Справа № 133/86/13-ц Провадження №
22-ц/772/1890/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Сорока Д.В.Категорія: 52
Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2013 р. м.
ВінницяКолегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Жданкіна В.В.

суддів: Вавшка В.С., Марчук В.С.

при секретарі: Яблонської І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Козятинського
міськрайонного суду від 5 червня 2013 р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного закладу «Козятинська
лінійна санепідемстанція на
Південно-Західній залізниці» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до Державного закладу
"Козятинська лінійна санепідемстанція
на Південно-західній залізниці" про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, третя особа , яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача: керівник
Державного закладу "Козятинська
лінійна санепідемстанція на
Південно-західній залізниці" - ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вона вказала, що з 08 червня 1998 року вона
почала працювати на посаді
дезінфектора відділу профілактичної
дезінфекції Державного закладу
"Козятинська лінійна санепідемстанція
на Південно-західній залізниці". 12
жовтня 2012 року вона отримала
персональне попередження, про майбутнє
звільнення , а саме : 14 грудня 2012 року у
відповідності до наказу Міністерства
охорони здоров`я України" Козятинська
лінійна санепідемстанція на
Південно-Західній залізниці" здійснює
вивільнення працівників у зв'язку з
ліквідацією державного закладу
«Козятинська лінійна санепідемстанція
на Південно-західній залізниці"
Міністерства охорони здоров`я України,
як юридичної особи.

Однак у відповідності до наказу № 25- к
від 12 грудня 2012 року проведено часткове
вивільнення працівників відділу
профілактичної дезінфекції згідно
наказу МОЗ України від 21.09.2012 року №176 -
О «Про ліквідацію бюджетних закладів,
установ і організацій, що належать до
сфери управління Міністерства охорони
здоров`я України».

У відповідності до наказу №25- К від 12
грудня 2012 року був виданий наказ № 37- к
від 14.12.2012 року про припинення з нею
трудового договору на підставі п.1 ст. 40
КЗпП України.

Вважає наказ про її звільнення
незаконним і таким, що підлягає
скасуванню з наступних причин : в
наказі №25- К від 12 грудня 2012 року не
зазначено як підставу для її
звільнення ліквідацію «Козятинської
лінійної санепідемстанції на
Південно-Західній залізниці».
Міністерства охорони здоров`я України,
як юридичної особи; відсутні вказівки
на витяг про ліквідацію «Козятинської
лінійної санепідемстанції на
Південно-Західній залізниці».

Реальної ліквідації підприємства не
відбулося, а проведено реорганізацію,
підприємство продовжує діяти і є штат
працівників. Однак , в супереч ст. 43 КЗпП
України питання про розірвання
трудового договору виборним органом
профспілкової організації не
розглядалось. Згода на розірвання
трудового договору з нею відсутня.
Також відповідно до вимог ст. 42 КЗпП
України не розглядались питання про
переважне залишення на роботі при
рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації .

У державному закладі "Козятинська
лінійна санепідемстанція на Південно-
західній залізниці" вона працювала з
08.06.1998 року, за час роботи немала
жодного зауваження. Вона одружена, має
на утриманні двох дітей: ОСОБА_4.,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які хоч досягли повноліття, але не
одружені, навчаються в вищих учбових
закладах і перебувають на її повному
утриманні. ОСОБА_4 навчається на
комерційних засадах. Таким чином, її
право на працю порушено. Незаконними
діями відповідача порушені її
конституційні права на працю, вона
втратила нормальні життєві зв`язки з
оточуючими, постійно переживає, а для
відновлення своїх прав її необхідно
докласти значних додаткових зусиль, а
тому просить відшкодувати її завдану
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду від 5 червня 2013 р. ухвалено: в
позові ОСОБА_2 до Державного закладу
"Козятинська лінійна санепідемстанція
на Південно-західній залізниці" про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати як незаконне і
ухвалити нове, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити (задоволити) з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, коли
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково повинні бути
зазначені судом факти і відповідні їм
правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд в
рішенні послався на те, що звільнення
ОСОБА_2 було проведено з додержанням
вимог чинного законодавства про працю,
оскільки представник відповідача
надав докази, які лягли в основу
рішення.

З таким висновком суду погодитись не
можна з наступних підстав.

ОСОБА_2 пред`явила позов до Державного
закладу "Козятинська лінійна
санепідемстанція на Південно-західній
залізниці" де вона працювала до
звільнення.

Представник відповідача пояснював у
судовому засіданні, що установа де
працювала позивачка не являється
юридичною особою. Разом з тим суд не
звернув увагу на цю обставину. Хоча в
матеріалів справи є відповідні докази,
які підтверджують пояснення
представника відповідача.

За таких обставин, суду слід було дати
належну оцінку доказам, представленим
відповідачем і вирішити питання заміни
відповідача, що не було зроблено.

З огляду на викладене рішення суду не
можна визнати законним і
обгрунтованим, а тому його слід
скасувати і ухвалити нове, відмовивши у
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити
частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду від 05.06.2013 р. скасувати і ухвалити
нове: в позові ОСОБА_2 до Державного
закладу "Козятинська лінійна
санепідемстанція на Південно-західній
залізниці" про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.В. Жданкін

Судді:
В.С. Вавшко

В.С. Марчук