справа № 663/1922/13-ц
Провадження 2-о/663/42/13
УХВАЛА

19 липня 2013 року Суддя Скадовського районного суду Херсонської області Шульга К. М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Скадовський РС УДМС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Скадовського районного суду Херсонської області з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України з 1991 року до теперішнього часу. Заяву мотивує тим, що у віці 16 років він отримав паспорт громадянина СРСР в Магаданській області Сусманському районі, де на той час навчався у Сусманському гірському технікумі, працював моряком у Владивостоці, Краснодарському краї Росії, Криму та Херсоні. У 1990 році паспорт громадянина СРСР у нього було викрадено невстановленими особами, з того часу проживає без документів, що встановлюють особу. Вказує, що на момент проголошення незалежності України він постійно проживав на її території. На даний час виникла необхідність отримати паспорт громадянина України для подальшого оформлення документів щодо отримання пенсії, для чого необхідно встановити факт проживання на території України.

Дана заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з одержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, до заяви, поданої в порядку окремого провадження, застосовуються вимоги, передбачені ст.ст.119, 120 ЦПК України для позову.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ст.ст.234, 256 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, є громадянами України відповідно з 24 серпня 1991 року та з 13 листопада 1991 року.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, що регулював порядок вирішення порушених ОСОБА_1 питань передбачає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.3 Закону «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату та особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території України на зазначену дату, подають до відповідного органу також рішення суду, яке підтверджує факт проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року.

При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України «Про громадянство України», якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України з 1991 року, ОСОБА_1 не уточнив, яку дату проживання на території України (24.08.1991 чи 13.11.1991) він вважає такою, що визначає його належність до громадянства України.

Крім того, як заінтересовану особу заявник залучив до участі в справі Скадовський РС УДМС України в Херсонській області. Однак районний сектор не має статусу юридичної особи, тому не може бути залучений до участі у справі у якості відповідача.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для виправлення недоліків.

Таким чином, не залучивши до участі в справі належну заінтересовану особу, не уточнивши підстави і предмет заявленої вимоги, надавши належні докази на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території України у відповідний зазначений ним період та неможливості вирішення питання в іншому порядку, питання про відкриття провадження не може бути вирішене, у звязку з чим заява підлягає залишенню без руху для усунення заявником вказаних вище недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Скадовський РС УДМС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України, залишити без руху.

Призначити заявнику строк для усунення вказаних недоліків протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Розяснити заявнику, що у випадку не усунення вказаних недоліків в зазначений строк, заява буде вважатися не поданою і йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Скадовського

районного судуК. ОСОБА_2