Справа № 428/3796/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2013 м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

при секретарі Поломаної В.А.,

за участю позивачаБоднар Л.І.,

відповідачаБоднар М.Ю.,

третьої особиБоднар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач постилається на те, що є власником двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 81/112. В цій квартирі зареєстровані її син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_4 зазначені особи з її дозволу проживали в спірній квартирі, доки перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу в травні 2012 р. ОСОБА_2 виїхала з квартири і стала проживати в іншому місці. Просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №112 в будинку №81 по вул. Гоголя в м. Сєвєродонецьку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені в позові. Додатково суду пояснила, що квартиру за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 81/112, вона набула у власність ще задовго до одруження відповідачки з її сином. З травня 2012 р. відповідач в квартирі не проживає, її речей там немає. Вона зверталась до батьків ОСОБА_2 та неї особисто, щоб вона звільнила квартиру. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 квартиру звільнила сама. Просила суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала. Суду пояснила, що з часу укладання шлюбу вона з чоловіком і дитиною мешкала за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 81/112. Ця квартира належить позивачці на праві приватної власності і вона зареєструвалась в цій квартирі з дозволу позивача. Згодом в цій квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_5 онук позивачки. Вона є інвалідом 3 групи, а тому щоб безкоштовно отримувати ліки та пенсію, їй потрібно мати місце реєстрації. Вважає, що прав позивачки вона не порушує. Їй потрібно бути лише зареєстрованою в спірній квартирі, а на проживання в ній вона не претендує. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4, підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що коли відповідачка виїхала з квартири, то ключі від неї сама передала через знайомих.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з договором дарування квартири від 12.12.2000 р. ОСОБА_1 отримала в дар квартиру, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 81/112. Згідно з реєстраційним написом на договорі дарування від 12.12.2000 р. зазначена квартира належить на праві власності гр. ОСОБА_1.

Згідно даних технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, розташована на четвертому поверсі пятиповерхового будинку, має загальну площу 50,2 кв.м.

З аналізу доводів, наведених позивачем ОСОБА_1 в позові та при розгляді справи в суді в обґрунтування своїх вимог, вбачається, що пред'явивши вимоги про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування належним їй на праві власності житловим приміщенням, фактично ставиться питання про захист порушеного права власності на вказану квартиру та усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном на підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно даних домової книги та довідки УДМС України в Луганській області від 06.06.2013 р. ОСОБА_2 з 01.07.2010 р. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, відповідач ОСОБА_2 16.01.2010 р. уклала шлюб з сином позивача третьою особою по справі ОСОБА_3 Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №098994 від 16.01.2010 р., виданого відділом РАЦС Лисичанського міського управління юстиції.

Як пояснила відповідач ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу з дозволу позивача ОСОБА_1 вона зареєструвалась і стала мешкати в спірній квартирі разом з чоловіком до розірвання шлюбу, після чого за вимогою позивача звільнила спірну квартиру та переїхала з сином в інше житлове приміщення.

Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду від 10.05.2012 р. шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 був розірваний.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з актом від 13.05.2013 р. відповідач ОСОБА_2 не мешкає в квартирі за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 81/112. Зазначену обставину в судовому засіданні підтвердила відповідач ОСОБА_2, а також пояснила, що вона не претендує на проживання в спірній квартирі, що належить позивачу, а хоче лише залишитись зареєстрованою в ній, для того, щоб отримувати ліки та пенсію в м. Сєвєродонецьку.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно втратила право користування спірною квартирою, оскільки після розірвання шлюбу перестала належати до члена сім'ї власника житла. Крім того, як пояснила сама відповідач, їй потрібна лише реєстрація в спірній квартирі. Проте ОСОБА_2 не позбавлена права зареєструватись в іншому житловому приміщенні, де вона мешкала до укладання шлюбу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 114,70 грн. в звязку з документальним підтвердженням їх понесення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 88, 212 ЦПК України, ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 9,150 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №112 в будинку №81 по вул. Гоголя в м. Сєвєродонецьку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складене 05.07.2013 р.

Суддя Ж. І. Кордюкова