Справа № 1327/2382/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2013 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати квартиру, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Грушевського, 4/8 її особистою приватною власністю. Вимоги обґрунтовані посиланням на пункти 2, 3 частини 1 статті 57 СК України у звязку з тим, що зазначена квартира придбана нею за кошти, що належали їй особисто на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_6 у сумі 10000,00 грн. Також зазначила, що 28.05.1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого у них є двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Унаслідок погіршенням сімейних відносин шлюб з відповідачем був розірваний на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30.09.2011 року.

У липні 2012 року відповідач подав до суду зустрічний позов, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог згідно із заявою від 13.08.2012 року, просив визнати за ним 1/2 ідеальної частки квартири, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Грушевського, 4/8. Вимоги обгрунтував тим, що спірна квартира була придбана за їхні спільні з позивачем кошти.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що кошти за договором дарування були передані позивачеві у готівковій формі.

Відповідач та його представник під час розгляду справи первісний позов не визнали, просили задовольнити зустрічний позов, пояснивши, що квартиру було придбано за спільні кошти подружжя. Відповідач позичив гроші на підприємстві для придбання квартири. Позика безвідсоткова і в подальшому ним погашена.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивач за первісним позовом є його сестрою. У грудні 2005 року останньою була придбана спірна квартира. Оскільки коштів на її придбання не вистачало, ОСОБА_6 подарувала їй гроші з цієї метою. Після дарування ці кошти залишилися у нього. Наступного дня, перед укладенням договору купівлі-продажу квартири, до нього прийшов відповідач і вони пішли до нотаріуса, де ним і були передані позивачеві подаровані кошти. Зазначив, що він не мав можливості допомогти сестрі у придбанні квартири, оскільки заощаджень у нього не було.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, свідка, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову з огляду на таке.

Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі протягом 28.05.1997-10.10.2011 років. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.11.2011 року, що набрало законної сили, син виховується відповідачем, а дочка позивачем.

Позивач за первісним позовом є власником квартири, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Грушевського, 4/8 на підставі 21.12.2005 року нотаріально посвідченого та 01.02.2006 року підданого державній реєстрації договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 60, частини 1 статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Наведене відповідає положенню пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За таких обставин, оскільки шлюбного договору сторони не уклали, а законом інше не встановлено, виходячи із вищенаведеної презумпції, суд дійшов висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування своєї вимоги сторона позивача послалася на договір дарування коштів у сумі 10000,00 грн., укладений 20.12.2005 року між позивачем (обдаровуваним) та ОСОБА_6 (дарувальником), що визнаний дійсним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.04.2012 року, яке набрало законної сили 19.04.2012 року, як такий, що укладений у письмовому порядку.

Указану обставину суд не бере до уваги, ураховуючи наступне.

Виходячи з положень частин 2, 3 статті 184 ЦК України гроші (грошові кошти) є речами, визначеними родовими ознаками, тобто є замінними.

Як установлено судом, передача позивачеві грошей за договором дарування здійснювалася у готівковій формі.

У судовому засіданні представник позивача не довів, що придбання спірної квартири здійснене саме за подаровані позивачеві гроші, та те, що спільні сумісні з відповідачем гроші при цьому затрачені не були. Водночас як у договорі дарування грошових коштів від 20.12.2005 року, так і у договорі купівлі-продажу спірної квартири відсутні будь-які ознаки, що можуть індивідуалізувати подаровані позивачеві купюри, зокрема, їх серії, номери тощо.

Заслуговують на увагу й ті обставини, що після придбання спірної квартири остання використовувалася для спільного проживання у ній сторін та їх сімї; у подальшому, 05.08.2006 року, у сторін народилася друга дитина дочка ОСОБА_10. Наведене свідчить про нормальні відносини подружжя в указаний період.

Вищенаведене ураховано судом з огляду на те, що з вересня 2011 року сторони у справі перебувають у неприязних відносинах між собою. Про це свідчать дані наявних у справі копій постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 09.09.2011 року, рішення суду про розірвання шлюбу від 30.09.2011 року і видно з пояснень представника позивача та відповідача, наданих у судовому засіданні, згідно з якими між ними у період шлюбу мали місце сварки. У звязку з цим суд вважає, що звернувшись до суду із зазначеним позовом позивач діяла недобросовісно, а її вимога надумана.

Показання свідка ОСОБА_9 у частині тих обставин, що кошти після їх дарування позивачеві залишилися у нього на зберіганні, а наступного дня, перед укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири, до нього прийшов відповідач і вони пішли до нотаріуса, де ним і були передані позивачеві подаровані кошти суд оцінює критично, оскільки він є рідним братом позивача, перебуває з нею у добрих відносинах, що свідчить про його заінтересованість у вирішення цього спору на користь позивача. При цьому ураховано, що відповідач таких показань свідка не визнав.

На обґрунтування доводів відповідача заслуговують уваги ті обставини, що перед придбанням спірної квартири, у період шлюбу з позивачем, відповідач працював, отримував високу заробітну плату, чого не заперечив представник позивача у судовому засіданні. Згідно з наявною у справі розпискою від 01.11.2005 року відповідач позичив зі строком повернення у три роки у ОСОБА_11 50000,00 грн. для придбання квартири. Отже, відповідач брав участь у формуванні спільної сумісної власності подружжя. Водночас представником позивача не спростовано, що ці позичені відповідачем гроші (їх частина) не були використані при придбанні спірної квартири.

Подані відповідачем копії угод про надання позики від 10.05.2006 року, 10.07.2007 року та від 05.06.2009 року не мають значення для справи, оскільки зазначені угоди укладені ним після виконання договору купівлі-продажу спірної квартири, що мало місце 21.12.2005 року.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що придбання спірної квартири здійснено за спільні сумісні кошти подружжя. Отже, позов позивача задовольняється частково.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки шлюбний договір сторони не уклали та відсутня домовленість між ними щодо поділу спірної квартири, суд виходить із засади рівності часток та визнає за кожним із них право власності на 1/2 ідеальної частки квартири. Таким чином, зустрічний позов відповідача задовольняється.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну вимогу ОСОБА_2 задовольнити частково, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 ідеальної частки квартири № 8, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Грушевського, 4.

У задоволенні решти вимоги ОСОБА_2 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Грабовський