Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2013 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст.256 Цивільного процесуального кодексу України.

Як зазначено частині першій та другій ст.26 Цивільного процесуального кодексу України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі є сторони, треті особи, представники сторні та третіх осіб. У справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їх представники.

Зміст заяви, яка подається в порядку окремого провадження, визначений ст.258 Цивільного процесуального кодексу України та має містити: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Як роз'яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Десятої Київської державної нотаріальної контори, однак вихорячи зі змісту заявлених позовних вимог, позивач просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3, в той же час заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження (Розділ ІV "Окреме провадження" Цивільного процесуального кодексу України), при цьому позивачем не надано доказів, які мали підтвердити повноваження позивача та її уповноваженого представника ОСОБА_4 здійснювати представництво інтересів гр. ОСОБА_3, зважаючи на той факт, що позивач просить встановити факт прийняття спадщини саме ОСОБА_3

Додатково роз'яснюю, що ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, позивачем фактично оскаржуються дії державного нотаріуса, однак у позовній заяві зазначено у якості відповідача - Десята Київська державна нотаріальна контора (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві), при цьому позивачем не конкретизовано, які вимоги пред'являються безпосередньо до державної нотаріальної контори, оскільки фактично наявна постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка винесена державним нотаріусом, як і відсутнє посилання на підстави для залучення до участі у справі у якості представника відповідача окрему юридичну особу - Головне управління юстиції у місті Києві, виходячи з правового статусу даної юридичної особи та обсягу її повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до частини п'ятої ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Звертаючись з позовом до суду позивачем не додано доказів, які мають свідчити про те, що при зверненні з даними позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Так, до матеріалів позовної заяви долучено оригінал квитанції №91 від 07 жовтня 2013 року про сплату судового збору в розмірі 114 грн.70 коп., однак у квитанції зазначеному у якості платника ОСОБА_4, що не може слугувати належним доказом сплати саме позивачем судового збору, оскільки в даному випадку представник позивача, відповідно до обсягу повноважень, викладених у довіреності від 23 квітня 2012 року, здійснює відповідні дії саме від імені довірителя та в його інтересах, тому поданий до суду платіжний документ має містити дані платника, тобто саме особи, яка звертається з позовом до суду, а не її уповноваженого представника.

Зважаючи на викладене, суддя приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 подана без дотримання вимог ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття провадження у справі, тому є підстави залишити позов без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених недоліків, як це передбачено ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормами ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам ст.ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії залишити без руху, про що повідомити позивачу та надати строк для усунення недоліків до 21 жовтня 2013 року, який не може перевищувати 5 (п'яти) днів з дня отримання заявником ухвали суду.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог суду щодо усунення вказаних недоліків, Ваша заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню.

С у д д я