Провадження № 2/641/2391/2013 Справа № 641/6421/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод ім.. Малишева», ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

20 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною довідку ДП «Завод ім.. Малишева» від 06.08.2001 про розмір відшкодування в сумі 35,29 грн., зобовязати ДП «Завод ім.. Малишева» провести перерахунок втраченого заробітку з травня 1992 року по 01.04.2001 та передати Фонду нову довідку про розмір втраченого заробітку 56,46 грн., стягнути з ДП «Завод ім.. Малишева» моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., стягнути з ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові не донараховану та недоплачену суму втраченого заробітку за період з 01.07.2010 по 01.07.2013 одноразово в сумі 3822,56 грн., зобовязавши його виплачувати, починаючи з 01.07.2013 та довічно по 454,58 грн. щомісячно з подальшим перерахунком у відповідності до діючого законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він працював на ДП «Завод ім.. Малишева» у дизельно-зварювальному цеху № 440 токарем четвертого розряду. 03.04.1975 він отримав тяжку травму на виробництві, йому встановлено стійка втрата професійної працездатності 20% довічно. Підприємство відшкодовувало йому шкоду у звязку із каліцтвом, з 1992 року змінилось законодавство про відшкодування шкоди, однак ДП «Завод ім.. Малишева» не використав при перерахунку відшкодування шкоди коефіцієнт підвищення тарифних ставок на підприємстві, а тому ОСОБА_1 систематично недотримував щомісячні страхові суми за період з 01.01.2001 по 2013 рік в сумі 3822,56 грн. Також ОСОБА_1 вказує, що цим обманом ДП «Завод ім.. Малишева» спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10000,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ДП «Завод ім.. Малишева» у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі та просила застосувати строк позовної давності, оскільки першу суму відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_1 було здійснено у 2001 році, а статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, її перебіг починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Представник відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 не вірно проведено розрахунок та не враховано положення «Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 за № 472.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

03.04.1975 ОСОБА_1, працюючи на ДП «Завод ім.. Малишева» токарем четвертого розряду у дизельно-зварювальному цеху № 440, отримав травму на виробництві, цей випадок визнано страховим трудове каліцтво; ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності 20% безстроково.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що з 1992 року ДП «Завод ім.. Малишева» невірно встановило йому розмір відшкодування шкоди, не враховувало при порахунку коефіцієнт підвищення тарифних ставок, встановлених на підприємстві з 01.01.2001, внаслідок чого на адресу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові було направлено невірно довідку, що призвело до недотримання ним відповідних щомісячних страхових сум.

Позивачем самостійно виконано розрахунок недотриманої ним внаслідок порушення ДП «Завод ім.. Малишева» вимог законодавства щодо нарахування втраченого заробітку, розмір якого з урахуванням фактично отриманих ним виплат, становить 3822,56 грн.

Суд не може погодитися із наданим позивачем розрахунком з наступних підстав.

Так, згідно затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 за № 472 «Правил відшкодування шкоди власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків» (пункт 28 абзац 6) перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на сто відсотків втрати професійної працездатності не можу бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Позивачем запропоновано розмір втраченого заробітку в сумі 56,46 грн., однак при перерахунку його на сто відсотків втрати праце спроможності можна отримати 282,30 грн., що перевищує розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1, який відповідно до довідки ДП «Завод ім.. Малишева» становить 222,58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання довідки ДП «Завод ім.. Малишева» не підлягають задоволенню, оскільки ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не відповідає способам захисту. Вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання ДП «Завод ім.. Малишева» провести перерахунок відшкодування втраченого заробітку за відповідним коефіцієнтом підвищення тарифних ставок заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові. Також задоволенню не підлягають вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження її спричинення, не надано розрахунок її розміру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_3