Справа № 2-449/11
(2/401/172/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 з позовом про розподіл майна подружжя посилаючись на те, що у період з 05 березня 1998 року по 19 серпня 2008 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано наступне майно: автомобіль «Chevrolet Evanda LA69Z», 2005 року випуску, квартира АДРЕСА_1, пять кондиціонерів та два телевізори. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. З урахування уточненої позовної заяви позивач просив визнати на ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 та визначити порядок користування нею, визнати спільним майном подружжя транспортний засіб «Chevrolet Evanda LA69Z», у звязку з продажем автомобіля сплатити компенсацію у розмірі 58173,53 грн., а також стягнути з відповідачки половину вартості кондиціонерів та телевізорів у розмірі 9834,50 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1414,08 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, в обґрунтуванні якого зазначила, що вона є фізичною особою-підприємцем, відповідач ОСОБА_1 за весь час подружнього життя ніде не працював та не отримував жодного іншого доходу. Все майно було придбано за її кошти саме як фізичної особи-підприємця, а тому квартира АДРЕСА_3 є її особистою приватною власністю, для її придбання був укладений кредитний договір, кошти за яким виплачувалися нею особисто з доходів, отриманих тільки нею, як фізичною особою-підприємцем. Кондиціонери та телевізори були також придбані для здійснення підприємницької діяльності, зразу після їх купівлі та до теперішнього часу вони встановлені в приміщенні кафе за місцем роботи позивачки. Автомобіль також був нею придбаний для особистого користування, тому вона ним і розпорядилася на власний розсуд.

У судовому засіданні представник позивачки за зустрічним позовом вказані вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що підлягають частковому задоволенню, а вимоги ОСОБА_2 - підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 березня 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Енергодар Запорізької області, актовий запис №71.

19 серпня 2008 року шлюб між ними було розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис №193.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

26.12.2003 року між ЗАТ «Укртрансенерго» та ОСОБА_2 було укладено договір пайового будівництва квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10129664 від 17.03.2006 року, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 639220, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 14.03.2006 року.

Судом встановлено, що 03.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/161-8, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у розмірі 213000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 02.06.2023 року.

03 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачкою також було укладено Іпотечний договір №96 відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартира АДРЕСА_4.

Судом також направлено запит до Енергодарського МРЕВ УДАІ в Запорізькій області, відповідно до відповіді на який від 10.06.2009 року № 483 зазначено, що автомобіль марки «Chevrolet Evanda LA69Z, держномер АР8689АН, 2005 року виписку, зареєстрований за ОСОБА_2, знятий з обліку 28.02.2009 року для реалізації.

Ухвалою суду від 29.05.2012 року по справі призначено автотоварознавчу експертизу з метою встановлення вартості автомобіля «Chevrolet Evanda LA69Z», державний номер НОМЕР_1, 2005 року виписку, на момент зняття його з обліку. Відповідно до Висновку №3508-12 Дніпропетровського НДІСЕ від 15.10.2012 року, вартість автомобіля «Chevrolet Evanda LA69Z», державний номер НОМЕР_1, 2005 року виписку, на момент зняття його з обліку 28.02.2009 року, складала 116047,00 грн.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Незважаючи на це позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він мав самостійний заробіток чи дохід за період перебуванню у шлюбі з відповідачкою. Окрім цього, ним не надано суду і жодного підтвердження поважності причин, з яких він не мав самостійного заробітку.

В свою чергу судом встановлено що, відповідно до свідоцтва серії В02 № 280474 ОСОБА_2 з 02.11.1999 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Доказами отримання нею самостійного доходу є надані суду декларації про її доходи.

Згідно з п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до положень ст.ст. 57, 61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Суд також бере до уваги той факт, що за час шлюбу відповідачка отримала кредит на суму 213 000,00 доларів США та нею надано до суду докази - квитанції про оплату, що підтверджує виплату тільки нею даного кредиту.

Враховуючи викладене, суд вважає квартиру АДРЕСА_5 визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2. Виходячи із зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири та визначення порядку користування даною квартирою, задоволенню не підлягають.

Судом також встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що майно, а саме: 5 кондиціонерів та 2 телевізори придбані відповідачкою 02.10.2008 року та 06.11.2008 року у ФОП ОСОБА_4, використовуються безпосередньо у підприємницькій діяльності та встановлені в приміщенні кафе. Даний факт визнав у судовому засіданні і позивач ОСОБА_1. Таким чином, в позовних вимогах стосовно стягнення на користь ОСОБА_1 ? частину вартості кондиціонерів та телевізорів також слід відмовити.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Тобто законодавством не передбачено такого різновиду права власності як часткова сумісна власність, а тому і позовні вимоги про визнання права часткової сумісної власності на майно задоволені не можуть бути.

Окрім цього, відповідачка ОСОБА_2 не надала до суду будь-яких доказів та не довела, що автомобіль марки «Chevrolet Evanda LA69Z», державний номер НОМЕР_1, використовувався нею тільки у підприємницькій діяльності, оскільки, як встановлено, позивач ОСОБА_1 користувався ним, не виконуючи функції працівника, тому суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і позивач має право на ? його частину. Оскільки на даний час вказаний автомобіль проданий, суд вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості автомобіля на час відчуження, яка згідно з висновком експертизи становить 58 173 гривні 35 копійок.

Суд також вважає частково задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу та стягнути дані витрати у розмірі 2000,00 грн. а також 1414 гривень 08 копійок витрат на проведення судової експертизи та 611 гривень 73 копійки судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10-15, 60, 210- 215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 СК України, ст.52, 355 ЦК суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про розподіл майна подружжя, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості автомобіля «Chevrolet Evanda LA69Z» 2005 року випуску, в сумі 58 173 гривні 35 копійок, 2000 гривень витрат на правову допомогу, 1414 гривень 08 копійок витрат на проведення судової експертизи та 611 гривень 73 копійки судових витрат, а всього 62 199 (шістдесят дві тисячі сто дев'яносто дев'ять) гривень 16 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1950 гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя