Провадження по справі № 2/260/2000/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 р. Ленінський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Олещенко Л.Б.

при секретарі: Дєловєнко О.О.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до відповідача про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
зазначивши в обґрунтування позову, що
17.06.2013 року вона звернулась до
відповідача із замовленням про
виготовлення меблів, у зв’язку із чим
відповідачем було оформлено
замовлення № 1713 від 17.06.2013 року, згідно
якого відповідач зобов’язався
виготовити та поставити меблі, а саме:
ліжко дитяче, дзеркало-модуль та
кухонний модуль в строк до 12 липня 2013
року. Відповідно до п.4 вказаного
замовлення, в день його підписання вона
сплатила відповідачу передплату у
розмірі 6970,00 гривень. Проте,
відповідачем були порушені дані ним
зобов’язання, зазначені в замовленні
меблі не були виготовлені та не
доставлені їй до теперішнього часу. На
неодноразові звернення до відповідача
з вимогами виконати дані ним
зобов’язання, відповідач не реагував.
Крім того, грошові кошти у розмірі 6970,00
гривень, які були нею сплачені як
передплата за виготовлення меблів, їй
до теперішнього часу також не
поверненні, у зв’язку із чим вона
вимушена звернутись до суду із цим
позовом. Також вважає, що на підставі ч.5
ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»
відповідач повинен сплатити їй пеню у
розмірі 3% річних від вартості роботи,
який складає 13154,40 гривень. Крім того,
діями відповідача їй заподіяна
моральна шкода, яку вона оцінює в 5000,00
гривень. Просила стягнути з
відповідача на її користь матеріальну
шкоду у розмірі 6970,00 гривень, штрафна
санкції у розмірі 13154,00 гривень, та у
якості відшкодування моральної шкоди
5000,00 гривень.

Разом з тим, позивачка надала до суду
уточнену позовну заяву, згідно якої в
обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на норми Цивільного кодексу
України, та просила розірвати договір
№ 1713 від 17 червня 2013 року, укладений між
нею та ОСОБА_2; стягнути з відповідача
на її користь матеріальну шкоду у
розмірі 6970,00 гривень, а також у
відшкодування моральної шкоди – 5000
гривень, крім того, просила стягнути з
відповідача на її користь витрати по
сплаті судового збору у розмірі 229,40
гривень.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити, надала пояснення
аналогічні зазначеним в уточненій
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав у повному обсязі
та пояснив, що послуги з виготовлення
меблів він надає приватним шляхом, як
підприємець він не зареєстрований,
ніяких дозвільних документів на
виготовлення меблів у нього не має. 17
червня 2013 року між ним та позивачкою,
був укладений договір на виготовленні
і поставку меблів, який був оформлений
замовленням № 1713. В день підписання
замовлення позивачка сплатила йому
передплату у розмірі 6970,00 гривень, про
що він дав особисту розписку.
Виготовити, доставити та зібрати меблі
він зобов’язався до 12 липня 2013 року.
Проте, приблизно 24.06.2013 року у нього
вкрали гроші, які дала йому позивачка
на виготовлення замовлення. Він
намагався знайти кошти для виконання
замовлення позивачки, але так і не
знайшов, меблі не виготовив, а
відповідно не виконав і замовлення. Він
пропонував позивачці повертати
грошові кошти частками, але вона
відмовилась. Не заперечував проти
стягнення з нього на користь позивачки
суми передплати у розмірі 6970,00 гривень,
а також не заперечував проти стягнення
з нього 5000,00 гривень у якості
відшкодування позивачці моральної
шкоди.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що 17
червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір на виготовленні і
поставку меблів, який був оформлений
замовленням № 1713 (а.с.4). Відповідно до п.
4 зазначеного договору ОСОБА_2
зобов’язався виготовити, доставити та
встановити меблі, а саме: дитяче ліжко,
дзеркало модуль з робочим профілем та
кухонний модуль в строк до 12 липня 2013
року, а ОСОБА_3 сплатити за ці послуги
7830,00 гривень. При цьому, в день
підписання договору, а саме: 17 червня 2013
року позивачкою була сплачена
відповідачу передплата у розмірі 6970,00
гривень, що підтверджується
відповідною розпискою відповідача
ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 526, 525 Цивільного
Кодексу України, зобов’язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Проте, як встановлено судом, відповідач
ані у зазначений в договорі термін, ані
до теперішнього часу, надані ним
зобов’язання не виконав, зазначені в
замовленні № 1713 від 17.06.2013 року меблі не
виготовлені, позивачці не доставлені
та не встановленні, сума передплати у
розмірі 6970,00 гривень позивачці також не
повернена, проти чого не заперечував і
сам відповідач в судовому засіданні.

Крім того, на підставі ч.2 ст.651 ЦК
України договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. При цьому, істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди, друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладені договору.

Оскільки відповідачем так і не були
виконані взяті на себе зобов’язання із
виготовлення меблів, які позивачка
розраховувала отримати та в подальшому
користуватись ними, суд вважає
необхідним на підставі ч.2 ст. 651 ЦК
України, розірвати договір № 1713 від
17.06.2013 року, укладений між ними,
стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суму внесеної нею
передплати у розмірі 6970,00 гривень.

Крім того, позивачкою заявлені позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди в
сумі 5000 гривень, яка полягає в тому, що у
зв’язку із діями відповідача вона
перенесла стрес, в результаті якого
порушився сон, з’явилась
дратівливість, нервозність, на
підставі яких почали виникати
конфлікти в родині, вона позбавлена
можливості користуватись меблями,
змушена була звертатися в суд за
захистом своїх прав.

З урахуванням конкретних обставин
справи, характеру завданих позивачці
моральних страждань, а також
враховуючи те, що позивач визнав суму
заявленої моральної шкоди та не
заперечував проти її стягнення, суд
вважає можливим стягнути на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5000
гривень, задовольнивши тим самим її
вимоги.

На підставі ст. 88 ЦПК України на користь
позивачки з відповідача ОСОБА_2 також
підлягає стягненню сплачений нею при
подачі позовної заяви судовий збір у
розмірі 229,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 651, 1167 ЦК України,
ст. ст. 10, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Розірвати договір про виготовлення
меблів № 1713 від 17.06.2013 р. укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду у розмірі 6970,00 гривень, моральну
шкоду у розмірі 5000,00 гривень, витрати по
сплаті судового збору у розмірі 229,40
гривень, а всього 12199,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Ленінський районний суд м.
Донецьк шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя: