АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/5045/13 Головуючий 1 інстанції
Справа № 2011/4920/13 Купіна М.А.
Категорія: житлове Доповідач: Шаповал Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.

суддів - Котелевець А.В. , Кіся П.В.

при секретарі - Макаренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 червня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що також є законними представниками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дзержинського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування, прокуратура Дзержинського району міста Харкова про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що також є законними представниками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дзержинського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування, прокуратура Дзержинського району міста Харкова про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та про вселення.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказував, що під час шлюбу з ОСОБА_2 вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Без його згоди дружина надала відповідачам вищевказану квартиру для проживання, що порушує його права як власника квартири.

Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1 із вселенням його у вказану квартиру.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 червня 2013 року позовні вимоги задоволено. Виселено з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_5 та їх малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вселено у спірну квартиру ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі по 55 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що вселивши позивача у спірну квартиру, судом не з'ясовано її думки як власника квартири АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що право власності є непорушним, а тому позивач підлягає вселенню.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2006 року ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 (а.с.3).

Рішенням суду апеляційної інстанції від 21 грудня 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, інша 2/3 частина визнана за ОСОБА_2 на підставі позову про поділ спільної сумісної власності подружжя (а.с.94-99).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі дійсно проживали у спірній квартирі тимчасово з дозволу ОСОБА_2, якої квартира належала на підставі договору купівлі - продажу від 21. 08. 2006 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що коли дізналися про існування спору з приводу квартири між ОСОБА_9, вони з"їхали з квартири весною 2012 року.

Спірна квартира була предметом розподілу спільного майна подружжя. Рішення по суті спору прийнято 02 листопада 2012 року, яке змінено апеляційним судом Харківської області 21. 12. 2012 року. ( а.с. 89 - 154 ).

Із довідки адресного бюро при УМВС України в Харківській області від 03. 10. 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований АДРЕСА_4 з 13. 06. 1997 року. ( а.с. 11).

09. 11. 1912 року ОСОБА_4 придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_5 у м. Харкові, про що свідчить договір купівлі - продажу.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Між тим, позивач не довів, що його право щодо користування квартирою було порушено саме відповідачами. Жодного доказу з цього приводу не надано.

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі в квартирі не проживали, а тому вимоги про виселення не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що фактично у спірній квартирі проживає ОСОБА_2 з дітьми.

Із довідки КП " Жилкомсервіс" від 02.02.2013 року вбачається, що згідно акту обстеження від 21. 01. 2013 року на час огляду в даній квартирі знаходилася ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_9 ( а.с. 181).

Між тим, позивач не звертався з позовом до ОСОБА_2, як до співвласниці, про вселення, а зазначив її у якості третьої особи, права та обов'язки якої є значно вужчими від відповідача.

За таких підстав, у задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення слід відмовити.

У разі порушення прав ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 щодо користування спірною квартирою, яка належить позивачу в 1/ 3 частині, він не позбавлений права на судовий захист у порядку і спосіб, передбачений ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

За таких обставин, судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволені позову відмовити.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 303 304, п.4ч.2ст.307, ст.309, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 червня 2013 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, що також є законними представниками малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дзержинського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування, прокуратура Дзержинського району міста Харкова про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та про вселення, - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: