Дата документу 19.11.2013
Справа № 334/6929/13-ц
Провадження № 2/334/2782/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2013 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Якушеві Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах з 11.07.2012р., працював електрогазозварником 4 розряду з ремонту агломераційного металургійного обладнання та печей в ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1». Під час виконання трудових обов'язків, а саме 23.11.2012р. з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму, про що був складений акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

28.05.2013 року висновком МСЕК йому встановлена втрата професійної працездатності 30% та третя група інвалідності. Рекомендовано коло професій, з протипоказаннями фізичної праці.

Після одужання, у звязку з отриманням виробничої травми був вимушений перевестися на посаду підсобного працівника, за два роки до виходу на пенсію вимушений виконувати менш кваліфіковану та відповідно менш оплачувану роботу. За станом здоровя обмежений в побуті, перебуває під постійним наглядом лікарів. Через вказані обставини вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і життя своєї родини.

Просить суд стягнути з відповідача на його корить грошову компенсації у розмірі 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити з наведених підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в нещасному випадку є також вина позивача, а факт спричинення та розмір моральної шкоди не обґрунтовані.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював електрогазозварником 4 розряду з ремонту агломераційного металургійного обладнання та печей в ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1». Під час виконання трудових обов'язків на вказаному підприємстві 23.11.2012р. позивач отримав виробничу травму.

28.11.2012 року складено акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5. Згідно акту, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, що стався, пов'язаний з виробництвом. До нещасного випадку призвели: дії ОСОБА_2, старшого майстра дільниці №6, який не забезпечив безпечне ведення робіт і особисте керівництво при монтажі редуктора ВРШ, де вимагається особлива точність установки великовагового вузла в проектне положення, чим не виконав п. 14.3.1 ДБН А.3.2-2-2009р.; дії ОСОБА_3, бригадира слюсарів-ремонтників дільниці №6, який не проконтролював спосіб увязки ручної важільної лебідки до корпусу редуктора ВРШ, чим порушив п. 5.16.3 «Положення про систему управління охороною праці в ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1», затвердженого наказом голови правління №1-35 від 31.07.2012р.; діями ОСОБА_1, який виконував роботи, не передбачені кваліфікаційними вимогами для електрогазозварника, чим порушив вимоги п. 5.17.2 «Положення про систему управління охороною праці в ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1».

Згідно акту № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, основною причиною нещасного випадку є залучення до роботи працівника не по професії, супутньою порушення правил безпеки при експлуатації обладнання. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, визнані ОСОБА_2, старший майстер дільниці №6, ОСОБА_3, бригадир слюсарів-ремонтників дільниці №6, а також безпосередньо ОСОБА_1, з наведених вище підстав.

Висновком МСЕК від 28.05.2013 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності (дата чергового переогляду 23.05.2014р.), протипоказана важка фізична праця, робота на висоті, тривала ходьба. Довідкою серія АВ №007893 від 28.05.2013р. ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності у 30%.

У звязку з отриманою травмою ОСОБА_1 проходив лікування у закладах охорони здоровя, зокрема, перебував на стаціонарному лікуванні з 23.11.2012р. по 07.12.2012р. (виписний епікриз №3826) та з 01.02.2013р. по 13.02.2013р. (виписний епікриз №541), в інші періоди на амбулаторному лікуванні, з 28.05.2013р. призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда.

На підставі довідки-висновку МСЕК від 28.05.2013р. та заяви позивача, з 08.07.2013р. він переведений на посаду підсобного працівника, відповідно до трудового законодавства йому було здійснено доплату до його середнього заробітку протягом двох тижнів.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про обґрунтованість доводів позову, що отримана виробнича травма завдає позивачу моральні і фізичні страждання, обмежує можливість вести активний спосіб життя, що створює додаткові незручності і змушує приймати додаткові зусилля для організації свого життя.

Суд дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок отримання травми на виробництві заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Таким законодавством є відповідні норми ЦК України, зокрема, ч. 3, 4, 5 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 268, ст.ст. 1167, 1168 цього Кодексу.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

На підставі викладеного, відповідно до встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, зокрема, перебування позивача на лікуванні протягом семи місяців, значене погіршення стану здоров'я позивача після отриманої травми, внаслідок чого він обмежений у пересуванні та трудовій діяльності, позивач на 30% втратив професійну працездатність.

Доводи відповідача, що позивачем не надано документів, які б підтверджували його моральні страждання, є безпідставними, оскільки моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з отриманням професійного захворювання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо, сам факт ушкодження здоров'я свідчить про заподіяння моральної шкоди, додаткові висновки законом не передбачені.

Доводи відповідача про те, що нещасний випадок стався в тому числі з вини позивача, не спростовують того, що втрата ОСОБА_1 30% професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності сталися під час виконання ним трудових обов'язків на ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1». Разом з тим, при вирішенні спору судом враховуються причини, що призвели до нещасного випадку. Зокрема, серед причини, що призвели до нещасного випадку, є в тому числі вина позивача, який будучи притягнутим відповідальними особами до роботи, не передбаченої його кваліфікаційними вимогами, приступив до її виконання всупереч Положенню про систему управління охороною праці в ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, наслідки отриманої ним травми на виробництві, причини, що призвели до нещасного випадку, серед яких є частково вина позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 13000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок виробничої травми, 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд 1» на користь держави судовий збір у сумі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.