Справа № 428/9079/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Олійник В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з квартири.

Позовна заява була подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Не додано документів в підтвердження невизнання або оспорювання прав чи інтересів позивача відповідачами, неможливості вирішення спору в іншому порядку. В позові в якості позивача зазначено ОСОБА_1 однак у всіх доданих до позовної заяви документах власником житлового приміщення є ОСОБА_4. Також до суд було подано позов про виселення з квартири, однак заявлено вимогу про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Проте, суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Серед даної категорії справ, найбільшу їх масу становлять саме позови про визнання колишніх членів сім ї такими, що втратили право на користування житлом після розірвання шлюбу.

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_4 є власником житлового приміщення. На яких підставах та в якості кого були зареєстровані відповідачі в житловому приміщенні, не зазначено та не додано документів в підтвердження відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік оскільки акт було складено лише 11.11.2013 року та в ньому зазначено, що відповідачі не проживають з 04.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з квартири підлягає залишенню без руху, а позивач в пятиденний термін з дня отримання ухвали повинен усунути зазначені недоліки, в іншому випадку позовна заява буде вважатиметеся неподаною і буде повернута позивачу.

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з квартири, залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши йому пятиденний термін для усунення зазначених недоліків з моменту отримання ухвали.

Розяснити, що у випадку не усунення зазначених недоліків, позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Олійник