Справа № 428/6912/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіКордюкової Ж.І.,

при секретаріБиковій І.Д.,

за участю позивачаШерстньова А.О.,

відповідачаГотка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулись до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 46Б/6. В цій квартирі крім них зареєстрована також відповідач ОСОБА_4 Шлюб позивача ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_4 був розірваний на початку 2013 р. Після розірвання шлюбу відповідач виїхала зі спірної квартири, забравши з собою речі. Просили суд визнати ОСОБА_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 46-Б/6.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 ОСОБА_3 не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив доводи, викладені в позові. Додатково суду пояснив, що відповідач виїхала зі спірної квартири приблизно рік назад та вивезла свої речі. З відповідачкою він перебував у шлюбі з 2000 р. по 2013 р. В належній їм з матірю квартирі ОСОБА_4 була зареєстрована з їх дозволу після реєстрації шлюбу, як його дружина, хоча їй реєстрація була потрібна для отримання громадянства. Вони пропонували відповідачці добровільно знятись з реєстраційного обліку, проте вона відмовилась. Просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнала. Суду пояснила, що дійсно проживала в спірній квартирі більше 10 років. Одного разу 02.04.2013 р. вона прийшла з роботи, але в квартиру потрапити не змогла, оскільки позивачі змінили замки. Вона не претендує на цю квартиру, а з реєстраційного обліку зніметься, коли придбає собі інше житло. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 є власниками двокімнатної квартири, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 46-Б/6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.12.1998 р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №067908 від 15.02.2006 р., витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СВУ №237327.

З аналізу доводів, наведених позивачами в позові та з пояснень позивача ОСОБА_1, наданих при розгляді справи в суді в обґрунтування своїх вимог, вбачається, що пред'явивши вимоги про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житлом, яке належить позивачам на праві власності, фактично ставиться питання про захист порушеного права власності на вказану квартиру та усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном на підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно даних домової книги ОСОБА_4 з 06.05.2004 р. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, відповідач ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.03.2000 р. по 12.02.2013 р., що підтверджується рішенням Сєвєродонецького міського суду від 31.01.2013 р. по цивільній справі №1227/9938/2012.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з актом від 10.09.2013 р. в квартирі за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 46-Б/6, з травня 2012 р. ніхто не мешкає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснила, що вона не претендує на проживання в спірній квартирі, яка належить позивачам, а хоче лише залишитись зареєстрованою в ній, до тих пір, поки не придбає собі інше житло в м. Сєвєродонецьку.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_4 дійсно втратила право користування спірною квартирою, оскільки після розірвання шлюбу перестала належати до члена сім'ї власника житла. Крім того, як пояснила сама відповідач, їй потрібна лише реєстрація в спірній квартирі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 114,70 грн. в звязку з документальним підтвердженням їх понесення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212 -214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 27.09.2013 р.

Суддя Ж. І. Кордюкова