АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л.,

при секретареві Глубоченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 5 липня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у реалізації права власності квартирою шляхом виселення,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського райсуду м. Дніпропетровська від 5.07.2013р. відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

На підставі дублікату виданого у листопаді 2012 році договору купівлі-продажу від 29.12.1993р., укладеного між ОСОБА_4, від імені якої за дорученням діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_2 останній купив квартиру №19 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вахрушева, будинок №5 (а.с.6,7).

Згідно довідки КЖЕП № 34 про склад родини №1999 від 25.04.2012 року, у квартирі АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_2, були зареєстровані: ОСОБА_4, 10.02.1923р.н. з 3.03.1971р., ОСОБА_6, 02.02.1959р.н. та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22.06.1978р. по квітень 1987р., ОСОБА_3, 26.10.1986р.н. з 1.04.2003р. по теперішній час. ОСОБА_2 у вказаній квартирі не зареєстрований, оскільки з 15.10.1993р. зареєстрований у м.Дніпропетровськ за іншою адресою по вул.Смоленській,47 (а.с. 10,19). 8.07.2011р. ОСОБА_4 померла (а.с.25).

Рішенням Ленінського райсуду м. Дніпропетровська від 19.12.2012р., яке залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.02.2013р. відмовлено у задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсним доручення, договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, визнання недійсним дублікату договору купівлі-продажу (а.с.31-33,34). При цьому, зокрема, судом встановлені наступні факти. При укладенні договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_4 залишається проживати у вказаній квартирі, доглядати останню та сплачувати комунальні послуги до того часу, поки він буде проживати у Росії. ОСОБА_3 проживав у вказаній квартирі разом з ОСОБА_4 до її смерті.

На час укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 виповнилось 7 років. З рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради м.Дніпропетровськ від 22.10.1996р. про влаштування малолітнього ОСОБА_3 до школи-інтернату на повне державне забезпечення вбачається, що таке влаштування дитини обумовлено наступними обставинами. Місце знаходження матері ОСОБА_3 було невідоме, його батько перебував у місцях позбавлення волі, а він проживав у бабусі, яка не мала можливості його виховувати за станом свого здоровя (а.с.50). На 1998 рік ОСОБА_3 був вихованцем міського відділу дітей-сиріт та позбавлених батьківської опіки при загальноосвітній школі-інтернаті №7 (а.с.52). 1.04.2003р. після отримання громадянського паспорта ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі № 19 в буд. №5 по пул. Вахрушева у м. Дніпропетровську з бабусею ОСОБА_4 (а.с.51).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.391 ЦК України відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні та суперечать встановленим судом дійсним обставинам. ОСОБА_6 мати ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаній квартирі з 22.06.1978р. по квітень 1987р., тобто, була зареєстрованою у ній і на 26.10.1986р. - час народження самого ОСОБА_3 Місцем проживання дитини є місце проживання її батьків або одного з них. Після оформлення договору купівлі-продажу зі згоди ОСОБА_2 попередня власниця квартири ОСОБА_4 довготривалий час продовжувала проживати у ній. Факт надання ОСОБА_2 такої згоди підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили. ОСОБА_3 проживав з бабусею ОСОБА_4 як на час влаштування його як малолітнього до школи-інтернату у 1996р., так і після цього. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що реєстрація ОСОБА_3 у спірній квартирі є самовільною не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана реєстрація ОСОБА_3 ОСОБА_2 з 2003 року фактично не оскаржувалась і незаконною у передбаченому законом порядку не визнавалась. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2, будучи власником квартири з 1993 року погоджувався як з проживанням, так і з реєстрацією ОСОБА_3 у належній йому квартирі з 2003 року. Тобто, ОСОБА_2, вже як власник квартири погодився з набуттям ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням вказаної квартири. За таких обставин доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необхідність виселення ОСОБА_3 на підставі вимог ч.3 ст.116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення, як такого, що вселився самоуправно, є безпідставними.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, його висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 5 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :