Справа №490/9304/13-ц 23.12.2013 23.12.2013 23.12.2013
Провадження №22-ц/784/3935/13
Провадження №22ц784/3935/13
Категорія 27 Головуючий у
1-ї інстанції: Гречана С.І.
апеляційного суду: Буренкова К.О.
Ухвала

Іменем України

23 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
травня 2011 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" (далі - Банк) до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про стягнення в солідарному
порядку заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення в солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 15 вересня 2008 року між
ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 0, за яким
останній отримав кредит у сумі 21 789
доларів США, що еквівалентно 105 720 грн. 23
коп., з виплатою 11 % річних за
користування кредитними коштами і
строком дії до 15 вересня 2015 року.

Для забезпечення виконання усіх
грошових зобов'язань відповідача за
кредитним договором був укладений
договір поруки №228800 від 15 вересня 2008
року між Банком та ОСОБА_3, відповідно
до якого вона зобов'язалась перед
Банком відповідати за виконання ОСОБА_2
всіх його зобов'язань за кредитним
договором.

09 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_2
було укладено додаткову угоду № 1 до
договору про надання споживчого
кредиту від 15 вересня 2008 року, згідно
якої ОСОБА_2 надав згоду на зміну
порядку погашення кредиту, розміру
щомісячного ануїтентного платежу та
перенесення строку виконання
зобов'язань за цим договором до 15
вересня 2017 року.

09 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_3
також було укладено додаткову угоду № 1
до договору поруки № 228800 від 15 вересня
2008 року, якою остання дала згоду на
зміну порядку погашення кредиту та
терміну виконання основного
зобов'язання.

Однак, відповідачі зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконали. У зв'язку з чим, станом на 15
жовтня 2010 року виникла заборгованість
в загальній сумі 23 875, 08 дол. США, що
еквівалентно 188 823, 23 грн., і яка
складається з заборгованості за тілом
кредиту в сумі 21 156, 03 дол. США,
заборгованості по сплаті відсотків - 2
438, 11 дол. США, заборгованості по сплаті
пені - 280, 94 дол. США.

Посилаючись на наведене, Банк просив
суд стягнути на його користь з
відповідачів в солідарному порядку 23875
доларів США, що еквівалентно 188 823 грн.23
коп. Банк також просив стягнути з
відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
травня 2011 року позов Банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в солідарному порядку на
користь Банку за кредитним договором №
0 від 15 вересня 2008 року
заборгованість в сумі 23 875, 08 дол. США, що
еквівалентно 188 823 грн. 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
Банку судовий збір в розмірі по 850 грн. з
кожного та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
розмірі по 60 грн. з кожного.

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 18 жовтня 2013 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове, яким у позові Банку відмовити.
Відповідач вважає, що, суд першої
інстанції не з'ясував належним чином
обставини щодо законності збільшення
Банком процентної ставки за
користування кредитом. Крім цього
відповідач зазначає, що суд при
ухваленні рішення не взяв до уваги
допущені Банком порушення ч. 1 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» щодо введення його в оману
при укладенні даного договору
споживчого кредиту внаслідок нечесної
підприємницької практики.

Колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 15
вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ОСОБА_2 укладено договір № 0 про
надання споживчого кредиту, за яким
останній отримав кредит у сумі 21 789
доларів США, що еквівалентно 105 720 грн. 23
коп., з виплатою 11 % річних за
користування кредитними коштами та
строком дії до 15 вересня 2015 року.

Для забезпечення виконання грошових
зобов'язань відповідача за вказаним
кредитним договором 15 вересня 2008 року
між Банком та ОСОБА_3 був укладений
договір поруки № 228800, відповідно до
якого остання зобов'язалась перед
Банком відповідати за виконання ОСОБА_2
всіх його зобов'язань за кредитним
договором.

09 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_2
укладено додаткову угоду № 1 до
договору про надання споживчого
кредиту від 15 вересня 2008 року, згідно
якого ОСОБА_2 надав згоду на зміну
порядку погашення кредиту, розміру
щомісячного ануїтентного платежу та
перенесення строку виконання
зобов'язань за цим договором до 15
вересня 2017 року.

09 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду № 1 до
договору поруки № 228800 від 15 вересня 2008
року, якою остання дала згоду на зміну
порядку погашення кредиту та терміну
виконання основного зобов'язання.

Невід'ємною частиною договору є графік
платежів, підписаний сторонами з
урахуванням вказаної додаткової угоди
до кредитного договору.

Як видно із підпункту 1.2.7 пункту 1.1
даного кредитного договору, Банк та
ОСОБА_2 домовились, що за користування
кредитними коштами процентна ставка
встановлюється в розмірі 11%. Зміст
цього договору ( підпункти 1.1.1 та 1.1.2)
свідчить, що підписуючи даний договір
позичальник ОСОБА_2 погодився з
викладеною у Правилах (договірних
умовах) споживчого кредитування
позичальників АКІБ «УкрСиббанк»,
затверджених рішенням
Продуктово-тарифного комітету АКІБ
«УкрСибБанк» (протокол № 243 від 21
серпня 2008 року) із усіма змінами і
доповненнями (далі - Правила)
пропозицією надати відповідачу
споживчий кредит на умовах,
встановлених у цьому договорі та
Правилах. Правила, після підписання
договору, є його невід'ємною частиною.

Згідно підпункту 1.3.1 п. 1.3 Правил за
користування кредитними коштами понад
встановлений договором термін
встановлюється процентна ставка у
подвійному розмірі від ставки, що діє
для строкової суми основного боргу на
дату виникнення такого прострочення.
Такий розмір процентної ставки
застосовується до всієї простроченої
суми основного боргу позичальника.

Нарахування процентної ставки у
подвійному розмірі на прострочену суму
основного боргу починається з дати
виникнення прострочення, а саме, з
наступного дня після несплати або
неповної сплати платежу,
встановленого договором. Проценти
нараховуються на прострочену суму
основного боргу за встановленою в
договорі ставкою у подвійному розмірі.

Крім цього, пунктом 4.1 Правил визначено,
що за порушення позичальником
термінів погашення будь-яких своїх
грошових зобов'язань, передбачених
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів та/або комісій, Банк вправі
вимагати від позичальника додатково
сплатити пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від гривневого
еквіваленту суми простроченого
платежу, сума якого розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена у
іноземній валюті.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частинами першою та другою ст. 554 ЦК
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У п.1.3 договору поруки, укладеного між
Банком і ОСОБА_3, зазначено, що остання
як поручитель відповідає перед Банком
у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма
зобов'язаннями останнього за основним
договором, включаючи повернення
основної суми боргу, сплату процентів,
комісій, відшкодування можливих
збитків, сплату пені та інших штрафних
санкцій, передбачених умовами
кредитного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зобов'язання за вказаним кредитним
договором та додатковою угодою до
цього договору і до договору поруки
належним чином не виконують. У зв'язку з
чим, станом на 15 жовтня 2010 року загальна
сума заборгованості становила 23 875, 08
дол. США, що еквівалентно 188 823, 23 грн., і
яка складається з заборгованості за
тілом кредиту в сумі 21 156, 03 дол. США,
заборгованості по сплаті відсотків - 2
438, 11 дол. США, заборгованості по сплаті
пені - 280, 94 дол. США.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Право Банку на дострокове повернення
кредиту в разі порушення зобов'язань за
кредитним договором позичальником
передбачено також розділом 6 Правил.

Листи Банку від 19 липня 2010 року та від 31
серпня 2010 року свідчать про те, що
відповідачі попереджені про
необхідність сплатити заборгованість
за кредитом, відсотками, пенею,
комісією і в разі невиконання такої
вимоги Банк вправі вимагати
дострокового повернення кредиту.

Вимоги, викладені в указаних листах
Банку, відповідачі не виконали. У
зв'язку з чим у Банку виникло право на
дострокове повернення кредиту.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ст.ст. 526,
554, 611, 1050, 1054 ЦК України суд дійшов
обгрунтованого висновку про наявність
підстав для дострокового стягнення з
відповідачів в солідарному порядку на
користь Банку заборгованості за
кредитом, а також заборгованості за
відсотками за користування кредитом за
період з 15 вересня 2008 року по 15 жовтня
2010 року та пені.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що Банк при нарахуванні
заборгованості безпідставно збільшив
процентну ставку за користування
кредитом безпідставні, оскільки
спростовуються змістом кредитного
договору та Правил.

Посилання ОСОБА_2 на порушення Банком
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» також не підлягають
задоволенню, оскільки спростовуються
змістом кредитного договору та Правил.

Інші доводи апеляційної скарги теж не
спростовують висновків суду.

За вказаних обставин колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.303, 308,315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 25 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: