АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3408/13Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про зобовязання сплатити кошти, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про зобовязання сплатити кошти.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що він разом з колишньою дружиною ОСОБА_8, яка являється донькою відповідачки, проживав у квартирі ОСОБА_6 та зробив там капітальний ремонт.

При цьому, зазначав, що під час проживання у квартирі він фактично мав статус наймача приміщення, оскільки оплачував комунальні послуги. Оплата комунальних послуг по квартирі була фактично орендною платою. Крім того, вказував, що відповідачка знала, що в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, ним робився ремонт, проти ремонту вона не заперечувала. Оскільки капітальний ремонт було зроблено за спільні кошти подружжя, то просив стягнути з відповідачки половину вартості ремонту в квартирі, що становить 11 132,50 грн.

В ході судового розгляду була проведена комісійна будівельно-технічна експертиза, за результатами якої позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки на його користь 11 650 грн, 20 коп. половину вартості ремонту, 2000 грн. витрати за надання юридичної допомоги, 3825,12 грн. вартості за проведення експертизи.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2013 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про зобов*язання сплатити кошти задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 11 650 грн. 20 коп. вартість за проведення ремонтних робіт, 2000 грн. витрати за надання юридичної допомоги, 3825,12 грн. - вартість за проведення експертизи, а всього 17 475,32 грн.( сімнадцять тисяч чотириста сімдесят пять гривень 32 коп.).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, оскільки вважає його ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, розглядаючи спір та задовольнивши вимоги позивача про стягнення вартості ремонтних робіт, суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивач ОСОБА_7 мав статус наймача квартири, проводив оплату комунальних послуг та провів ремонтні роботи з дозволу власника квартири ОСОБА_6, посилаючись при цьому на положення ст.819 ЦК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо виходячи з наступного.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 ( а. с. 41 - 42 ).

Позивач разом з колишньою дружиною ОСОБА_8, яка являється донькою відповідачки ОСОБА_6, та неповнолітніми дітьми проживав у вищевказаній квартирі з 2003 року по грудень 2007 року, що вбачається з заперечень ОСОБА_8 (а.с.32-34).

Відповідно до довідки №181 від 15.01.2011 року, виданої КП «Соснівська СУБ», у квартирі №21 по вул. Енгельса 160/1 у м.Черкаси зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44).

За даними паспорта позивача ОСОБА_7, він зареєстрований у квартирі №96 по вул.Тараскова 5 у м.Черкаси з 07.04.1995 року (а.с.6-7).

Докази про сплату комунальних платежів за вищевказану квартиру від імені позивача ОСОБА_7 в матеріалах відсутні .

У своїх позовних вимогах ОСОБА_7 посилався на те, що зробив у квартирі ОСОБА_6 у 2007 році капітальний ремонт, власник квартири ОСОБА_6 була обізнаною про проведення ремонту і не заперечувала проти нього, тим самим давши згоду.

Відповідачка ОСОБА_6 заперечила проти даних доводів, пояснивши, що в квартирі дозволила проживати своїй дочці ОСОБА_8 з сімєю з 2003 року, в якій було проведено косметичний ремонт, дозволу на проведення ремонту позивачу не надавала і про його проведення взнала тільки по закінченню ремонту (а.с.58).

Відповідно до висновку комісійної будівельно-технічної експертизи від 25.06.2013 року №148313-23, №1312313-23, №131313-23 встановлено, що в квартирі було здійснене не узаконене перепланування, а саме частково демонтовано стінову перегородку, яка розділяла приміщення №1 (коридор) і приміщення №3 (житлова кімната), в приміщенні №3 (житлова кімната) було змонтовано перегородку, тим самим збільшено розміри коридору і зменшені розміри житлової кімнати (а.с.123-129).

За положеннями ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Ст.152 ЖУ України передбачає, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Проте, такий дозвіл на перепланування квартири не отримувався сторонами по справі.

Відповідно до положень ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

З огляду на відсутність такого договору найму квартири між позивачем та відповідачкою, а також будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо статусу позивача при проживанні у квартирі відповідачки, позивач не був наймачем даної квартири у прямому розумінні цього, а міг бути членом сімї власника квартири, відповідно до положень ст. 156 ЖК України.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами не виникло правовідносин з найму квартири, при цьому, на протязі часу проживання у квартирі з 2003 року по 2007 рік позивач не звертався до власника квартири з будь якими пропозиціями щодо здійснення невід'ємних поліпшень квартири, згоди на проведення таких поліпшень відповідач, як власник квартири, не надавав.

Положеннями ч. 3 ст. 773, ч. 1 ст. 778 ЦК України передбачено, що обов'язковою передумовою зміни (поліпшення) речі, переданої в найм, є наявність на це згоди наймодавця, і лише наявність такої згоди надає право наймачеві на відшкодування вартості необхідних витрат на поліпшення речі (ч. 3 ст. 778 ЦК України).

При цьому, якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч. 5 ст. 778 ЦК України).

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що позивач ОСОБА_7 перестав проживати у вказаній квартирі у 2007 році, а до суду з даним позовом звернувся 29.04.2010 року, а згідно з частиною першою статті 786 ЦК України до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік.

Частиною другою цієї статті встановлено момент початку перебігу строку позовної давності за вимогами наймодавця та наймача, а саме: перебіг позовної давності стосовно вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

За змістом приписів статті 786 ЦК України правило щодо початку перебігу строку позовної давності застосовується лише до відповідних вимог наймодавця і наймача, передбачених частиною першою цієї статті (Рішення Конституційного Суду України від 03.07.2012 N 14-рп/2012 у справі N 1-20/2012).

Відповідачкою заява про застосування позовної давності до суду першої інстанції не подавалась.

Відповідно до положень ст. 819 ЦК України, поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови користування житлом, не допускається без згоди наймача.

Зважаючи на викладені положення норм матеріального права, матеріали справи, надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не було доведено факту наявності згоди відповідачки на проведення ремонту, позивачем було проведено ремонтні роботи у квартирі, які не можна відокремити без шкоди для речі, без згоди власника, а тому позивач не набуває права на відшкодування вартості ремонтних робіт.

З врахуванням встановленого та розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими і відповідають положенням матеріального права, а судом першої інстанції, при розгляді спірних правовідносин, було не вірно проаналізовано надані сторонами докази та відповідні норми законодавства, і не враховано їх при ухваленні рішення, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування вартості ремонтних робіт.

Судові витрати понесені по справі, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, залишаються за сторонами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про зобовязання сплатити кошти скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування вартості ремонтних робіт.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :