Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2013 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій він вказав, що мешкаючи в місті Білицьке, він мав намір придбати для себе однокімнатну квартиру. Підшукавши оголошення, він зустрівся із ОСОБА_6, який продавав однокімнатну квартиру, що розташована в АДРЕСА_1. Дана квартира, згідно договору купівлі - продажу від 23.07.1996 року належала йому особисто. Позивач домовився, що ОСОБА_2 передає обумовлену сторонами суму 2000 грн., ОСОБА_6, а останній в свою чергу отримує всі необхідні документи для оформлення договору у нотаріуса. З метою підтвердження намірів, сторони підписали письмову угоду купівлі - продажу квартири від 05.01.2001 року, з тією ціллю, що б підтвердити отримання ОСОБА_6 грошових коштів. Як вказує позивач, ОСОБА_6 передав йому ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Донецької області, яка за умовами договору купівлі- продажу від 05.01.2001 року, переходить у власність позивача з моменту укладення договору. За домовленістю сторін, оформлення купівлі - продажу у нотаріуса повинно було відбутися у квітні 2001 року, однак зі слів позивача, ОСОБА_6 виїхав у невідомому напрямку і даних про його місце перебування встановити не вдалося. Зі слів родини, ОСОБА_6 зібрав всі кошти та виїхав на заробітки у невідомому напрямку.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 14.08.2002 року, ОСОБА_6 було визнано безвісно відсутнім. З пояснень ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_6 виїхав у невідомому напрямку, за межі м. Білицьке, то сторони не змогли у встановленому законодвством порядку оформити їх правовідносини, що спонукає позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач просить визнати укладений договір купівлі-продажу від 05.01.2001 року дійсним та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Представник позивача за договором про надання правової допомоги - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити.

Відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви, в яких вони повністю підтверджували умови продажу ОСОБА_6 квартири ОСОБА_2 згідно умов договору купівлі - продажу від 05.01.2001 року. Позов визнали повністю.

Вислухавши позицію позивача, дослідиши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 дійсно уклав договір купівлі-продажу від 05.01.2001 року із ОСОБА_6, який продавав однокімнатну квартиру, що розташована в АДРЕСА_1.

Дана квартира згідно договору купівлі - продажу від 23.07.1996 року належала йому особисто. Сторони домовились, що позивач передає обумовлену суму 2000 грн., ОСОБА_6, а останній в свою чергу отримує всі необхідні документи для оформлення договору у нотаріуса.

З метою підтвердження намірів, сторони підписали письмову угоду купівлі - продажу квартири від 05.01.2001 року, з тією ціллю, що б підтвердити отримання ОСОБА_6 грошових коштів.

Як вказує позивач, ОСОБА_6 передав йому ключі від квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 Донецької області, яка за умовами договору купівлі- продажу від 05.01.2001 року переходить у власність позивача з моменту укладення договору.

За домовленістю сторін, оформлення купівлі - продажу у нотаріуса повинно було відбутися у квітні 2001 року, однак зі слів позивача, ОСОБА_6 виїхав у невідомому напрямку і даних про його місце перебування встановити не вдалося.

Факт зникнення ОСОБА_6 підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду від 14.08.2002 року, ОСОБА_6 було визнано безвісно відсутнім з 01.02.2001 року. на протязі 12 років, ОСОБА_6 за місцем реєстрації та мешкання не зявлявся, звісток родині про своє місцеперебування не надавав.

Статтею 12 ч.2 передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення інших угод, не заборонених законом, в тому числі і угод купівлі-продажу. Укладений між сторонами письмовий договір не заборонений Законом і по формі та змісту цілком відповідає вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач фактично прийняв квартиру у своє володіння з 05 січня 2001 року.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у випадку досягнення сторонами угоди по всіх умовах договору (угоди), що підтверджується письмовими доказами й відбулося повне або часткове виконання сторонами умов угоди, але одна зі сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати договір (угоду) дійсним.

В силу ст.41 Конституції України, ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом і на підставах, що не заборонені законом.

Непорушність права власності гарантується ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідачі без застережень визнали позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить Закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов.

Враховуючи наведене, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 220, 331, 334 Цивільного кодексу України, положеннями абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.. 209,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу жилої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, Донецької області, укладений 05.01.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на однокімнатну житлову квартиру загальною площею 30,7м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, Донецької області.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

20.09.2013