Справа №493/3044/13-ц
Провадження № 2/493/1230/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2013.

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на цілий житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 68,5 м. кв., житловою площею 57,1 м. кв. з підвалом (літ. А1), балконом №5, навісом (літ. а), огородженням №1, воротами з хвірткою №2,3, вимощенням І, підпірною стіною ІІ та самочинно побудованими господарськими будівлями літнім душем (літ. В), сараями ( літ. Д, Г, Е), вбиральнею (літ. Б), розташований на земельній ділянці площею 661 м2 по вул. Котовського,102 в м. Балта Одеської області, ? частина якого раніше на праві приватної власності належала відповідачу, а інша ? частина на праві приватної власності належала ОСОБА_3, стверджуючи, що 09.12.2013 року вона уклала з відповідачем, яка діяла від свого імені та на підставі доручення від 05.12.2013 року, посвідченого нотаріусом нотаріального округу м. Ноябрьськ Ямало-Ненецького АО ОСОБА_4, реєстр №6Д-3030, від імені ОСОБА_3, угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатила відповідачу гроші у сумі 114000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що у відповідача відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями.

Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5) К.В. та ОСОБА_3 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5) Л.В. на праві приватної власності згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 03.03.2007 року, виданих державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстри відповідно №№937838,937839, в рівних частках, тобто по ? частині кожній, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Котовського,102 в м. Балта Одеської області, що ОСОБА_3 дорученням від 05.12.2013 року, посвідченим нотаріусом нотаріального округу м. Ноябрьськ Ямало-Ненецького АО ОСОБА_4, реєстр №6Д-3030, уповноважила ОСОБА_2 продати належну їй ? частину вище вказаного житлового будинку, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку від 09.12.2013 року, згідно якого відповідач продала, а позивач придбала вище вказаний житловий будинок за 114000 грн. і по акту прийому-передачі від 09.12.2013 року відповідач передала, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі, що на виділеній в користування земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд колишній власник житлового будинку ОСОБА_5, померла 24.05.2005 року, самочинно побудувала господарські споруди - літній душ (літ. В), сараї ( літ. Д, Г, Е), вбиральню (літ. Б), що відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, право власника на забудову здійснюється ним за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, а згідно ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, в судовому засіданні встановлено, що згідно технічного висновку КП «Одесоблпроект» №79 від 18.12.2013 року самочинно збудовані господарські будівлі мають позитивні конструктивні характеристики, можуть бути визнані придатними до подальшої експлуатації, відповідають передбаченим законодавством нормам і правилам, не перешкоджають іншим особам і не порушують права інших осіб.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила у клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 09.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 375, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 661 м2 по вулиці Котовського,102 в м. Балта Одеської області, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 68,5 м. кв., житловою площею 57,1 м. кв. з підвалом (літ. А1), балконом №5, навісом (літ. а), огородженням №1, воротами з хвірткою №2,3, вимощенням І, підпірною стіною ІІ та самочинно побудованими господарськими будівлями літнім душем (літ. В), сараями (літ. Д, Г, Е), вбиральнею (літ. Б), розташований на земельній ділянці площею 661 м2 по вул. Котовського,102 в м. Балта Одеської області, ? частина якого раніше на праві приватної власності належала Дар (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_7, а інша ? частина на праві приватної власності належала ОСОБА_3 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_8.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ