Провадження №2/485/576/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2013 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі Романенко Є.О., Діденко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Снігурівського районного суду від 29.11.2012 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 15.01.2013 року їй виділено у власність кухонний куток вартістю 960 грн., каструлі 3 шт. загальною вартістю 150 грн., комплекс постільної білизни вартістю 180 грн., подушки пухові загальною вартістю 100 грн., покривало вартістю 175 грн., штори вартістю 80 грн., сіно 26 тюків вартістю 500 грн., курі 5 шт. загальною вартістю 100 грн., а всього на суму 2245 грн., яке відповідач незаконно утримує у себе. Оскільки зазначене майно відповідач добровільно не повертає, просить витребувати майно у відповідача у судовому порядку, з якого стягнути судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 150 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила у звязку з тим, що кухонний куток вартістю 960 грн. відповідач їй повернув, в іншій частині вимоги підтримала. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу, за судовими рішеннями між нею та відповідачем було поділене майно, частину якого вона забрала, серед якого було й її особисте майно, яке не розподілялося між ними. Майно, що зазначене у позові відповідач утримує у себе безпідставно, а тому просила про задоволення позову.

Відповідач проти позову заперечив, суду пояснив, що майно, яке просить відповідачка витребувати він їй передав, що підтверджується відповідними актами, крім сіна, яке зїла корова відповідачки та курей, які здохли, оскільки остання відмовлялася її забирати добровільно.

Представник відділу державної виконавчої служби Снігурівського РУЮ суду пояснила, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про розподіл майна спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 було відкрите з порушенням чинного законодавства, оскільки виконавчий документ містив вимогу, що не підлягає примусовому виконанню, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження скасована, виконавчий документ повернутий стягувачеві, ніяких виконавчих дій не проводилося. З приводу заявленого позову поклалися на розсуд суду.

Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2012 року, яке змінене рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15.01.2013 року, між позивачкою та відповідачем було поділене спільне сумісне майно.

Зазначеними рішеннями позивачці з поміж іншого майна виділено у власність 26 тюків сіна на суму 500 грн., каструлі 3 шт. на суму 150 грн., покривало 1 шт. на суму 175 грн., 2 штуки штор тюлевих на суму 80 грн., комплект білизни постільної на суму 180 грн., подушки пухові на суму 100 грн., 5 курей на суму 100 грн.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень зазначеної норми, правом на подання віндикаційного позову наділені власники майна, які на час подання позову не володіють цим майном. При цьому необхідно довести право власності позивача на майно, знаходження його у відповідача у натурі та незаконність володіння відповідачем майном позивача.

Право власності позивачки на зазначене майно визначене судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Однак, згідно акту депутата Центральної сільської ради ОСОБА_3 від 12.09.2012 року зі слів ОСОБА_1 проведено опис майна подружжя ОСОБА_1, яке вона забрала, коли виїжджала з с.Вавилове, а саме: набір емальованих каструль, штори, комплект постільної білизни, покривало, подушки пухові (а.с.18).

В судовому засіданні допитана свідком ОСОБА_3 суду пояснила, що склала зазначений акт зі слів ОСОБА_4 при добровільному розподілі, майна не бачила.

Позивачка ОСОБА_1 суду підтвердила, що зазначене в акті від 12.09.2012 року майно від відповідача вона отримала, але це майно було її особистим та при поділі не враховувалося.

Те, що позивачка забирала майно у відповідача підтвердили суду свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що позивачка забрала все майно перелічене у позові, крім сіна, якого вже немає в наявності.

З викладеного, випливає, що каструлі, штори, комплект постільної білизни, покривало та подушки виділені їй із спільної сумісної власності позивачка забрала, а тому в цій частині її позов безпідставний.

Посилання позивачки на те, що спірне майно не враховувалося при поділі спростовується висновками суду, який при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя виходив з положень ст.ст.60,69 СК України, відповідно до яких до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Крім того, позивачка суду не довела, що має на праві власності інше майно, яке не було враховано при розподілі та воно знаходиться у відповідача, не зазначила його індивідуальні ознаки.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_9 про те, що її донька 12.09.2012 року забирала свої штори та інше особисте майно, а не спільне, оскільки спростовується актом від того ж числа зі слів позивачки про перелік забраного майна подружжя.

Разом з тим, судом встановлено, що сіно 26 тюків вартістю 500 грн. та 5 шт. курей відповідач позивачці не передавав, а в судовому засіданні посилався на те, що оскільки відповідачка відмовлялася забирати свою корову всю зиму, він скормив їй те сіно, а курі здохли, а тому зазначеного майна в наявності не має.

Відповідно до ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється у разі його знищення.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що спірне майно є в натурі та продовжує перебувати у володінні відповідача, оскільки належні та допустимі докази про таке позивачкою надані не були, що унеможливлює зобовязання відповідача до дій виписаних у позові та наступного невиконання рішення суду.

Питання про відшкодування вартості спірного майна, яким безпідставно заволодів відповідач, позивачка не заявляла.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вище зазначене, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.3, 10, 209, 212- 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого володіння відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

СУДДЯ