КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6490/13-ц
Провадження № 2/552/2283/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2013 року Київський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді - Божук Д.А.,

при секретарі - Саєнко М.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, припинивши право спільної сумісної власності на неї за ОСОБА_3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 грудня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про що зроблено відповідний актовий запис за № 2301. У травні 2010 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вартість придбаної квартири складала 25 000,00 грн. Оскільки у позивача та відповідача на момент одруження не було власного житла та коштів на його придбання, грошові кошти на його придбання були надані батьками ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, враховуючи те, що визнання позову відповідачем не порушує прав та свобод інших осіб та не суперечить закону, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 грудня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про що зроблено відповідний актовий запис за № 2301.

14 травня 2010 року позивачем ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на даний час належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1180.

Згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна від 23 вересня 2013 року ринкова вартість однокімнатної квартири на пятому поверсі пятиповерхового житлового будинку, загальною площею 31,6 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на дату оцінки складає 182 500,00 грн.

14 травня 2010 року, в день купівлі квартири продавець спірної квартири ОСОБА_6 надав матері позивача ОСОБА_7 розписку, в якій зазначив, що отримав від останньої суму еквівалентну 25 000 доларів США в рахунок оплати за квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Претензій до покупця не має.

Як встановлено у судовому засіданні дана квартира була придбана ОСОБА_1 за її власні кошти, надані їй батьками. Вказану обставину також підтвердив відповідач.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 були надані гроші її батьками, на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, тому що є підстави для визнання особистої приватної власності за ОСОБА_1, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК України ст. 328 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності - задовольнити.

Визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_8 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, припинивши право спільної сумісної власності на неї за ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А. Божук