Провадження № 6/755/5886/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

13.09.2013 року Дніпровський районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши справу у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в
приміщенні Дніпровського районного
суду міста Києва, справу за заявою
ОСОБА_1, сторона третейського розгляду:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» про скасування рішення
третейського суду,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського
районного суду м. Києва із заявою про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 18 липня 2013 року
у справі № 560/13.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня
2013 року Постійно діючим третейським
судом при Асоціації українських
банків було розглянуто справу № 560/13 та
було прийнято рішення про часткове
задоволення позовних вимог у справі №
560/13. Як зазначено у самому рішенні, воно
було ухвалено у м. Київ, без зазначенням
точної адреси. Як зазначено у рішенні
третейського суду № 560/13, Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
звернулось до Третейського суду із
позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 32.2-13/52-7 від 28 листопада 2007 року
в сумі 586048 гривень 37 копійок. Рішенням
третейського суду № 560/13 було вирішено
частково задовольнити позовні вимоги
та стягнути з ОСОБА_1 428111 гривень 16
копійок заборгованості за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 32.2 -13/52-7 від 28 листопада 2007 року
та стягнути 4681 гривню 11 копійок
третейського збору. Рішення
третейського суду від 18 липня 2013 року №
560/13 він отримав лише 13 серпня 2013 року. З
рішенням третейського суду він не
погоджується, оскільки вважає, що воно
було прийнято з порушенням норм
чинного законодавства України та
підлягає скасуванню з наступних
підстав. Відповідно до п. 1.2 кредитного
договору, кредит надається
позичальнику на споживчі цілі. Що
свідчить про те, що кредитний договір є
споживчим кредитом. Третейська угода
має містити відомості про предмет
спору. Відповідно до п. 6.2 кредитного
договору, сторони домовились про те, що
у разі неможливості вирішення спору
шляхом переговорів, спір розглядається
одноособово третейським суддею Мороз
О.А. третейського суду. Рішення
третейського суду не є рішенням суду та
розгляд справи у третейському суді не є
судовим провадженням. Стягнення
заборгованості за споживчим кредитом
має проводитись виключно у порядок,
визначений Законом України «Про захист
прав споживачів». Ст. 22 Закону України
«Про захист прав споживачів» говорить
про те, що захист прав споживачів,
передбачених законодавством,
здійснюється судом. Наприклад, умови ч.
10 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», надають право споживачу
на усунення порушення умов споживчого
кредиту на вимогу кредитодавця
протягом тридцяти днів. Зазначене вище
право третейським судом не
розглядалось, а отже третейський суд
порушив право споживача на судовий
захист. Що також підтверджує те, що
захист прав споживачів відбувається не
тільки під час звернення споживача до
суду, а ще й під час звернення
кредитодавця до суду. Третейський суд
не надіслав йому копії позовної заяви,
ухвали про відкриття провадження та
інших документів. Натомість, він 22
липня 2013 року отримав повістку
третейського суду про виклик на судове
засідання, яке мало відбутись 18 липня
2013 року. Після отримання повістки він
почав дзвонити до третейського суду за
телефоном, зазначеним у повістці. На
його дзвінки до третейського суду йому
відповідали, що засідання було
перенесено на іншу дату, про яку йому
повідомлять пізніше. 13 серпня 2013 року
замість отримання судової повістки та
матеріалів справи він отримав рішення
третейського суду № 560/13. Вважає, що
третейський суд вийшов за межі
третейської угоди, адже він був
позбавлений участі у судовому
розгляді, позбавлений можливості
ознайомитись з матеріалами справи,
позбавлений можливості захищати свої
права, більш того, захищати свої справа
як споживач. Регламент цього ж
третейського суду не надає права судді
третейського суду позбавляти права на
участь у судовому засіданні
відповідача. Невиконання вимог
регламенту, не сповіщення його про
судовий розгляд не надсилання йому
матеріалів справи, позбавлення його
можливості захищати свої права є
позбавленням його на участь у судовій
справі. Саме тому, він розцінює себе не
як сторону у справі, а як особу, яка не
брала участь у справі. Адже учасниками
процесу були тільки суддя третейського
суду та позивач.

В судове засідання заявник, не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, надіслав
до суду телеграму про відкладення
розгляду справи, у зв`язку з
відрядженням.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове
засідання не з'явилась, подала до суду
заяву, з проханням розглянути справу у
її відсутність, проти задоволення
заяви заперечувала з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 Цивільного
процесуального кодексу України, неявка
осіб, належним чином повідомлених про
час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що
заявником доказів які б підтверджували
поважність його неявки в судове
засідання суду не надано, останній
повідомлений про день та час розгляду
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
заявника та представника ПАТ
«Укрсоцбанк».

Суд, дослідивши матеріали даної справи
та матеріали справи третейського суду
№ 76611, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного
процесуального кодексу України,
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
третейські суди", спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

З матеріалів справи вбачається, що 18
липня 2013 року Постійно діючим
третейським судом при Асоціації
українських банків у справі № 560/13 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії було прийнято рішення,
відповідно до якого з ОСОБА_1 було
стягнуто заборгованість за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії у розмірі 428 111, 16 гривень та
третейський збір у розмірі 4681, 11
гривень.

Судом встановлено, що рішення
третейського суду ухвалено на підставі
укладеного 28 листопада 2007 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1, договору про надання
відновлювальної кредитної лінії №
32.2-13/52-7, відповідно до умов якого Банк
надав позичальнику грошові кошти у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання. Надання
кредиту буде здійснюватись окремими
частинами зі сплатою 13,5 процентів
річних та комісій, в розмірі та в
порядку визначеному цим договором, в
межах максимального ліміту
заборгованості до 40 000,00 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України
«Про третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд
Третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам Закону України «Про
третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про третейські суди» третейська угода
може бути укладена у вигляді
третейського застереження в договорі,
контракті або у вигляді окремою
письмової угоди. Третейська угода
укладається у письмовій формі.
Третейська угода вважається укладеною,
якщо вона підписана сторонами чи
укладена шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу, телеграфу
або з використанням засобів
електронного чи іншого зв'язку, що
забезпечує фіксацію такої угоди, або
шляхом направлення відзиву на позов, в
якому одна із сторін підтверджує
наявність угоди, а інша сторона проти
цього не заперечує.

Так, згідно зі п. 6.2 договору про надання
відновлювальної кредитної лінії
№32.2-13/52-7, у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
сторони, керуючись ст. 5 Закону України
«Про третейські суди», домовились про
те, що спір розглядається одноособово
третейським суддею Мороз Оленою
Анатоліївною Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею спір
розглядається третейським суддею
Ярошовцем Василем Миколайовичем або
Білоконем Юрієм Миколайовичем у
порядку черговості, вказаному у даному
пункті. У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеним у даному пункті
суддями, суддя призначається Головою
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації українських банків у
відповідності до чинного Регламенту
Постійно діючого третейського суду
при Асоціації українських банків.

Отже, зазначений договір містять
третейське застереження про вирішення
спору між сторонами Постійно діючим
третейським судом при Асоціації
українських банків.

Згідно з положеннями статей 2 та 5
Закону України «Про третейські суди»
третейський суд, як недержавний орган,
має повноваження вирішення спорів лише
тих сторін, якими укладено угоду про
передачу спору на розгляд третейського
суду і ці повноваження третейського
суду не поширюються на спори, в яких
крім цих осіб, сторонами є інші особи,
які не були сторонами третейської
угоди, або спори, які стосуються прав і
обов'язків інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди»
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки).

Згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач -
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника. Споживчий кредит - кошти, що
надаються кредитодавцем (банком або
іншою фінансовою установою)
споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 10 листопада 2011 року №
15-рп/2011 в аспекті конституційного
звернення положення пунктів 22, 23 статті
1, статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-XII з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями частини
четвертої статті 42 Конституції України
треба розуміти так, що їх дія
поширюється на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5
Пленуму вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
за наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому,
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом, а одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків,
розглянувши справу 18 липня 2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за Договором
про надання відновлюваної кредитної
лінії, не вийшов за межі своєї
компетенції та розглянув справу в
рамках третейської угоди.

Рішення третейського суду може бути
оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом, до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Виключний перелік підстав для
скасування рішення третейського суду
зазначено в ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України, яка
кореспондується зі ст. 51 Закону України
«Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення третейського суду може бути
скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; 2) рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять зам межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; 3) третейську угоду
визнано судом недійсною; 4) склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону;
5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також
беручи до уваги зміст заявлених вимог
та предмет спору за позовом ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором, суд
вважає, що склад третейського суду,
яким прийнято рішення, відповідав
вимогам закону, рішення третейського
суду прийнято у спорі, який
безпосередньо стосується невиконання
договірних зобов'язань однією із
зобов'язальних сторін, які виникли на
підставі укладеного між сторонами
договору кредиту, справа, в якій
прийнято рішення третейського суду
підвідомча третейському суду.

Закон України «Про третейські суди»
регулює процедуру, предмет і межі
судового контролю. Контроль
провадиться виключно у судовому
засіданні відповідно до процесуальних
вимог закону. ЗУ «Про третейські суди»
передбачено, що ініціатором контролю
може бути лише одна із сторін
третейського розгляду (позивач або
відповідач). Державний суд здійснює
формально-юридичний контроль, а не
перевірку рішень третейського суду по
суті. Рішення третейських судів
перевіряються не на відповідність
нормам матеріального або
процесуального права, а лише на
дотримання процедурних вимог, які
встановлені ЗУ «Про третейські суди»

Таким чином, жодної підстави, яка
визначена у ст. 389-5 Цивільного
процесуального кодексу України, для
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 18 липня 2013 року
у справі №560/13, при розгляді заяви
ОСОБА_1 судом не встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи
зібрані по справі докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 2, 5, 12, 34, 51 Закону України «Про
третейські суди», ст.ст. 2, 210, 3891 - 3896
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

У Х В А Л И
В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, сторона
третейського розгляду: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про скасування рішення третейського
суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом п`яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п`яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: