Справа №784/5040/13 12.12.2013 12.12.2013 12.12.2013
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.., ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Рудніку Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою

управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 3 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва (далі - УПФ) про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання вчинити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги,

УСТАНОВИЛА:

29 липня 2010 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до УПФ, в якому просила поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права та зобов'язати УПФ перерахувати їй, як особі, що має статус дитини війни, доплату (підвищення) до пенсії за період з 01 січня 2006 року по 01 червня 2010 року.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 3 вересня 2010 року позов задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду та УПФ зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_3 у відповідності до стб Закону України № 2195/1V від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % надбавки до мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року включно, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно, а також за 2009 рік, з урахуванням фактично виплачених сум». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Повернуто ОСОБА_3 з місцевого бюджету понесені судові витрати у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою про захист соціальних прав у порядку цивільного судочинства. Провадження у справі відкрито 6 серпня 2010 року відповідно до Закону України № 1691- VI від 18 лютого 2010 року « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами», та рішення ухвалено 3 вересня 2010 року.

Категорія 57

Виходячи з рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010 та положень Закону України № 2748-VI від 2 грудня 2010 року «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано, що апеляційні скарги щодо справ, пов'язаних з соціальними виплатами, провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства, а тому дана справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус «дитини війни».

Положенням статті 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року зупинено на 2007 рік із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в іншій редакції, яка зазначає виплату цього підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни в 2007 році - з 9 липня до 31 грудня, а в 2008 році - з 22 травня по 31 грудня.

Окрім цього, статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та статтею 70 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», Кабінету Міністрів надано право в 2009 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні правовідносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд першої інстанції з врахуванням наведених положень законів прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні перерахування. Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило. На підставі чого суд задовольнив позов частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва відхилити, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 3 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий

Судді