постраждалому.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч.1, 2 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку відповідач не
надав доказів в обґрунтування своїх
заперечень проти позову і не
переконав суд у своїй правоті.

Отже, враховуючи викладене, а також,
приймаючи до уваги те, що положеннями
ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" сума страхової виплати
за моральну шкоду не може перевищувати
двохсот розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати незалежно від будь-яких інших
страхових виплат, а також враховуючи
глибину моральних страждань позивача з
приводу ушкодження його здоров»я,
ступінь втрати ним професійної
працездатності, суттєвість змін укладу
його життя, який ніколи не відновиться
до нормального стану, виходячи з
принципу розумності та справедливості
вважає за можливе вимоги позивача
задовольнити частково і стягнути з
відповідача на користь позивача 12.000
грн. в порядку відшкодування моральної
шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог суд
відмовляє, оскільки такі вимоги
позивача про стягнення з відповідача 15
000 грн. у відшкодування моральної шкоди
не відповідають глибині тих
моральних та фізичних страждань, яких
позивач зазнав внаслідок
професійного захворювання і втрати
працездатності.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.
15,21,28,30,34,35 Закону України" Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Закону України «Про
внесення змін до Закону України" Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Рішення
Конституційного суду України від 27.01.04
р. по справі № 1-92004, п.3 ч.1ст.268 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 60, 123, 126,
209, 213- 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м.Донецька про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я на виробництві -
задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м.Донецька на користь ОСОБА_3 12
000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп., в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я на
виробництві.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Повний текст рішення складено 26 грудня
2013 року.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І.Г.Ополинська