АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1229/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/4266/2013
Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Бондаревської С.М.,Омельченко
Л.М.

при секретарі : Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 11
листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні ним та за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, треті особи:
Управління державної міграційної
служби у Полтавській області, Відділ
опіки та піклування, усиновлення та
влаштування дітей про виселення та
визнання членів сім'ї такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
11 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкод у користуванні ним -
задоволено частково.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини
позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114
грн. 70 коп. судового збору.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4, треті особи: Управління
державної міграційної служби у
Полтавській області, Відділ опіки та
піклування, усиновлення та влаштування
дітей про виселення та визнання членів
сім'ї такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку -
відмовлено.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_1
та подала на нього апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що
судом першої інстанції не враховано,
що ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітнім
ОСОБА_4 добровільно виїхали у
с. Клюсівка Новосанжарського району
та постійно мешкають там. Також,
останніми не надано доказів щодо
вчинення нею перешкод у користуванні
спірним житловим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, заслухавши
пояснення сторін, що з'явились в судове
засідання приходить до висновку, що
остання задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 про вселення, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
позбавлений можливості проживати у
спірній квартирі, оскільки його
колишня дружина ОСОБА_1 створює йому у
цьому перешкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про виселення та визнання
членів сім'ї такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не доведено факту
відсутності відповідачів за
зустрічним позовом у спірній квартирі
понад 6 місяців без поважних причин.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено та не заперечувалося
сторонами, що 27 січня 2010 року
Виконавчим комітетом Новосанжарської
селищної ради, на ім'я ОСОБА_1 було
видано ордер на квартиру АДРЕСА_1, як
багатодітній родині / а.с.5/.

Відповідно до довідки Виконавчим
комітетом Новосанжарської селищної
ради за № 2830 від 30.05.2013 року, у вказаній
квартирі зареєстровані: ОСОБА_10 ОСОБА_1,
та їх діти: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, та
неповнолітній - ОСОБА_4- онук сторін у
справі / а.с.8/.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Також, ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями ,
що випливають із зазначеного
договору.

До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їхні діти
і батьки. Членами сім'ї наймача може
бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем
і ведуть з ним спільне господарство
.

Якщо особи, зазначені в
частині другій вказаної статті ,
припинили бути членами сім'ї наймача,
але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї та не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
а саме з рішення Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
08.12.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було розірвано /а.с.6/

Відповідно до довідки виданої
Виконавчим комітетом Клюсівської
сільської ради за № 02-32/197 від 13.06.2013
року, ОСОБА_2 з квітня 2013 року мешкає без
реєстрації в будинку АДРЕСА_3, що в свою
чергу підтверджується актом,
засвідченого сусідами останнього /
а.с.9, 10 Том 2/.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 не проживає у
спірному житловому приміщенні з
березня 2013 року, оскільки його колишня
дружина ОСОБА_1 створює йому у цьому
перешкоди.

Вказані обставини, також
підтверджуються зверненнями
останнього до Новосанжарського РВ
УМВС України в Полтавській області /
а.с.7,11, 39 Том 2/.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо поважності не
проживання ОСОБА_2 у спірному житловому
приміщенні.

Також, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про виселення та визнання
членів сім'ї такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «
Про охорону дитинства» діти члени сім'ї
наймача або власника житлового
приміщення мають право користування
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків. У разі
спору місце проживання фізичної особи
у віці від десяти до чотирнадцяти років
визначається органом опіки та
піклування або судом.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечувалося сторонами у
справі, ОСОБА_3, та неповнолітній -
ОСОБА_4 зареєстровані у АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Однак, акти надані ОСОБА_1 від 25.11.2012,
15.02.2013 року, 20.05.2013 року не містять
достатніх даних, які б надали змогу
встановити період не проживання
відповідачів у спірній квартирі. Крім
того, вказані акти не посвідчені
посадовою особою балансоутримувача
будинку, у віданні якого перебуває
спірна квартира /а.с. 8,9,10 Том 1/, а тому не
можуть прийняті як належний доказ у
справі.

В свою чергу, як було встановлено судом
першої інстанції з 02.06.2013 року ОСОБА_9 та
неповнолітній ОСОБА_4 проживають у
найманому будинку с. Клюсівка
Новосанжарського району Полтавського
району, що підтверджується довідкою
Клюсівської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області за № 02-32/265 від 30.082013 року / а.с.91
Том 2/.

Згідно положень ст.71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_3 разом з
неповнолітнім сином ОСОБА_4, першими
вселились у спірну квартиру та почали
її облаштування, іншого житла останні
не мають та мають намір проживати у
ній, однак змушені були тимчасово
виїхати з вказаної квартири, оскільки
ОСОБА_1 створює перешкоди у проживанні.
Крім того, дані обставини були
підтвердженні свідками ОСОБА_7 та
ОСОБА_8

Встановивши зазначені вище обставини,
місцевий суд дійшов вірного висновку
про відмову у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1.

Також, враховуючи, що відповідачі
вселилися у спірну квартири як члени
сім'ї, набули права користування
житловим приміщенням та зареєстрували
своє місце проживання в установленому
законом порядку, а також те, що
позивачем не надано доказів , що її
право порушується відповідачами,
колегія суддів вважає, що підстави для
зняття ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
реєстрації відсутні.

Більше того, колегія суддів вважає, що
ОСОБА_1 не надано достатніх доказів
щодо систематичного порушення
відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_2 правил співжиття у спірній
квартирі.

Враховуючи вищевикладене, висновки
суду першої інстанції відповідають
зібраним у справі доказам, яким судом
дана належна оцінка, правильно
визначена юридична природа
правовідносин, і закон який їх регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новосанжарського районного
суду Полтавської області від
11 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : __________
О.О. Буленко

Судді: ____________
С.М.Бондаревська _________ Л.М.Омельченко