ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді : Буймової Л. П.

при секретарі : Корченко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів на утримання майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування коштів на утримання майна , посилаючись на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 1996 року. В 2009 році шлюб між сторонами було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 та автомобіль є сумісною власністю подружжя, які знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідачка добровільно відмовляється повертати позивачу кошти на утримання майна.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили стягнути з відповідачки на користь відповідача кошти на утримання майна в розмірі 27206,53 гривень, а також стягнути судовий збір.

Відповідачка проти позову заперечує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив, що позивач з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 1996 року. В 2009 році шлюб між ними було розірвано. Квартира АДРЕСА_2 була придбана під час шлюбу, у 2002 році, і була спільною сумісною власністю подружжя. 21.03.2013року рішенням Фастівського міськрайонного суду квартира поділена між колишнім подружжям у рівних частках - по ? частини житлової квартири.

Предметом позову є і грошові кошти, сплачені Позивачем за послуги, якими він користувався з листопада 2011року, проживаючи у спільній квартирі. З цього періоду Позивач одноосібно користується всією квартирою та послугами, сплачуючи по лічильникам за спожиті особисто ним воду, газ, електроенергію, комунальні послуги, користувався стаціонарним телефоном та системою індивідуального опалення, які встановлені у квартирі. До листопада 2011 року відповідачка з дитиною також проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_3. Внаслідок постійних сварок сторін, відповідачка з дитиною перейшли жити до знайомих, де проживають і по сьогоднішній день. За час сумісного проживання сторін в одній квартирі, оплата всіх використаних послуг за взаємною згодою була поділена між сторонами навпіл - по ? частині грошових коштів за користування телефоном, водою, газом, електроенергією та комунальними послугами щомісячно. У квартирі з моменту її купівлі у 2002 році встановлений стаціонарний телефон, є вода, світло та газ, якими позивач та відповідачка користувалися спільно, в тому числі і комунальними послугами. Договори по наданню послуг підписані з відповідними організаціями за взаємною згодою подружжя і відповідно до ЦК України та СК України не є особистим зобов'язанням того члена подружжя який заключав договори, а обох членів подружжя які володіють та користуються спільною сумісною власністю за взаємною згодою.

21.03.2013року рішенням Фастівського міськрайонного суду квартира поділена між колишнім подружжям у рівних частках - по ? частини житлової квартири.

Після розподілу Фастівським міськрайонним судом квартири на частки, відповідачка звернулася до Фастівського ЖЕКу з проханням розділити особові рахунки на квартиру щоб у межах її частки у праві спільної часткової власності сплачувати надані послуги (а.с.94). Згідно наданої письмової відповіді ЖЕКу. для поділу особового рахунку потрібна згода другого співвласника, але оскільки другий співвласник квартири не дав згоди на розподіл особових рахунків, то відповідачці потрібно надати ЖЕКу рішення суду про встановлення порядку користування приміщеннями квартири(а.с.93). Вказане підтвердила допитана в судовому засідання в якості свідка юрист Фастівської ЖЕК, ОСОБА_3

При користуванні Позивачем спільним майном вийшов з ладу газовий котел, який був відремонтований за кошти позивача та замінено газовий лічильник. Однак, ні суму збитків, ні вартість ремонту котла з відповідачкою не обговорювалися.

Необхідність та суму цих витрат не було з відповідачкою обговорено та погоджено.

Крім того, в 2008 році сторонами під час шлюбу було придбано автомобіль, який був спільною сумісною власністю подружжя і рішенням Фастівського міськрайонного суду від 06.08.2013року розділений між колишнім подружжям в частковому відношенні - по 1/2 - за кожним із сторін.. Вартість додаткового обладнання, запасних частин до автомобіля, його пошкодження при експлуатації та відповідний ремонт і т.п. ввійшли у вартість автомобіля при визначенні ринкової ціни автомобіля при його продажі. Рішення суду Позивачем набрало законної сили.

Відповідно до ст.60 ЦПК УКраїни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами обргрунтованість своїх позовних вимог.

Його позиція, зокрема спростовується, ст.355 ЦК УКраїни, якою передбачено право спільної сумісної або право спільної часткової власності. З правового погляду, між двома різновидами права спільної власності існують певні відмінності. Так, кожен учасник спільної часткової власності має чітко визначену наперед "ідеальну" частку у праві власності на спільне майно, у нашому випадку по 1/2 . У спільній сумісній власності іі учасники не мають наперед визначених часток.

Приписи ст.360 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу позову, стосуються саме порядку утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 була придбана під час шлюбу, у 2002 році, і була спільною сумісною власністю подружжя до набрання законної сили рішенням Фастівського міськрайонного суду від 21 березня 2013 року та відповідної реєстрації в реєстраційній службі Фастівського МУЮ (як це передбачено цивільним законодавством України), і лише після цього стала об"єктом права спільної часткової власності.

До того часу до правовідносин сторін, щодо утримання спільного сумісного майна застосовувались вимоги ч. 2 ст. 369 ЦК України встановлюється презумпція того, що в разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном він вважається . вчиненим за згодою всіх співвласників. Ст. 369 ЦК України щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, та ст. 68-69 СК України закріплює принцип взаємної згоди дружини та чоловіка у відносинах володіння, користування та розпорядження спільним майном. Грошові кошти, що сплачуються одним із співвласників за взаємною згодою за користування послугами, не є предметом відчуження, адже не є предметом договору, а виступають лише засобом платежу за надані та використані ними послуги.

Проаналізувавши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючисьст.ст.10, 60, 212, ЦПК України, ст.ст. 355-360, 369 ЦК України, ст.ст. 68,69 СК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування коштів на утримання майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: