Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2013 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., при секретарі Халіній А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» (треті особи: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, ОСОБА_3) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок отримання травми на підприємстві,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 2002 року він працював помічником машиніста тепловозу на ПАТ «ММК ім.Ілліча». 24 січня 2010 року у зміні з 20-00 год. до 08-00 год. 25 січня 2010 року працював на ст.Конвертерна. О 19-30 год. при постановці чаші № 6 він у відсутність змінного відповідального по транспорту ККЦ дав команду машиністу тепловоза на заїзд у будівлю шлакового коридору конвертера № 2 по залізничній колії № 11. Заїхавши на технологічну ділянку, він відчепив чашу № 6 і залишив її не з'єднану з електроштовхачем. Після виїзду состава за межі в'їзних воріт, побачив, що чаша самовільно рухається до в'їзної брами. Він спробував зупинити чашу, підбиваючи шлак чоботом лівої ноги на головку рейки залізничної колії № 11 в безпосередній близькості від колісної пари чаші, в результаті чого стався наїзд першою колісною парою чаші № 6 на його ліву ногу, травмувавши стопу, а саме обширні скальповані рани, н/з лівої гомілки стопи, розтрощення м'яких тканин, відкритий перелом-вивих кубовидної кістки, відкритий осколковий перелом 1-ої плеснової кістки зі змішанням, пошкодження сухожилля розгинача 1-го пальця, сухожилля згинача 2,3,4,5 -го пальців лівої стопи. При повторному огляді згідно довідки МСЕК № 407141 від 22.08.2011 року йому встановлено третю групу інвалідності та встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 50 %. Після встановлення мені втрати професійної працездатності він звернувся до Відділення виконавчої Дирекції ФССНВ і ПЗ в м. Маріуполі для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва за місцем роботи та йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. В наслідок травматизму від несчастного випадку на виробництві йому заподіяні, насамперед, фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з травматизмом цілком порушена нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні. В наслідок травматизму у нього постійно болить нога, він не можу пересуватися на далекі відстані, що призводить порушення життєвих зв'язків. Вночі не може спати без знеболюючого. Після травматизму не може виконувати певні види робіт у побуті. Від постійного болю він став роздратований, нервовий, обмежився у спілкуванні із знайомими та друзями. Все це спричинило моральну шкоду, яку він оцінює у 100000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю та дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2, діючий на підставі договору, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності, позовні вимоги визнала частково та пояснила, що, хоча і нещасний випадок на виробництві із позивачем мав місце, але, на її думку, розмір відшкодування моральної шкоди, який просить позивач занадто великий, оскільки позивач продовжує працювати, працевлаштований бригадиром у ЛКС ЖДЦ комбінату.

Треті особи по справі Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі та ОСОБА_3 вважали вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та просили у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2», працював помічником машиніста тепловозу з 09 квітня 2002 року, що підтверджується копією трудової книжки серії АХ № 127518, виданої 29 червня 2001 року на імя ОСОБА_1.

Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 24 січня 2010 року встановлено, що нещасний випадок який стався 24 січня 2010 року на ПАТ «ММК ім.Ілліча» з помічником машиніста тепловозу локомотива-кранової служби залізничного цеху ОСОБА_1, пов'язаний з виробництвом.

В акті № 7/1, складеним по формі Н-1 від 28 січня 2010 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зазначено діагноз потерпілого ОСОБА_1 обширні скальповані рани, н/з лівої гомілки стопи, розтрощення м'яких тканин, відкритий перелом-вивих кубовидної кістки, відкритий осколковий перелом 1-ої плеснової кістки зі змішанням, пошкодження сухожилля розгинача 1-го пальця, сухожилля згинача 2,3,4,5 -го пальців лівої стопи. Ступінь тяжкості тяжкий. З акту вбачається, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці помічником машиніста тепловозу ОСОБА_1.

Відповідно до довідки Міжрайонної травмотологічної МСЕК міста Маріуполя серії 10 ААА № 044192, позивачеві встановлено безстроково 50% втрати професійної працездатності з 14.07.2011 року та встановлена 3 група інвалідності, зазначено потребу в протезуванні, санаторно-курортному лікуванні та ін.

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонної травмотологічної МСЕК серії 10 ААА № 407141, причинами інвалідності зазначено трудове каліцтво, висновками про умови та характер праці визнано - можливість виконувати роботу без тяжкого фізичного навантаження з перебуванням на ногах, рекомендовано спостереження у травматолога.

Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобовязаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоровю, внаслідок отримання травми голови та правого плеча позивачеві заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 10 грудня 2012 року, а також актом №83, складеним по формі Н-1 від 11 грудня 2012 року.

Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивача на ПАТ «Азовзагальмаш» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки причинами настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва, невиконання вимог законодавства про охорону праці заступником начальника цеху №401, енергетиком, машиністом мостового крану, начальником зміни, майстром виробничої дільниці цеху №401 ПАТ «Азовзагальмаш».

Пошкодженням здоровя внаслідок отримання травми голови та правого плеча, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у звязку з отриманням травми голови та правого плеча позивач дійсно вимушений змінити звичайний образ життя потребує постійного медичного лікування, не має можливості працювати за фахом.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25 травня 2001 року, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я (ч.2 цієї норми).

За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, є акт розслідування нещасного випадку, складений по формі Н-5 від 10 грудня 2012 року, а також акт №83, складений по формі Н-1 від 11 грудня 2012 року, довідки МСЕК про встановлення позивачеві 30% втрати професійної працездатності та 3-ї групи інвалідності.

Суд також при вирішенні спору приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до ПАТ «Азовзагальмаш» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки внаслідок отримання травми голови та плеча позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоровя, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення його звичайного образу життя, що належним чином має бути компенсовано.

Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду.

Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 гривень, в порядку відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 10, 60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.13 Законом України «Про охорону праці», ст.23, 1167, 1168 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» (треті особи: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, ОСОБА_3) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок отримання травми на підприємстві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_2» на користь держави судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя.

Суддя: Н. В. Литвиненко