Дата документу 18.10.2013
Справа № 320/159/13-ц
Провадження № 2/320/542/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2013 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Есіні Є.О.,

за участю адвоката - ОСОБА_1,

за участю позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача -
Білоус К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Дніпроспецсталь» ім.
А.Н.Кузьміна» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства «Дніпроспецсталь»
ім.А.Н.Кузьміна» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що 10.09.2009р.
він був прийнятий на роботу в Публічне
акціонерне товариство
«Електрометалургійний
завод«Дніпроспецсталь» ім. А.Н.
Кузьміна» (далі ПАТ«Дніпроспецсталь»)
на посаду спеціаліста 1 категорії
оперативного відділу Управління
економічної безпеки (далі УЕБ).
Протягом 3 років роботи на вказаній
посаді він жодного разу не
притягувався до дисциплінарної
відповідальності. За результатами
роботи за 2011р. нагороджений почесною
грамотою Заст. Голови правління з
персоналу ПАТ «Дніпроспецсталь». З
22.04.2011р. переведений на посаду
інспектора 1 категорії ГОУЕБ групи з
контролю за продукцією що надходить. З
посадовою інструкцією ДІ № 132/46
ознайомлений 24.09.2012р. Приблизно з
квітня 2011р. він працював на Дільниці
підготовки шлаку (ДПШ) - контролював
облік вилучення скрапу. З січня 2012р.
працював, згідно з наказом Голови
Правління ПАТ «Дніпроспецсталь» у
сталеплавильному цеху 2 (СПЦ-2) -
здійснював контроль видачі
феросплавів зі складу СПЦ-2 (КГР). З
березня 2012р. по липень 2012р. контроль
видачі феросплавів зі складу СПЦ-3.

04.12.2012 р. за розпорядженням директора з
персоналу ПАТ «Дніпроспецсталь» №6050-к
він був звільнений із займаної посади
за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків покладених на працівника
трудовим договором. У січні 2012р. на
підприємстві проводилася атестація.
Рішенням атестаційної комісії він був
атестований. На початку серпня 2012р.
начальник УЕБ ОСОБА_7 запропонував йому
написати заяву «за власним бажанням»
або «за згодою сторін». Він відмовився,
бо вважав, що виконував свої
функціональні обов'язки належним
чином. З цього періоду, проти нього
почалася компанія по «звільненню». В
серпні 2012 року йому було оголошено дві
догани за невиконання обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором, проте в його посадовій
інструкції не передбачено виконання
обов'язків за поставлені йому
порушення. Що стосується третьої
догани від кінця жовтня 2012 року з якою
він був ознайомлений 06.11.2012 року, то він
не виконував роботу за неналежне
виконання якої він був покараний. Таким
чином зазначені догани йому оголошені
незаконно з порушенням порядку
застосування дисциплінарних стягнень.
Дане звільнення його з роботи вважає
незаконним, дії адміністрації були
спрямовані не на дотримання трудової,
технологічної, виробничої дисципліни,
а щодо нього особисто, з метою
покарання і звільнення за будь-яких
придуманих, формальних причин.

Крім того, при обранні міри покарання у
всіх випадках залучення його до
дисциплінарної відповідальності
адміністрація підприємства не
враховувала вимоги ст.149 КЗпП України, а
саме ступінь тяжкості вчиненого
проступку, заподіяну порушенням шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок,
попередню роботу працівника. Незаконне
звільнення з роботи спричинило для
нього моральні переживання, порушило
його нормальні життєві зв'язки, його
життєвий уклад і вимагають від нього
пошуків іншої роботи, що нині вкрай
важко. Він залишився без засобів до
існування. Його заробітна плата є для
нього єдиним джерелом існування.
Моральну шкоду він оцінює в 5000,00 грн. В
день звільнення він попросив у свого
керівництва надати йому копії
розпоряджень про дисциплінарні
стягнення і про його звільнення,
довідку про середній і про
середньоденний заробіток, проте
отримав відмову. У зв'язку з чим, в даній
позовній заяві він не може точно
вказати дати і формулювання стягнень.

Розрахунок середнього заробітку за час
вимушеного прогулу проводиться
відповідно до абз.« 3» п.1.1 Постанови
кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку нарахування
середньої заробітної плати» від 08.02.1995
р. № 100 із змінами, внесеними Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р.
№1266, а саме: нарахування
середньомісячної заробітної плати
проводиться виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи , що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Відповідно до п.8
Постанови , середньоденна заробітна
плата визначається шляхом ділення
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом 2 місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів. Його посадовий оклад
становить 4950 грн. Його заробітна плата
за жовтень і листопад склала: 4950грн. + 4950
грн. = 9900грн . У жовтні ним відпрацьовано
23 робочих дня, а в листопаді 22 робочих
дня. Таким чином його середньоденна
заробітна плата становить 220 грн. (9900гр.
: 45дн. = 220грн.). Середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить: 220 грн. X 21
роб. день (до 03.01.2013р. - день подачі
позову до суду) = 4620 грн. Таким чином з
відповідача слід стягнути на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 4620грн. на
день подання позову до суду. Відповідно
до законодавства України середній
заробіток за час вимушеного прогулу
стягується за день поновлення на
роботі. Відповідно до ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» він
звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, позивач
просить суд поновити його на роботі на
посаді інспектора 1 категорії ГОУЕБ ПАТ
«Дніпроспецсталь» з 05.12.2012г., визнавши
незаконним розпорядження директора з
персоналу ПАТ «Дніпроспецсталь » № 6050
-к від 04.12.2012р. в частині звільнення його
по п.3 ст. 40 КЗпП України та скасувати
його в цій частині. Стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
05.12.2012г . по 03.01.2013 р. (день подання позову
до суду ) у розмірі 4620 грн., та моральну
шкоду в сумі 5000 ( п'ять тисяч) грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав позовні вимоги, пояснивши, що
07.11.2012 року він знаходився постійно на
складі, так як при відкритті складу він
зриває пломбу, коли він виходить
кудись, чи на обідню перерву, він
опломбовує склади.

Під час керівництва теперішнього
начальства в особі ОСОБА_5, були
звільнені, як і він, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

16.11.2012 року, ввечері його викликав
ОСОБА_5, до свого кабінету, де показав
матеріал перевірки від 07.11.2012 року щодо
виявлених ТМЦ, і спитав, чому не було
проведена ним перевірка, але він
пояснив, що він не бачив цей матеріал.

В судовому засіданні ОСОБА_2 уточнив
позов в частині збільшення суми
стягнення та просив поновити його на
роботі на посаді інспектора 1 категорії
ПАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.Н.Кузьміна»
з 05.12.2012 року, визнавши незаконним
розпорядження директора по персоналу
ПАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.Н.Кузьміна»
№6050-к від 04.12.2012 року в частині його
звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України та
відмінити його в цій частині, та
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 05.12.2012 року по 18.10.2013 року.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечувала проти позову
в повному обсязі, надавши письмові
заперечення, згідно яких: 10.09.2009р.
ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
спеціаліста І категорії в оперативний
відділ управління економічної безпеки
(УКБ) ПАТ «Дніпроспецсталь». При
прийнятті на роботу був ознайомлений з
правилами внутрішнього розпорядку, про
що здійснив підпис в приймальній
записці.

22.04.2011р. був переведений на посаду
інспектора І категорії в тому ж відділі
в групу контролю за отримуваною
продукцією. В перевідній записці
позивачем поставлено підпис про
ознайомлення з умовами переводу. З
посадовою інструкцією ознайомлений
під підпис.

05.11.2012р. працівниками охорони було
виявлено на заході мехскладів цеху з
підготовки виробництва, в 10 метрах від
входу до складу № 82 серед виробничого
сміття підготовлені до розкрадання
нові товарно-матеріальні цінності, про
що було складено акт виявлення № 904 від
05.11.2012р. На місце виявлення було
запрошено працівника УЕБ, яким було
складено акт виявлення від 05.11.2012р.

06.11.2012р., керуючись Положенням про УЕБ,
від Управління режиму і охорони до
Начальника УЕБ надійшла службова
записка № 75/1 140 від 06.11.2012р. з
матеріалами справи по факту виявлення
05.11.2012р. посеред виробничого сміття
нових товарно-матеріальних цінностей.

У зв'язку з відсутністю за сімейними
обставинами 06.11.2012р. на роботі
начальника оперативного відділу УЕБ,
контроль за проведенням перевірки по
виявленому факту було покладено на
старшого інспектора групи контролю за
продукцією що надходить оперативного
відділу УЕБ, ОСОБА_9, про що свідчить
віза Начальника УЕБ на службовій
записці № 75/1140 від 06.11.2011 р.

Того ж дня старшим інспектором ОСОБА_9
службовою запискою було повідомлено
начальника оперативного відділу УЕБ,
про те, що на нього було покладено
контроль за проведенням перевірки.

Розглянувши 07.11.2012р. вищезазначену
службову записку, начальник
оперативного відділу УЕБ доручив
ОСОБА_9 організувати таку перевірку,
доручивши проведення самої перевірки
ОСОБА_2 Також зазначено в ній, які саме
дії необхідно зробити за даною
перевіркою, а саме: необхідно
витребувати пояснення від
матеріально-відповідальних осіб цеху з
підготовки виробництва; перевірити
якість і доцільність подальшого
використання знайденої продукції та
зазначено про те, що про результати
перевірки необхідно повідомити до 16:30
14.11.2012р.

07.11.2012р. ОСОБА_2 отримав для виконання
матеріали на проведення перевірки за
фактом виявлення співробітниками
охорони серед виробничого сміття нових
товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) на
території Цеху з підготовки
виробництва, про що свідчить Акт
передачі матеріалів на перевірку та
інструктажу по якості її проведення
від 07.1 1.2012р. та віза на службовій
записці № 75/1140 від 06.11.2012р.

Проте, ОСОБА_2 в установлені строки не
було проведено жодних дій по
отриманому ним 07.11.2012р. матеріалу для
проведення перевірки, обов'язок по
виконанню яких покладено на працівника
посадовою інструкцією, правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
Будь-яких пояснень з приводу
невиконання своїх трудових функцій з
даного питання ОСОБА_2 відмовився
надавати, свою відмову жодним чином не
мотивував, про що було складено акт від
16.1 1.2012р.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконав без
поважних причин своїх трудових
обов'язків, крім того, до нього 15.08.2012р.,
23.08.2012р., 17.10.2012р. було застосовано
заходи дисциплінарного стягнення у
вигляді доган, які є діючими і не
погашеними, та свідчать про
систематичність невиконання
працівником покладених на нього
обов'язків, отже у власника були наявні
всі законні підстави для прийняття
рішення про звільнення ОСОБА_2 з
підстав, зазначених у п.3 ст.40 КЗпП
України. Зазначені догани свідчать про
застосування до працівника заходів
дисциплінарного стягнення, які не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.

Позивач, у позовній заяві як на
підставу незаконності його звільнення
посилається на те, що у відповідності
до п.3 ст.40 КЗпП, невиконання чи
неналежне виконання працівником своїх
трудових обов'язків має бути вчинено
без поважних причин.

Законодавство про працю взагалі не дає
визначення вини, не визначає обставин,
які виключають вину. Незважаючи на
недостатню чіткість критерію належної
дбайливості, вважається, що саме він
дозволяє дати правильну відповідь на
це питання. Якщо працівник виявив
належну дбайливість при виконанні
своїх трудових обов'язків, він не може
вважатись винним. Вина працівника
виключається, зокрема, наявністю
обставин непереборної сили.

Позивачем при відібранні від нього
пояснень про причини невиконання ним
своїх трудових обов'язків, не було
надано жодних даних, які б свідчили про
неможливість виконання ним в робочий
час своїх трудових функцій.

Позивачем не було надано до суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності поважних
причин, що унеможливлювали виконання
ним його трудових обов'язків.

Підприємством в свою чергу додано до
матеріалів справи документи, що
свідчать про те, що такі обов'язки
Позивач мав виконати, про жодні
об'єктивні обставини, що
унеможливлювали виконання ОСОБА_2
своїх трудових обов'язків підприємство
повідомлено не було, хоча ПАТ
«Дніпроспецсталь» намагалось взяти
пояснення у працівника, що
підтверджено актом від 16.11.2012р.

Також обставинами та матеріалами
справи спростовується, що
підприємством при прийнятті рішення
про звільнення працівника не було
взято до уваги вимоги ст. 149 КЗпП, а саме:
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника, так як не виконуючи чи
неналежно виконуючи свої трудові
функції, працівник УЕБ тим самим
створює сприятливі умови для вчинення
працівниками кримінальних
правопорушень, таких як розкрадання
майна, що порушує економічні інтереси
підприємства, які працівники УЕБезпеки
мають захищати.

Крім того, підприємство перед
прийняттям рішення про звільнення
ОСОБА_2 врахувало попередню роботу
працівника, а саме наявність 3-х доган,
які свідчать про недобросовісне
ставлення працівника до роботи.

Оскільки Позивач не виконав свої
трудові обов'язки, неодноразово
притягався до дисциплінарної
відповідальності, отже, підприємство
керуючись нормами трудового
законодавства дійшло правильного
висновку, що даний працівник підлягає
звільненню на підставі п.3 ст. 40 КЗпП
України.

При звільненні ОСОБА_2 відповідачем
також додержані передбачені ст. 147-1. 148,
149 КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень. Працівник був
звільнений виключно за проступок,
вчинений після неодноразового
застосування до нього дисциплінарних
стягнень, які встановлені чинним
законодавством і не втратили юридичної
сили за давністю і не зняти достроково.

Таким чином, як вважає представник
відповідача, розпорядження № 6050-к від
04.12.2012р. про звільнення ОСОБА_2 за п.3 ст.40
КЗпП є законним та не підлягає
скасуванню, а з тим не підлягають
задоволенню такі позовні вимоги, як
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, оскільки вони є похідними і
залежать від законності розпорядження
про звільнення.

Щодо позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди, то вона також не
підлягає задоволенню із-за відсутності
доказів її спричинення та заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Отже відповідач вважає, що позов не
підлягає задоволенню в повному обсязі
та просить суд відмовити у його
задоволенні.

Вислухав учасників позивача, його
представника, представника
відповідача, свідків, дослідивши
матеріали справи, оглянувши надані
книгу контролю виконання, книгу
вхідної кореспонденції, книгу вихідної
кореспонденції, оригінали матеріалів
службової перевірки щодо дій ОСОБА_2,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_2 10.09.2009р. був прийнятий на роботу
в ПАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.Н.
Кузьміна» на посаду спеціаліста 1
категорії оперативного відділу УЕБ за
наказом №3417 від 10.09.2009 (а.с.8). З 22.04.2011р.
переведений на посаду інспектора 1
категорії за наказом №1569, згідно копії
трудової книжки (а.с.9). 04.12.2012 р. за
розпорядженням директора з персоналу
ПАТ «Дніпроспецсталь» №6050-к він був
звільнений із займаної посади за п.3 ст.
40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків покладених на працівника
трудовим договором.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_2
ознайомлений з нею 24.09.2012 року (а.с.10-14),
згідно якої його безпосереднім
керівником є начальник оперативного
відділу і він зобов'язаний
здійснювати, за його вказівкою,
контрольні перевірки, тощо.

Згідно Розпорядження начальника УЕБ
№16 від 16.03.2012 року, (а.с.81-84), вирішено
оформлення документів (висновків,
проектів наказів, службових записок
виконувати посредством комп'ютерної
техніки (а.с.83). Згідно списку
особистого складу УЕБ (а.с.85), ОСОБА_2
21.03.2012 року ознайомлений з даним
Розпорядженням.

Згідно Доповідної ОСОБА_9 начальнику
УЕБ ОСОБА_7 від 16.11.2012 року (а.с.89), він
07.11.12 року доручив провести перевірки
по факту виявлення ТМЦ ОСОБА_2, але
станом на 16.11.12 року він не виконав
завдання.

Згідно резолюції на супровідному
листі, за підписом ОСОБА_9 від 07.11.12 року
мається запис «ОСОБА_2, разобраться по
данному факту, доложите до 14.11.12» (а.с.98).

Згідно Акту передачі матеріалів на
перевірку та доведення інструктажу з
якості її проведення інспектору ОСОБА_2
від 07.11.12 року, підписаному начальником
відділу УЕБ - ОСОБА_5, старшим
інспектором УЕБ - ОСОБА_9, спеціалістом 1
кат. - ОСОБА_11, 07.11.12 року приблизно 08-30
годин ОСОБА_2 були передані матеріали
перевірки, але підпис про їх отримання,
чи запис про відмову від підписання в
Акті відсутня (а.с.101). Як пояснив сідок
ОСОБА_9, спочатку в його кабінеті ОСОБА_2
відмовився отримати дані матеріали, а
потім був складений цей Акт в кабінеті
його начальників відділу та
управління. Був присутній при цьому
ОСОБА_2, чи ні, він не пам'ятає.

Згідно Довідки (а.с.119), середньоденна
зарплата ОСОБА_2 за жовтень-грудень 2012
року складає 241,68 грн.

Згідно запису №843 Книги контролю
виконання, 06.11.12 року на ОСОБА_9
покладений обов'язок контролю
виконання. Згідно відмітки про
виконання від 16.11.12 року Виявлені ТМЦ не
є новими, вирішено питання про
утилізацію.

Як пояснив в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9, він працює старшим інспектором
УЕБ заводу «Днепроспецсталь», з ОСОБА_2
він працював біля 3 місяців. Згідно
посадових інструкцій, ОСОБА_2 йому не
підпорядковується. За своїми
обов'язками він щоранку ходить на
наради, після чого передає
розпорядження начальників іншим
інспекторам. Щодня контролює виконання
розпоряджень. ОСОБА_2 під час роботи з
ним, двічі притягувався до
дисциплінарної відповідальності.
07.11.2012 року ОСОБА_5 був розписаний
матеріал перевірки для виконання на
ОСОБА_2, матеріал був зареєстрований в
канцелярії в журналі.

Після чого, він передав ОСОБА_2 матеріал
для проведення перевірки в своєму
кабінеті, в присутності інших
інспекторів, та зробив йому інструктаж.
Після чого, в кабінеті у ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 був складений Акт про передачу
ОСОБА_2 матеріалів перевірки та
проведення інструктажу. ОСОБА_2 при
складанні Акту не був присутній,
оскільки відсутній його підпис. При
передачі безпосередньо матеріалів
перевірки ОСОБА_2, він не пам'ятає, хто
був присутній.

Контроль за виконанням провадив він,
щовечора питав ОСОБА_2 про виконання.
16.11.2012 року ОСОБА_2 йому пояснив, що він
не встиг виконати перевірку в повному
обсязі. Що було вже виконано він не
пам'ятає.

Підтвердженням отримання ОСОБА_2
матеріалів є резолюція начальника
ОСОБА_5 та складений Акт, при свідках.
Сам ОСОБА_2 ніде не розписувався за
отриманий матеріал, оскільки це нічим
не передбачено.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в судовому
засіданні, що за своїми обов'язками
реєструє матеріали перевірок, які
надходять в канцелярію, потім після
проведення перевірки виконавець
повертає матеріали до них в
канцелярію, які вона приймає від
виконавця під підпис матеріали. Вона
зобов'язана контролювати строки
виконання проведення перевірок. Вона
не пам'ятає, перевіряла вона ОСОБА_2, чи
ні.

ОСОБА_9, як старший інспектор, ходив на
наради, та доводив до інших
інспекторів розпорядження
керівництва. ОСОБА_2 не був в
підпорядкуванні у ОСОБА_9

07.11.2012 року вона була присутня при
складанні Акту, його підписували в
кабінеті ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Як
передавався матеріал, при яких
обставинах, і хто провадив інструктаж
ОСОБА_2, вона не пам'ятає, оскільки не
була при цьому присутня.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що він є начальником УЕБ
заводу, в його підпорядкуванні
знаходиться біля 70 працівників.
Матеріал перевірки від 07.11.2012 року він
розписав на старшого інспектора ОСОБА_9
При передачі матеріалів перевірки
ОСОБА_2 він присутній не був, Акт
передачі матеріалів ОСОБА_2 при ньому
не складався, він його не підписував.

Інспектор 1 категорії ОСОБА_2 раніше
неодноразово притягався до
дисциплінарної відповідальності,
жодної догани він не оскаржив.

16.11.2012 року Акт перевірки первинних
матеріалів, докладених інспектором УЕБ
ОСОБА_2 він складав особисто, в
присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який був
підписаний. Він склав даний Акт,
витребувавши матеріали у ОСОБА_2

Акт про відмову дати пояснення був
складений за його відсутності, нічого
пояснити по цьому факту він не може.

Cвідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він
працює начальником оперативного
відділу в його
підпорядкуванні знаходяться 5 головних
інспекторів. 06.11.2012 року він був у
відгулі, тому нач. управління ОСОБА_7
розписав матеріал перевірки на ОСОБА_9

07.11.2012 року він написав резолюцію щодо
передачі матеріалу ОСОБА_2 для
виконання.

ОСОБА_9 передавав ОСОБА_2 матеріали
зранку 07.11.2012 року, але він не взяв їх,
тому він викликав ОСОБА_2 до себе в
кабінет та передав йому матеріали в
присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_11 07.11.2012
року біля 09-00 годин.

ОСОБА_9 є старшим інспектором, ОСОБА_2 є
інспектором 1 категорії, письмового
розпорядження про те, що ОСОБА_2
підпорядковується ОСОБА_9 не існує.

На підприємстві не передбачено, щоб
матеріали передавались виконавцю під
підпис. Після передачі ОСОБА_2
матеріалів, був складений Акт,
підписаний ним, ОСОБА_9, та ОСОБА_11,
оскільки раніше ОСОБА_2 вже
притягувався до відповідальності про
неналежне виконання перевірки. ОСОБА_2
даний Акт про отримання матеріалів не
підписував. Був проведений усний
інструктаж ОСОБА_2 про порядок
проведення даної роботи.

Виконання перевірки за даним
матеріалом він не контролював.
Докладних записок від ОСОБА_9 про
невиконання ОСОБА_2 матеріалів не
поступало.

ОСОБА_2 був звільнений за систематичне
невиконання своїх функціональних
зобов'язань за останній рік, за які його
було піддано дисциплінарним
стягненням.

Під час проведення даної перевірки, ним
був проведений огляд особистих речей
ОСОБА_2, а саме папки, в якій він бачив
матеріал від 07.11.2012 року.

За результатами даної перевірки за
фактом виявлення ТМЦ, було встановлено,
що підприємству матеріальної шкоди не
причинено.

16.11.2012 року, в присутності ОСОБА_9, він в
своєму кабінеті питав ОСОБА_2 про
виконання перевірки, але він пояснив,
що даний матеріал він не отримував, від
письмових пояснень ОСОБА_2- відмовився.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд критично відноситься до показань
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_11 та
ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_9 пояснив, що він
в своєму кабінеті передав матеріали та
проінструктував ОСОБА_2 щодо
проведення перевірки, а потім був
складений Акт перевірки; ОСОБА_5
пояснив, що він передав в своєму
кабінеті матеріали перевірки ОСОБА_2;
ОСОБА_11 та ОСОБА_7 взагалі не були
присутні під час передачі матеріалів
перевірки ОСОБА_2

Суд також не приймає до уваги показання
свідка ОСОБА_12, який пояснив в судовому
засіданні, що він працював разом з
ОСОБА_2 з 2009 року по березень 2012 року на
заводі «Днепроспецсталь» інспектором,
за своїми посадовими обов'язками, він
виконував розпорядження, за резолюцією
керівництва; в канцелярії управління
економічної безпеки, в кабінеті №8, під
час його роботи, знаходилась Книга
реєстрації внутрішніх документів,
вхідних та вихідних, де виконавець при
отриманні матеріалів особисто
розписувався, без підпису жодні
матеріали перевірок нікому не
видавались, згідно інструкції, яка
діяла раніше, він був вимушений
звільнитися за власним бажанням з
даного підприємства, оскільки ОСОБА_12
працював до березня 2012 року, і стосовно
звільнення ОСОБА_2 в грудні 2012 року,
нічого йому не відомо.

Оскільки в судовому засіданні ні
доведений факт того, що ОСОБА_2 дійсно
передавався матеріал перевірки для
виконання, на підставі чого його було
звільнено, а позивачем не доведений
факт, того, що діями підприємства йому
було спричинено моральну шкоду на
суму5000 грн., суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 21, 40, 147, 149, 233, 235
КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 205, 212-214, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпроспецсталь» ім. А.Н.Кузьміна» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді
інспектора 1 категорії Публічного
акціонерного товариства
«Дніпроспецсталь» ім. А.Н.Кузьміна» з
05.12.2012 року, визнавши незаконним
розпорядження директора по персоналу
ПАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.Н.Кузьміна»
№6050-к від 04.12.2012 року в частині його
звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України та
відмінити його в цій частині.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпроспецсталь» ім.
А.Н.Кузьміна» на користь ОСОБА_2
(інн.НОМЕР_1), який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_2, який мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
05.12.2012 року по 18.10.2013 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого ОСОБА_2 підлягає
негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення..

Згідно ст.209 ЦПК України, повний текст
рішення буде складений на протязі п'яти
днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко