Справа № 743/1047/13-ц
Провадження № 2/743/201/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2013 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарях Коваль Т.С., Воєдило О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вимогами про визнання заповіту ОСОБА_5 від 12.07.2012 року, на користь ОСОБА_3, недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем здійснював за ним догляд, тому складення заповіту на користь ОСОБА_3, на його думку не являється дійсним волевиявленням спадкодавця. Посвідчення заповіту відбулось з порушенням вимог, встановлених Цивільним кодексом України. Крім того, вважає, що заповіт підписаний не спадкодавцем, а іншою особою, оскільки підписи у його трудовій книжці та у заповіті відрізняються.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Просили у разі задоволення позову не стягувати з відповідачів судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Вважає, що позивач безпідставно звернувся до суду, оскільки вона жодним чином не впливала на батька та не вимагала складення заповіту на її користь, оскільки на спірне майно будинок з господарськими спорудами, вона не претендує, має своє житло. Звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по заповіту, так як виконувала волю батька і від спадщини відмовлятися не збирається. Просила у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні, що відбулось , вона заперечувала проти позову. Суть заперечень зводилась до того, що вона на спадщину батька, яку він залишив її сестрі ОСОБА_3, не претендує і хоча вона відповідно до положень закону має право на обовязкову частку у спадщині, із відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталась. Тому їй незрозумілі позовні вимоги відносно неї. Складення заповіту на користь ОСОБА_3 можна пояснити тим, що батько бажав зберегти будинок, щоб позивач не залишився безхатьком, тобто щоб цей будинок в позивача не відібрала його колишня дружина або хтось інший. Просила у позові відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, являються сусідами позивача. Їм відомо, що позивач проживав зі своїми синами разом з батьками у будинку, який є спадковим та здійснював догляд до самої смерті як матері, так і батька. Жодних висловлювань від батьків з приводу того, що вони мали намір позбавити позивача спадщини їм відомо не були. Відповідачки проживали та проживають у своїх будинках, батьків відвідували рідко.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5, який являється батьком позивача та відповідачок, за життя склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому на майна заповів його ОСОБА_3. ( а.с.9)

Зі спадкової справи встановлено, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_4 на день відкриття спадщини, у відповідності до положень ст.. 1241 ЦК України, як повнолітній непрацездатна дитина спадкодавця, мала право на обовязкову частку у спадщині. Однак, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_4 не зверталась.

Таким чином, ОСОБА_4 не являється належним відповідачем у даній цивільній справі, тому позовні вимоги до неї позивачем заявлені безпідставно.

Як видно з заповіту, який мається у спадковій справі, він складений в с. Олешня 12 липня 2012 року, посвідчено секретарем виконавчого комітету Олешнянської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 15. Текст заповіту, на прохання заповідача, секретарем виконкому записано зі слів заповідача за допомогою компютерної техніки, зачитано заповідачу вголос та підписано заповідачем власноручно у присутності секретаря виконкому.

Відповідно до ст.. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Зі змісту ч.1 ст. 1248 ЦК України слідує, що заповіт повинен бути записаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Частиною 2 цієї ж статті Заповіт може бути на прохання заповідача записаний нотаріусом за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Як зазначено в ст. 1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Як видно з оскаржуваного заповіту, текст заповіту з його слів був записаний за допомогою загально прийнятих технічних засобів. Всупереч вищенаведеним вимогам закону, заповідач особисто текст заповіту не прочитав. Текс заповіту вголос прочитаний секретарем виконкому, але свідки, як того вимагають норми цивільного законодавства, при цьому присутніми не були.

Таким чином, заповіт ОСОБА_5 від 12.07.2012 року складений з грубим порушенням вимог щодо його посвідчення.

Відповідно до ст.. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Виходячи зі змісту ст.. 210 ЦК України, якою передбачається державна реєстрація такого правочину як заповіт і який було внесено в реєстр, та статей 215-216 ЦК України, для застосування наслідків нікчемного правочину не виключається можливість звернення особи до суду за захистом порушеного права.

В судовому засіданні позивач просив не стягувати з відповідачів судові витрати у разі задовлення його позовних вимог.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Заповіт ОСОБА_5 від 12.07.2012 року, на користь ОСОБА_3, посвідчений секретарем виконавчого комітету Олешнянської сілської ради та зареєстрований в реєстрі за № 15 - визнати недійсним.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2013 року.

Головуюча О.В. Павленко