Справа № 459/1908/13
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко
Провадження № 22-ц/783/7506/13
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.,
Шумської Н.Л.

при секретарі:
Березюку О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного підприємства "Львіввугілля"
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Львівугілля"
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок трудового каліцтва ,-

ВСТАНОВИЛА:

17.04.2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
просить стягнути з відповідача на його
користь 50000,00 грн. моральної шкоди
завданої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків. В обгрунтування позову
поликається на те, що протягом 1980-2011 р.р.
працював на підземних роботах в
шкідливих умовах на підприємствах ДП
«Львіввугілля», зокрема ВП «Шахта»
Великомостівська» з 02.01.2002 р. по 30.07.2011 р.
Під час роботи у відповідача 02.01.2006 р.
отримав трудове каліцтво. Внаслідок
цього трудового каліцтва тривалий час
змушений був лікуватися. В нього
суттєво погіршився стан здоров'я, в
зв'язку з чим в період з 2006 р. і по даний
час він систематично звертався за
медичною допомогою та перебуває на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні. Внаслідок трудового
каліцтва висновком обласної МСЕК № 2
від 12.02.2013р. №422/8 йому було встановлено 2
групу інвалідності внаслідок
трудового каліцтва від 02.01.2006р. та
встановлено 50% втрати професійної
працездатності. Даним висновком МСЕК
йому також було встановлено суттєві
обмеження у роботі та призначено
лікування у кардіолога. Після
встановлення групи інвалідності
позивач і надалі продовжує лікуватися.
Вважає, що внаслідок отриманого
трудового каліцтва йому було завдано
моральної шкоди, оскільки він втратив
працездатність, відчуває постійні
незручності у повсякденному житті,
змушений терпіти фізичні болі, що
призвело до зміни ритму та порядку
життя, постійно лікується. Розмір
моральної шкоди оцінює у 50000.00 грн. та
просить такий стягнути з відповідача.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 червня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з Державного
підприємства «Львівугілля» в користь
ОСОБА_2 - 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн.
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання. В
задоволені іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з ДП
«Львіввугілля» в користь держави
судовий збір в сумі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Дане рішення оскаржило Державне
підприємство «Львівугілля» подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
вважає рішення незаконним та
необгрунтованим, оскілки районним
судом порушено вимоги ст. 74 ЦПК України
в частині надсилання судових повісток
про виклик в суд особам, які беруть
участь у справі. Окрім того, вказує, що
Червоноградський міський суд
Львівської області при ухваленні
рішення не застосував строки давності
до даного позову. Звертає увагу суду на
те, що ДП «Львіввугілля» є неналежним
відповідачем у даній справі, оскільки
відповідачем має бути Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та прфесійних захворювань
України. Також не погоджується із
ухвалою районного суду від 17.05.2013 року
щодо відмови у задоволенні клопотання
ДП «Львіввугілля» про відвід судді.

Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 12 червня 2013 року
і прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволені позову. Окрім того,
просить визнати заяву ДП
«Львіввугілля» про відвід судді
Мелешко С.І. обгрунтованою та
застосувати тримісячний строк
позовної давності при зверненні до
суду ОСОБА_2

20 грудня 2013 року ОСОБА_2 подав
заяву про слухання справи без його
присутності у якій зазначає, що
повністю заперечує доводи апеляційної
скарги та просить суд відхилити її і
залишити рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 12
червня 2013 року без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, проте подав Апеляційному суду
Львівської області заяву про слухання
справи за його відсутності у якій
зазначає, що заперечує доводи
апеляційної скарги та просить залишити
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12.06.2013р. без
змін (а.с 105).

Представник ДП «Львіввугілля» в судове
засідання не з'явився, хоча про розгляд
справи повідомлено належним чином, про
що свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.104), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не зверталось, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
районного суду відповідає зазначеним
вимогам.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що в період з 02.01.2002
року по 30.07.2011 року позивач працював на
ДВАТ «Шахта «Великомостівська», яка в
подальшому була реорганізована у
Відокремлений підрозділ «Шахта
«Великомостівська» Державного
підприємства «Львіввугілля», де
працював в шкідливих умовах праці, що
стверджується копією трудової книжки
виданою на його ім'я.

Під час роботи на шахті ОСОБА_2 отримав
трудове каліцтво. Як вбачається з
копії Акту № 5 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом (форми Н - 1)
від 13.02.2006р. під час виконання трудових
обов'язків, 02.01.2006р. з ним трапився
нещасний випадок, внаслідок якого
останній отримав ІСХ, трансмуральний
інфаркт міокарда (а.с.12-13).

Матеріалами справи встановлено, що
згідно висновку обласної МСЕК № 2 від
12.02.2013р. № 422/8 позивачу було встановлено
2 групу інвалідності внаслідок
трудового каліцтва від 02.01.2006р. та
встановлено 50% втрати професійної
працездатності (з терміном перегляду
19.09.2013р.). Даним висновком МСЕК йому
встановлено обмеження у роботі та
визначено лікування у кардіолога (а.с.
32), а відповідно до витягу з історії
хвороби № 7517/273 від 01.04.2013р., виданої
Львівською ОКЛ (терапевтичне
відділення), після встановлення групи
інвалідності позивач і надалі
продовужував лікуватися.

Отже, долученими доказами позивач
довів факт заподіяння йому моральної
шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції при
встановленні розміру відшкодування
шкоди врахував тяжкість завданої
позивачеві моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних та
фізичних страждань, стан його здоров'я,
тяжкість трудового каліцтва, настання
у зв'язку з цим негативних змін у його
житті, необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, вперше
встановлений обсяг втрати позивачем
працездатності внаслідок трудового
каліцтва, що становив 50% і прийшов до
вірного висновку про те, що з ДП
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 слід
стягнути 15 000 грн., з яким погоджується
колегія суддів.

Окрім того, районний суд задовольняючи
позов частково пришов до висновку, що
вимоги щодо стягнення 50 000 грн. на
компенсацію моральної шкоди є
завищеними, належним чином не
вмотивованими і такими, що не
відповідають тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки
такий відповідає обставинам справи та
вимогам ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу
України, п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» та роз'ясненню, що
міститься в рішенні Конституційного
суду України від 27 січня 2004 року №
1-рп/2004 у справі № 1-9/2004.

Покликання апелянта в
апеляційній скарзі, що позивач
звернувся з позовом до суду після
спливу строків позовної давності є
безпідставними, оскільки згідно п.3 ч.1
ст. 268 ЦК України та п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Окрім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.
268 ЦК України позовна давність не
розповсюджується на зазначені вимоги.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Львіввугілля»
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
/підпис/

Судді
/підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Струс Л.Б.