Справа № 4-C-202/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 року Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, на постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві,

в с т а н о в и в :

27 вересня 2013 року заявник звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, просив визнати неправомірними та скасувати постанови головного державного виконавця Крийчинського С.С. про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09 вересня 2013 року ВП №39664704.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що оскаржувані постанови він отримав 24 вересня 2013 року, а надіслані вони були йому 19 вересня 2013 року, в порушення ч.5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанови містять невідповідності з тексом рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2013 року. Так, в постановах зазначено 270 000 доларів СІНА, тоді як у рішенні суду - 270 000 доларів США, гривневий еквівалент - 2 158 310 грн., тоді як у рішенні суду - 2 158 110 грн.

Представник заявника у судовому засіданні підтримала доводи скарги та просили її задовольнити, посилаючись на викладені у скарзі обставини.

Представник стягувача у судовому засіданні вважала скаргу безпідставною та просила у її задоволенні відмовити.

Представник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві до суду не з'явився, хоча його належним чином було повідомлено про день, час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що заявником було отримано копію оскаржуваних постанов 24 вересня 2013 року.

Скаргу на постанову заявник подав до суду у визначений законодавством строк.

Судом також встановлено, що 09 вересня 2013 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським С.С. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.а.с. 20-21) та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 22) за заявою стягувача про примусове виконання виконавчого листа №2-1490/13, виданого 12 липня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 14.08.2012 року в сумі 3 445 000 грн.; за договором позики від 17.08.2012 року в сумі 2 000 000 грн.; за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 270 000 Доларів СІНА 00 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2012 року становить 2 158 310 грн.

При винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець керувався ст.ст. 17, 19, 20, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Копія постанов, як вбачається з даних супровідного листа (а.с.23) цього ж дня, відповідно до п. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» була надіслана головним державним виконавцем стягувачу та боржнику.

Таким чином, головний державний виконавець, надсилаючи боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження в день її винесення, діяв відповідно до чинного законодавства.

Статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, а також у разі описки у постановах законодавством не передбачено, а тому суд вважає вимоги заявника безпідставними.

Крім того, судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. від 22 листопада 2013 року виправлено описки у постановах від 09 вересня 2013 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.а.с. 61-62).

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 11, 19, 20, 23, 25, 35, 57, 83 Закону України «Про виконавче провадження»,-

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, на постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Суддя Л.І. Кізюн