Справа № 490/2128/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

17 вересня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

Справа №490/2128/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2013 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_2, вимоги якого уточнила в ході
розгляду справи по суті, про стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 56161,68 грн.
та моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

В обгрунтування позовних вимог
вказувала, що 04.05.2011 року в м.Миколаєві
по вул. 68 Десантників в районі
перехрестя з вул.Дзержинського
автомобіль «ВАЗ-21102» р.н. НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_2 рухаючись зі
сторони вул.Акіма в напрямку
вул.Садової на нерегульованому
переході допустив наїзд на пішохода
ОСОБА_4, у зв'язку з чим їй були
спричинені тяжкі тілесні ушкодження та
була порушена кримінальна справа за ч.1
ст.286 КК України. Вироком Центрального
районного суду м.Миколаєва від 12.03.2012
року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні
вказаного злочину. Оскільки після
отриманих в ДТП пошкоджень вона стала
інвалідом 1 групи, потребує стороннього
догляду та допомоги до теперешнього
часу, просила про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримала,
посилаючись на обставини, що викладені
у позовній заяві.

Відповідач та його представник проти
задоволення позову заперечували та
суду пояснили, що 07.09.2010 року ОСОБА_2
застрахував свою відповідальність у
Страховій компанії «БРОКБИЗНЕС», яка
повинна відшкодовувавати завдану
внаслідок страхового випадку шкоду.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
04.05.2011 року в м.Миколаєві по вул. 68
Десантників в районі перехрестя з
вул.Дзержинського автомобіль «ВАЗ-21102»
р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2
рухаючись зі сторони вул.Акіма в
напрямку вул.Садової на
нерегульованому переході допустив
наїзд на пішохода ОСОБА_4, у зв'язку з
чим позивачці були спричинені тілесні
ушкодження.

Згідно висновку експертизи №849 від
16.05.2011 року ОСОБА_4 заподіяні тілесні
ушкодження, які по ступеню тяжкості
відносяться до категорії тяжких за
ознаками небезпечності для життя.

Вироком Центрального районного суда
м.Миколаєва від 12.03.2012 року ОСОБА_2
визнано винним в скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст.286 КК України та
призначено покарання у вигляді трьох
років позбавлення волі без
позбавлення права керування
транспортним засобом із застосуванням
ст.75 КК України.

Згідно полісу №ВЕ 5597673 обов'язкого
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів відповідальність
власника наземного транспорту
автомобілю марки «ВАЗ-21102» р.н. НОМЕР_1
ОСОБА_2 застрахована Страховою
Компанією «БРОКБИЗНЕС». Даним полісом
встановлено ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну життю, здоров'ю на
одного потерпілого в розмірі 100000 грн.,
за шкоду заподіяну майну потерпілого в
розмірі 50000 грн., франшиза 510 грн. Термін
дії полісу - з 07.09.2010 по 06.09.2011 року. Отже
на момент дорожньо транспортної
пригоди цивільно правова
відповідальність відповідача була
застрахована.

За час попереднього слідства ОСОБА_2
відшкодував дочці ОСОБА_4 ОСОБА_5
вартість ліків на загальну суму 26529 грн.
та 1100 грн. на оплату послуг
доглядальниці, що підтверджується
розпискою від 22.06.2011 року. При цьому він
також передав їй копію вищевказаного
страхового полісу та роз'яснив порядок
отримання страхового відшкодування.

Як пояснила в судовому засіданні
представник позивачки, ОСОБА_4 не бажає
отримувати страхове відшкодування від
страхової компанії, оскільки вважає, що
заподіяну їй шкоду повинен
відшкодувати ОСОБА_2, який є винною у її
заподіянні особою.

Однак з позицією позивачки погодитися
не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пункті 3 постанови від
31.03.1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, запобігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку. Особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Згідно ст.279 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови.

У відповідності до ст. 6
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі -Закон),
страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно -
правова відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону,
обов'язковий ліміт
відповідальності страховика - це
грошова сума, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату
страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. Договором страхування на
індивідуальних умовах можуть бути
визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у
цьому Законі ліміти, у відповідності
до ч. 2 вказаної статті Закону,
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 50000 гривень на
одного потерпілого, а у відповідності
до ч. 3 вказаної статті закону
обов'язковий ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілих, становить 100000
гривень на одного потерпілого.
Зазначені страхові
відшкодуваннявиплачуються по кожному
страховому випадку,що настав протягом
періоду дії відповідного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальност в
межах ліміту відповідальності
страховика, з урахуванням умов,
зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього
Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону
виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
дня отримання страховиком необхідних
документів.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостотності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_4 не бажає стягувати страхове
відшкодування зі страхової компанії.
Також судом встановлено, що ліміт
відповідальності ОСОБА_2 перевищує
розмір визначеної позивачкою
матеріальної та моральної шкоди. За
такого відсутні правові підстави для
відшкодування шкоди відповідачем, який
застрахував свою цивільну
відповідальність. При цьому судом
роз'яснювалось представнику позивача
право пред'явлення вимоги про
стягнення страхового відшкодування до
страхової компанії, використати яке
ОСОБА_1 відмовилась.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставності його
вимог.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.