Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"04" лютого 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Костенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 235 793,50 грн. - основного боргу, відсотки з простроченої суми в розмірі 20625,79 грн., суму індексу інфляційних витрат розміром 47317,41 грн., а всього на загальну суму 303 736,70 грн., мотивуючи тим, що відповідачем порушено умови договору позики в частині несвоєчасного повернення грошових коштів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, пояснив, що знайомий з відповідачем більше десяти років, між ними склались довготривалі дружні відносини. В травні 2008 року відповідач звернулась до позивача з проханням позичити грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США для погашення кредиту, позивач погодився, отримавши від позивача грошові кошти у зазначеній сумі, відповідач повідомила, що поверне кошти приблизно через два тижні, пізніше відповідач зателефонувала та просила зачекати повернення коштів і запропонувала сплачувати проценти за користування коштами, позивач погодився на такі умови. Приблизно у вересні 2008 року відповідач знову звернулась до позивача з проханням позичити їй кошти. За домовленістю з відповідачем, 01 жовтня 2008 року позивач приїхав до відповідача в офіс, який знаходився на вулиці Алма-Атинська в місті Києві, де в присутності її бухгалтера, передав відповідачу грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США, між ними в усній формі було погоджено, що кошти на загальну суму 33000,00 доларів США, відповідач зобов'язується повернути через рік зі сплатою процентів в розмірі 2% від загальної суми щомісячно. Протягом п'яти місяців 2009 року відповідач повернула позивачу кошти в сумі 3500,00 доларів США, із розрахунку по 700,00 доларів США щомісячно, однак в червні 2009 року відповідач повідомила позивачу, що внаслідок скрутного матеріального становища не має змоги повернути борг та обіцяла відновити погашення боргу після 01 січня 2010 року. Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала до цього часу, зустрічей з позивачем уникає, почала переховуватись та змінила номер телефону, такі дії відповідача спонукали позивача звернутись до правоохоронних органів. За наслідками перевірки заяви позивача, 28 жовтня 2010 року Дніпровським РУ ГУМВС України в місті Києві винесена постанова про відмову у порушені кримінальної справи, однак під час проведення перевірки, відповідач, у своїх поясненнях, які надала працівникам міліції, визнала той факт, що отримала у позивача грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США та 19000,00 грн., незважаючи на ці встановлені працівниками міліції обставини, у порушені кримінальної справи відносно відповідача було відмовлено, посилаючись на існування між сторонами цивільно-правових відносин розглядом яких займається суд. Відповідач вважає, що незважаючи на відсутність між сторонами належним чином оформленого письмового договору позики та боргової розписки, відповідач визнає факт отримання у позивача грошових коштів, а часткова сплата боргу в сумі 3500,00 доларів США, підтверджує наявність грошового зобов'язання та виникнення у відповідача зобов'язань повернути борг зі сплатою процентів за його користування, тому відповідач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 235 793,50 грн. - основного боргу, відсотки з простроченої суми в розмірі 20625,79 грн., суму індексу інфляційних витрат розміром 47317,41 грн., а всього на загальну суму 303 736,70 грн., що є предметом позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, факт отримання виклику до суду підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, про причини неявки відповідача не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 235 793,50 грн. - основного боргу, відсотки з простроченої суми в розмірі 20625,79 грн., суму індексу інфляційних витрат розміром 47317,41 грн., а всього на загальну суму 303 736,70 грн., мотивуючи тим, що в травні 2008 року ОСОБА_2 позичала у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14000,00 доларів США, які зобов'язувалась повернути протягом двох тижнів. У жовтні 2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на суму 19000,00 доларів США, які зобов'язувалась повернути через рік, зі сплатою процентів у розмірі 2% від загальної суми боргу щомісячно, в подальшому із загальної суми позичених коштів ОСОБА_2 повернула грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США, а з червня 2009 року ОСОБА_2 припинила сплачувати проценти за користування грошима та відмовилась виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Частина друга ст.1047 Цивільного кодексу України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (стаття 1046 ЦК України).

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. У зобов'язані на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. (ч.1 та ч.2 ст.510 Цивільного кодексу України)

Як з'ясовано судом, позивач ОСОБА_1, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилається, як на підставу виникнення цивільно-правових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на факт визнання ОСОБА_2 обставин отримання безпосередньо у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 14000,00 доларів США та 19000,00 доларів США, що, на думку позивача, підтверджується постановою про відмову в порушені кримінальної справи від 06 листопада 2010 року, яка винесена о/у ВКР Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві лейтенантом міліції Дежкіним Д.М., затверджена начальником Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві полковником міліції Чайка В.М., за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 взяла в борг гроші та не повертає.

Разом з тим, цивільні зобов'язання мають виконуватись у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, при цьому виходячи з положень ч.1 ст.510 Цивільного процесуального кодексу України, зобов'язання не створюють прав та обов'язків для осіб, які не є стороною зобов'язання.

Враховуючи той факт, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено не було, як і відсутня боргова розписка, яка мала підтвердити факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів, відсутні правові підстави вважати, що між сторонами спору виникли цивільно-правові відносини, які випливають з договору позики.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 безпідставно пред'явлено вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки позивачем не доведено факт виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільно-правових відносин, які пов'язані з укладенням договору позики, при цьому викладені у постанові про відмову в порушені кримінальної справи від 06 листопада 20110 року, яка винесена о/у ВКР Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві лейтенантом міліції Дежкіним Д.М., затверджена начальником Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві полковником міліції Чайка В.М., обставин з приводу визнання ОСОБА_2 факту отримання у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 14000,00 доларів США та 19000,00 доларів США, не можуть слугувати підставою виникнення між сторонами договірних зобов'язань, які зумовлюють застосування цивільно-правових санкцій, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, саме вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки в межах даного спору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для пред'явлення ОСОБА_1 вимог зобов'язального характеру саме до ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів, тому відсутні підстави для розгляду вимог, які стосуються відшкодування за рахунок відповідача основної суми боргу в сумі 235 793,50 грн., з урахуванням індексу інфляції в сумі 47317,41 грн. та 3% річних в сумі 20625,79 грн., як це передбачено у ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо стосуються встановлення факту порушення договірних зобов'язань.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 14, 627, 628, 638, 640, 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарг, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я