АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/8533/13
Головуючий 1 інстанції
Справа № 642/5491/13-ц
Категорія: спадкові,договірні
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі :
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 31 жовтня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5, в особі його
законного представника ОСОБА_6, до
ОСОБА_7, житловому кооперативу
«Холодногорський 2» ,ОСОБА_4 , третя
особа у справі : приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про встановлення факту
перебування у родинних відносинах,
визнання права власності в порядку
спадкування, визнання угоди недійсною,
витребування майна з чужого
незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА :

01 липня 2013 року законний представник
позивача звернулась у суд з позовом, в
якому просила встановити факт родинних
відносин , а саме те, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_9 є рідними братом та сестрою.
Визнати за ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування на майновий пай в
ЖК «Холодногорський 2» на право
отримання у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1. Визнати недійсним
договір купівлі-продажу зазначеної
квартири, укладений 17.02.2010 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_4. який був посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 за
реєстр № 553. Припинити право власності
ОСОБА_4 на вказану квартиру, скасувавши
державну реєстрацію права власності
на неї за ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
реєстраційний номер в реєстрі прав
власності на нерухоме майно 29580139.
Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
зазначену квартиру та визнати за ним
право власності на неї.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача вказує, що ОСОБА_5
рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 05.04.2013 року
визнаний недієздатним та її, його
дружину, призначено його опікуном.

Представник позивача зазначає,
що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є рідними братом та
сестрою та після її смерті залишилось
спадкове майно-зазначена вище квартира
. Спадкоємцем першої черги померлої
ОСОБА_9 була їх мати ОСОБА_10, яка
зверталася до державного нотаріуса 11 -
ї Харківської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини на зазначену квартиру.

Представник позивача зазначає, що
02.09.1996 року ОСОБА_10 склала заповіт,
відповідно до якого заповіла ОСОБА_5
все своє майно та ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати
померла.

Представник позивача також
зазначає, що померла сестра ОСОБА_5 -
ОСОБА_9 була власником майнового паю в
ЖК «Холодногорський-2», який був
повністю нею сплачений та мала право на
отримання у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1, Представник позивача
зазначає, що ОСОБА_5 після смерті
сестри звертався до державного
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини на зазначену квартиру, однак в
оформленні спадщини йому було
відмовлено через відсутність
правовстановлюючих документів на
спадкове майно та у зв»язку з тим, що
майнові паї в житлових кооперативах не
підлягають обов'язковій державній
реєстрації, ні ОСОБА_5, ні його померла
мати, ні державний нотаріус, не мали
можливості факт належності померлій
сестрі майнового пою, через що ОСОБА_5
не зміг вчасно оформити спадщину.

Як на підставу набуття ОСОБА_5 права на
спадщину ,законний представник
позивача зазначає, що він як
спадкоємець другої черги померлої
ОСОБА_9 має право на отримання у
спадщину майновий пай в ЖК
«Холодногорський-2», який був повністю
сплачений спадкодавцем та право на
отримання у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача також
зазначає, що у 2012 році стало відомо, що
заочним рішенням Ленінського
районного суду м.Харкова від 05.11.2009 року
за відповідачем ОСОБА_7 визнано право
власності на зазначену квартиру та
вказане судове рішення стало підставою
для реєстрації за ним 30.01.2010 року права
власності на неї, а 17.02.2010 року ОСОБА_7
уклав договір купівлі - продажу з
ОСОБА_4

Представник позивача вважає, що
вказаний договір був укладений без
наміру створення реальних наслідків,
виключно з метою штучного набуття
статусу добросовісного набувача та
створення процесуальних перешкод для
набуття права власності на вказану
квартиру особою, яка дійсно має на неї
право. Ухвалою Ленінського районного
суду м.Харкова від 25.12.2012 року рішення
Ленінського районного суду м.Харкова
від 05.11.2009 скасовано.

Як на підставу визнання договору
купівлі-продажу недійсним представник
позивача також посилається на
порушення прав ОСОБА_5 як спадкоємця,
невідповідність оспорюваного
правочину вимогам ст. 228 ЦК України та
вказує, що цей правочин порушує
публічний порядок.

Як на підставу витребування у
відповідача ОСОБА_4 спірної квартири ,
що через підроблені документи
(розписка від 31.10.1997 року), завідомо
неправдиві показання свідків та вже
скасоване судове рішення, квартира
перебуває у власності особи, яка за
інших обставин не мала б на неї жодних
прав.

Як на підставу встановлення факту
родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9
представник позивача зазначає на
відсутність у ОСОБА_9 свідоцтва про
народження.

В судовому засіданні представник
законного представника позивача -
ОСОБА_11 вказані позовні вимоги
підтримав з зазначених вище підстав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_12 в судовому засіданні суду
першої інстанції проти задоволення
позовних вимог заперечував .Свої
заперечення обґрунтовував тим , що
ОСОБА_4 є добросовісним набувачем
спірної квартири, а посилання позивача
в обґрунтування своїх вимог на ст.388 ЦК
України, є безпідставними, так як він не
є, і ніколи не був власником спірного
майна , оскільки на його думку
спадкодавець ОСОБА_9 не набула права
власності на спірну квартиру як член ЖК
, оскільки не зареєструвала таке право
власності. Крім того представник
відповідача звернувся до суду з заявою
про застосування до вимог позивача
строку позовної давності в якій
посилається на те, що зі змісту
позовної заяви вбачається, що право
позивача було порушено після смерті
матері у 2000 році, коли йому було
відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину, а тому він пропустив
встановлений законом строк для
звернення у суд з зазначеним позовом (
а.с.115).

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності відповідача
ОСОБА_7 та ЖК «Холодногінський 2» та
третьої особи .

Рішенням Ленінського районного
суду м.Харкова від 31 жовтня 2013 року
позоні вимоги ОСОБА_5, в особі
законного представника ОСОБА_6 -
задоволені частково. Суд встановив
факт родинних відносин, визнавши
рідними братом та сестрою ОСОБА_5 та
ОСОБА_9. Суд визнав за ОСОБА_5 право
власності в порядку спадкування, на
майновий пай в ЖК «Холодногорський-2»,
на право отримання у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 недійсним
договір купівлі - продажу від 17.02.2010
року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4та
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_8 за реєстр.№ 553. Визнав за ОСОБА_5
право власності на вказану вище
квартиру та вирішив питання щодо
розподілу судового збору.

Суд відмовив позивачу в задоволенні
іншої частини позовних вимог та
скасував заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою суду від 10.09.2013 року,
шляхом накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить змінити вказане рішення суду в
частині задоволення позовних вимог
позивача та в іншій частині рішення
суду залишити без змін, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам. неправильним застосуванням
судом першої інстанції норм
матеріального права. Наводить ті ж
доводи, що і в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з»явились,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги , судова
колегія приходить до висновку ,що
апеляційна скарга підлягає частковому
задаволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови позивачу в задоволенні
позовних вимог в апеляційному порядку
не оскаржується, а тому його
законність та обґрунтованість в
частині відмови позивачу в задоволенні
позовних вимог , судом апеляційної
інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
щодо встановлення факту родинних
відносин між ним та сестрою ОСОБА_9 , суд
першої інстанції виходив з доведеності
цього факту.

Судова колегія погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він відповідає
вимогам закону та наявним у справі
доказам яким суд першої інстанції дав
належну оцінку, у зв»язку з чим не
вбачає підстав для скасування рішення
суду в цій частині.

Задовольняючи позовні позивача щодо
визнання за ним права власності в
порядку спадкування за аконом після
смерті сестри , на майновий пай в ЖК
«Холодногорський-2», на право отримання
у приватну власність квартири АДРЕСА_1
, суд першої інстанції ,з посиланням на
вимоги ст.ст. 551, 549 ЦК України в редакції
1963 року, виходив з того, що рідна
сестра позивача ОСОБА_9 як член ЖК
«Холодногорький 2» виплатила пай за
спірну квартиру в повному обсязі , у
зв»язку з чим після її смерті
відкрилась спадщина у вигляді
зазначеної квартири .

Суд першої інстанції також виходив з
того , що спадкоємець першої черги,
мати спадкодавця та позивача - ОСОБА_10,
після відкриття спадщини звернулась до
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини на
вказану квартиру , 02.09.1996 року залишила
заповіт на позивача , а також з того, що
позивач після смерті сестри звертався
до держаної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини на
спірну квартиру, однак в видачі
свідоцтва про право власності на
зазначене нерухоме майно було
відмовлено через відсутність
правоустановчих документів на
квартиру, у зв»язку з чим позивач має
право на отримання спадкового майна як
спадкоємець першої черги за правом
представництва померлої ОСОБА_9.

При цьому , судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами та вказану обставини
сторони не заперечували, ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є рідною
сестрою позивача, а ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є їх матір»ю ( а.с.
14-26, 29).

Матеріали також свідчать про те, що
ОСОБА_9 належний їй пай в житловому
кооперативі «Холодногорський 2» на
спірну квартиру вартістю 4294 руб. на
протязі 1975-1976 років виплачений
повністю ( а.с. 31-33).

Згідно до ст. 15 Закону України «Про
власність» від 26.03.1991 року, діючого на
час виникнення зазначених
правовідносин ,член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного кооперативу або товариства,
який повністю вніс свій пайовий внесок
за квартиру, дачу, гараж ,набуває право
власності на це майно. Громадянин, який
став власником цього майна, має право
розпоряджатись ним на свій розсуд:
продавати,обмінювати,здавати в оренду
укладати інші угоди, не заборонені
законом.

Згідно до вимог ст. 86 ЦК України в її
редакції станом на 16.12.1993 року, право
власності-це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.
Відносини власності регулюються
Законом України «Про власність», цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

Вказані обставини справи та вимоги
норм матеріального права, які діяли на
час виникнення зазначених
правовідносин свідчать про те, що на
ОСОБА_9 набула право власності на
спірну квартиру в ЖК «Холодногорський
2», оскільки повністю внесла пайовий
внесок за неї , у зв»язку з чим на
момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
відкрилась спадщина у вигляді спірної
квартири .

Відповідно до довідки другої
Харківської державної нотаріальної
контори № 01-16/1873 від 23.07.2013 року, після
смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року до нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини звернувся
ОСОБА_5 та 22 вересня 1995 року з заявою про
прийняття спадщини звернулась її мати
ОСОБА_10. Інших заяв не надходило
свідоцтва про право на спадщину не
видавалось .

Вказана довідка не містить даних
про те, що позивачу та його матері було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв»язку з
відсутністю право- установчих
документів на квартиру( а.с.67).

Згідно до вимог ч.1 ст. 529 ЦК
України в редакції 1963 року , при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги є в рівних частках діти,
той з подружжя, хто пережив спадкодавця
та батьки померлого.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, при
відсутності спадкоємців першої черги
чи при неприйняття ними спадщини,
спадкують в рівних частках брати та
сестри померлого.

В частині 1 ст. 549 ЦК України
встановлено, що визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо
він фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав до державної нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини .
Зазначені дії повинні бути здійснені
на протязі шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Частина 2 ст. 548 ЦК України також
встановлює , що прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцю з дня
відкриття спадщини.

Вказані вище обставини справи та
вимоги норм матеріального права, які
діяли на час виникнення правовідносин
щодо прийняття спадщини , свідчать про
те, що мати позивача ОСОБА_10 прийняла
спадщину після смерті своєї дочки
ОСОБА_9 у вигляді спірної квартири,
шляхом подачі у встановлений законом
строк до державної нотаріальної
контори зави про прийняття спадщини та
вказане спадкове майно, яке належало їй
з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 02 вересня 1996 року
мати ОСОБА_5- ОСОБА_10 склала заповіт,
відповідно до якого заповідала йому
все своє майно, що буде належати їй на
час смерті та цей заповіт на час її
смерті не скасовано та не анульовано (
а.с.27-28).

Таким чином , зазначені обставини
справи та вимоги ст. 530 ЦК України в
редакції 1963 року виключали можливість
позивача прийняти спадщину як
спадкоємця другою черги після смерті
своєї сестри ОСОБА_9 та право на
прийняття спадщини у позивача виникло
з дня відкриття спадщини після смерті
своєї матері ОСОБА_10, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а не за правом
спадкової трансмісії, як це визначив
суд першої інстанції та не як
спадкоємця другої черги після смерті
своєї сестри, про що зазначила законний
представник позивача при зверненні у
суд з вказаною вище позовною заявою як
на підставу набуття позивачем права на
вказане спадкове майно.

При цьому, матеріали справи не
містять доказів того, що позивач у
встановленому законом порядку та
строки , прийняв спадщину після смерті
матері та при зверненні до суду з
зазначеним позовом законний
представник позивача на вказані
підстави набуття позивачем права на
спадкове майно, не посилалась.

За таких обставин висновки суду
щодо набуття позивачем права на
зазначене спадкове майно в порядку
спадкуванням за представленням як
спадкоємця другою черги після смерті
його сестри, не відповідають вимогам
вказаним вище нормам матеріального
права та наявним у справі доказам.

Визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу вказаної квартири
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 17.02.2010
року , посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим № 553 та визнаючи за ОСОБА_5
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
суд першої інстанції, з посиланням на
вимог ост. 228, 215, 216, 236, 387, 388 ЦК України,
виходив з того, що ОСОБА_7 не мав права
на укладення договору купівлі - продажу
від 17.02.2010 року , у зв»язку з чим цей
правочин укладено з порушенням
публічного порядку та вказане майно
може бути витребувано в відповідача
ОСОБА_4 .

При цьому судом першої інстанції
встановлено , підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт визнано
сторонами, що відповідач ОСОБА_7 набув
право власності на спірну квартиру на
підставі заочного рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 05.11.2009
року, яке ухвалою суду від 25 грудня 2012
року було скасовано та в подальшому
ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами , що 17.02.2010 року ОСОБА_7
уклав договір купівлі - продажу з
ОСОБА_4, який був посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 за реестр.№553.
Згідно цього договору ОСОБА_4 придбав
квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 за 246000,00 грн. (
а.с.37-38).

Як свідчить копія витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації » 17.02.2010 року
право власності на зазначену квартиру
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 (
а.с.39).

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України,суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до позовної заяви
позивача, підставою для визнання
недійсним вказаного правочину ,
законний представник зазначала на
укладення оспорюваного правочину без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлені цим правочином та
порушенням при його укладенні
публічного порядку.

Згідно до вимог части 1 та 2 ст. 228 ЦК
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
незаконне заволодіння ним. Правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Відповідно до роз»ясень, які
містяться в п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок ,
визначені ст. 228 ЦК України. Такими є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності;право чини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, об»єктами
права власності українського народу,
право чини щодо відчуження викраденого
майна;право чини, що порушують правовий
режим вилучення з обігу або обмежених в
обігу об»єктів цивільного права тощо.
Усі інші право чини, спрямовані на
порушення інших об»єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок. При кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України має
враховуватись вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду , постановлений у кримінальній
справі, щодо незаконного заволодіння
майном тощо.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі , виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доказів, які б свідчили ,що
внаслідок винних дій відповідач ОСОБА_7
незаконно заволодів спірною
квартирою, матеріали справи не містять
та в порушення зазначеної норми ЦПК
України, такі докази законним
представником та представником
позивача суду не надано.

При цьому, як свідчать матеріали
справи відповідач ОСОБА_7 на час
укладання спірного договору
купівлі-продажу, тобто на 17.02.2010 року
набув право власності спірну квартиру ,
на підставі заочного рішення
Ленінського районного суду м.Харкова
від 05.11.2009 року , яке було скасовано 25 .12.
2012 року , тобто більш ніж через два роки
після укладення зазначеного правочину.

Таким чином , висновки суду першої
інстанції, що ОСОБА_7 не мав права на
укладення договору купівлі - продажу
від 17.02.2010 року, внаслідок чого було
порушено публічний порядок при його
укладенні, не відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам вказаних
норм матеріального права.

В частина 1 та 2 ст. 234 ЦК України
встановлено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

В п. 24 зазначеної вище Постанови
Пленуму Верховного Суду України
роз»яснено, що для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Судам необхідно врахувати,
що у разі якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин не
може бути кваліфікований як фіктивний.

Матеріали справи свідчать про те,
що внаслідок укладеного між
відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4
вказаного вище договору купівлі-
продажу, ОСОБА_4 була передана у
приватну власність спірна квартира та
таке право власності на зазначене
нерухоме майно за ним було
зареєстровано КП «Харківське міське
бюро технічної інвентарізації». 17.02.2010
року.

За таких обставин, підстави для
визнання оспорюваного правочуну
фіктивним , також відсутні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

В п..3 ч.1 ст. 388 ЦК України
встановлено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як свідчать вказані вище
обставини справи, на час укладення
оспорюваного правочину ОСОБА_7 як
власник спірної квартири , мав право на
її відчуження.

Доказів того, що на час укладення
договору спірної квартири позивач у
встановленому законом порядку набув
право власності на зазначену вище
квартиру в порядку спадкування за
заповітом після смерті матері,
матеріали справи не містять.

За таких обставин, підстави для
витребування у відповідача ОСОБА_4
належної йому на праві приватної
власності спірної квартири, шляхом
визнання за позивачем права власності
на неї, відсутні.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи та вимоги норм
матеріального та процесуального права
уваги не звернув та прийшов до
помилкового висновку щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
позивача в зазначеній вище частині.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції в частині визнання за
ОСОБА_5 права власності в порядку
спадкування на майновий пай в ЖК
«Холодногорський 2 » на право отримання
у приватну власність квартири АДРЕСА_1 ,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаної квартири
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 17
лютого 2010 року та посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим № 553 та визнання за
ОСОБА_5 права на зазначену квартиру
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалено судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідності висновків суду
наявним у справі доказам ( п.п.3, 4 ч.1 ст.
309 ЦПК України), з ухваленням нового
рішення про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог в цій
частині з зазначених вище підстав.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог майнового характеру
підлягає скасуванню, то рішення
підлягає також зміні в частині
розподілу судових витрат у справі та
зменшенню стягнення з відповідачів
судового збору до 76 грн.47 коп. з
кожного.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218
ЦПК судова колегія, -

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Змінити рішення Ленінського
районного суду м.Харкова від 31 жовтня
2013 року, скасувавши його в частині
визнання за ОСОБА_5 права власності в
порядку спадкування на майновий пай в
ЖК «Холодногорський 2 » на право
отримання у приватну власність
квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним
договору купівлі-продажу вказаної
квартири укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 17 лютого 2010 року та посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за реєстровим № 553 та визнання за
ОСОБА_5 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 ,

загальною площею 30, 7 кв.м.,житловою
площею 15, 8 кв.м. .

В задоволенні позовних вимог в
цій частині ОСОБА_5, в особі його
законного представника ОСОБА_6,
відмовити.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_7,
Житлового кооперативу
«Холодногорський 2», ОСОБА_4 на користь
держави судового збору до 76 грн. 47 коп. з
кожного.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :