Справа № 530/2423/13-ц
провадження 2/530/864/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2013 Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого-судді Должко С.Р., при
секретарі Удовенко О.Я., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Великопавлівської сільської
ради, Відділу держземагенства у
Зіньківському районі Реєстраційної
служби Зіньківського РУЮ , Полтавської
області про визнання права власності
на земельну ділянку, згідно
сертифіката на право на земельну
частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Великопавлівської
сільської ради, Відділу
держземагенства у Зіньківському
районі Реєстраційну службу
Зіньківського РУЮ , Полтавської
області про визнання права власності
на земельну ділянку, згідно
сертифіката на право на земельну
частку (пай).

З позовної заяви вбачається, що батько
позивача, ОСОБА_3, згідно свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_8
в селі Велика Павлівка, Зіньківського
району, Полтавської області у віці 67
років.

12 червня 2013 року рішенням
Зіньківського районного суду,
Полтавської області був встановлений
факт родинних відносин між батьком
позивача, ОСОБА_3, у минулому жителем
АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9, що вона являлася йому
рідною тіткою.

Бабуся позивача, ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в селі Велика
Павлівка Зіньківського району
Полтавської області у віці 89 років. При
житті вона мала у приватній власності
земельну ділянку згідно Сертифіката на
право на земельну частку (пай), серії
НОМЕР_4, видану ОСОБА_4, члену КСП ім.
«Чапаева», жительці АДРЕСА_1, на
підставі рішення Зіньківської
районної державної адміністрації від
04.11.1996 року № 461, згідно з яким їй
належить право на земельну частку (пай)
у землі, яка перебуває у колективній
власності КСП ім. «Чапаева», розміром
3,07 в у.к.г. без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості).

Також у бабусі був Сертифікат на право
на земельну частку (пай), серії НОМЕР_5,
який належав її померлому чоловікові
ОСОБА_5, члену КСП ім. «Чапаева», жителю
АДРЕСА_1, на підставі рішення
Зіньківської районної державної
адміністрації від 04.11.1996 року № 461,
згідно з якого йому належить право на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності КСП
ім. «Чапаева» розміром 3,07 в у.к.г.
без визначення меж цієї частки в натурі
(на місцевості).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у селі Велика
Павлівка, Зіньківського району
Полтавської області у віці 88 років, про
що Великопавлівською сільською радою,
Зіньківського району Полтавської
області було видано свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_3.

Після встановлення Зіньківським
районним судом Полтавської області
12.06.2013 року факту родинних відносин між
ОСОБА_4 та померлим батьком позивача,
ОСОБА_3 спадкоємцем за законом на майно
померлих ОСОБА_4та ОСОБА_5 мав бути
батько позивача, ОСОБА_3, а на даний час
спадкоємицею є позивач.

08 серпня 2013 року Зіньківським районним
судом Полтавської області було
винесено рішення про продовження
позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительці
АДРЕСА_1 строку звернення на один
місяць для подання до нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини у
вигляді земельних ділянок її померлої
бабусі ОСОБА_4.

Звернувшись до Зіньківської державної
нотаріальної контори Полтавської
області з проханням оформити спадщину
за законом на земельні ділянки, які
належали бабусі позивача, вирішити це
питання, ОСОБА_1 не вдалося. На її заву
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом нотаріус надав
письмову відповідь № 1013/01-16 від 24.09.2013
року, де зазначається, що видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
законом нотаріус не має підстав по тій
причині, що на день смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_9 діяв ЦК України (в редакції
1963 року), а тому згідно ст. 529- 530 ЦКУ (в
редакції 1963 року) внуки до кола
спадкоємців за законом не включені.

Позивач вказує, що зараз на час
прийняття нею спадщини діє інший ЦК
України (в редакції 2008 року), в якому
згідно з ст. 1266 внуки, правнуки
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові, бабі, дідові,
якби вони були живими на час відкриття
спадщини.

Також нотаріус зазначила, що родинні
відносини між позивачем та померлою
ОСОБА_4 не встановлені. У довідці
нотаріус зазначає, що видача свідоцтва
про право на спадщину на майно, яке
підлягає державній реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони
арешту цього майна.

Заслухавши позивача, яка підтримала
позовні вимоги, відповідача
Великопавлівську сільську раду та
зачитавши заяви відповідачів, Відділу
держземагенства у Зіньківському
районі та Реєстраційної служби
Зіньківського РУЮ Полтавської
області, розглянувши наявні матеріали
справи, дослідивши та проаналізувавши
письмові докази по справі, і давши їм
належну оцінку суд знаходить, що
заявлені вимоги не обґрунтовані і такі,
що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Судом встановлено, що батько позивача,
ОСОБА_3, згідно свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі
Велика Павлівка, Зіньківського району,
Полтавської області у віці 67 років.

12 червня 2013 року рішенням
Зіньківського районного суду,
Полтавської області був встановлений
факт родинних відносин між батьком
позивача, ОСОБА_3, у минулому жителем
АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9, і що вона являлася йому
рідною тіткою.

Бабуся позивача, ОСОБА_4, згідно
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в селі Велика
Павлівка Зіньківського району
Полтавської області у віці 89 років. При
житті вона мала у приватній власності
земельну ділянку згідно Сертифіката на
право на земельну частку (пай), серії
НОМЕР_4, видану ОСОБА_4, члену КСП ім.
«Чапаєва», жительці АДРЕСА_1, на
підставі рішення Зіньківської
районної державної адміністрації від
04.11.1996 року № 461, згідно з якого їй
належить право на земельну частку (пай)
у землі, яка перебуває у колективній
власності КСП ім. «Чапаєва», розміром
3,07 в у.к.г. без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у селі Велика
Павлівка, Зіньківського району,
Полтавської області у віці 88 років, про
що Великопавлівською сільською радою,
Зіфньківського району Полтавської
області було видано свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_3.

ОСОБА_5 мав Сертифікат на право на
земельну частку (пай), серії НОМЕР_5,
який належав йому як, члену КСП ім.
«Чапаєва», жителю АДРЕСА_1, на підставі
рішення Зіньківської районної
державної адміністрації від 04.11.1996 року
№ 461, згідно з яким йому належить право
на земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності КСП
ім. «Чапаева» розміром 3,07 в у.к.г. без
визначення меж цієї частки в натурі (на
місцевості).

08 серпня 2013 року Зіньківським районним
судом Полтавської області по справі
№530/1764/13-ц винесено рішення про
продовження позивачу, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, жительці АДРЕСА_1 строку
звернення на один місяць для подання до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у вигляді земельних
ділянок після померлої, ОСОБА_4.

Звернувшись до Зіньківської державної
нотаріальної контори Полтавської
області з проханням оформити спадщину
за законом на земельні ділянки, які
належали ОСОБА_4, вирішити це питання,
ОСОБА_1 не вдалося. На її заяву про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом нотаріус надав письмову
відповідь № 1013/01-16 від 24.09.2013 року, де
зазначається, що видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
законом нотаріус не має підстав по тій
причині, що на день смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_9 діяв ЦК України (в редакції
1963 року), а тому згідно ст. 529 - 530 ЦКУ (в
редакції 1963 року) внуки до кола
спадкоємців за законом не включені.
Також нотаріус зазначила, що родинні
відносини між позивачем та померлою
ОСОБА_4 не встановлені.

Відповідно до довідки №690 від 13.09.2013
року виданої Великопавлівською
сільською радою, Зіньківського району,
Полтавської області на день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
жителька АДРЕСА_1 в господарстві
проживали та були зареєстровані, онука
- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, невістка - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6, зять - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7.

В статті 527 ЦК України в редакції 1963
року вказано, що спадкоємцями можуть
бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти
померлого, зачаті при його житті і
народжені після його смерті.

Стаття 529 ЦК України (в редакції 1963 року)
говорить, що при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті. Онуки і правнуки
спадкодавця є спадкоємцями за законом,
якщо на час відкриття спадщини немає в
живих того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем; вони успадковують порівну
в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Стаття 530 ЦК України в редакції 1963 року
говорить про другу чергу спадкоємців
за законом, а саме при відсутності
спадкоємців першої черги або при
неприйнятті ними спадщини, а також в
разі, коли всі спадкоємці першої черги
не закликаються до спадкування,
успадковують у рівних частках: брати і
сестри померлого, а також дід та баба
померлого як з боку батька, так і з боку
матері (друга черга).

В статті 551 ЦК України в редакції 1963
року вказано, про перехід права на
прийняття спадщини, а саме якщо
спадкоємець, закликаний до
спадкоємства за законом або за
заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти в
установлений строк (стаття 549 цього
Кодексу), право на прийняття належної
йому частки спадщини переходить до
його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Як було встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали
однією сім'єю. Згідно свідоцтва про
смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_4 між їх смертю
та смертю ОСОБА_3 пройшло більше12 років.

Стаття 560 ЦК України в редакції 1963 року
про видачу свідоцтва про право на
спадщину говорить, що спадкоємці,
закликані до спадкоємства, можуть
одержати в державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину
видається також державною
нотаріальною конторою при переході
спадкового майна до держави (статті 534,
553, 555 цього Кодексу).

Стаття 561 ЦК України в редакції 1963
року про строк для видачі свідоцтва
про право на спадщину вказує, що
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям за законом після
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини. При спадкоємстві
як за законом, так і за заповітом
свідоцтво може бути видане і раніше
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини, якщо в державній
нотаріальній конторі є дані про те, що,
крім осіб, що заявили про видачу
свідоцтва, інших спадкоємців немає.
Свідоцтво про право держави на
спадщину в усіх випадках видається не
раніше як через шість місяців з дня
відкриття спадщини.

Згідно рішення, яке набрало законної
сили та не скасоване від 12 червня 2013
року, Зіньківського районного суду,
Полтавської області був встановлений
факт родинних відносин між батьком
позивача, ОСОБА_3, у минулому жителем
АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_9, і що вона являлася йому
рідною тіткою, а не матір'ю, а тому
державний нотаріус правильно вказав,
що позивач, ОСОБА_1 не надав доказів
того, що ОСОБА_4 є рідною бабкою
позивачу.

В довідках, які надані позивачем
вказано, що на день смерті ОСОБА_4,
ОСОБА_3 в одному господарстві з нею не
проживав.

Позивач не надав суду доказів того, що
ОСОБА_3 фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном або
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

На запит Зіньківського районного суду
Полтавської області Зіньківська
державна нотаріальна контора
Полтавської області повідомила, що
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 та
померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4, останнім
місцем проживання яких було АДРЕСА_1
спадкова справа не заведена. Після
померлого ОСОБА_3 заведена спадкова
справа №16/2012 та видані свідоцтва про
право на спадщину за законом на ?
частину майна ОСОБА_9 та ? частину
ОСОБА_10. Претензій від кредиторів не
надходило.

Після прийняття нового Цивільного
кодексу України (ЦКУ), який введення в
дію з 1 січня 2004 р. в ч.1 статті 1297
закріплено обов'язок спадкоємців
звернутися до нотаріуса для отримання
свідоцтва про спадщину на нерухоме
майно. Тобто у ОСОБА_3, згідно нового ЦКУ
право власності на нерухоме майно
виникало б як у спадкоємця не з моменту
відкриття спадщини а з моменту
державної реєстрації цього права.

Після дослідження матеріалів справи
було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
не складали заповіту на користь ОСОБА_3
або ОСОБА_1, а тому вони не стали
власниками спадкового майна у вигляді
земельних ділянок померлих,
автоматично. ОСОБА_3 не прийняв
спадщину та не оформив право на
спадщину після померлих ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, а тому реалізація його права та
відповідно оформлення спадщини на
нерухоме майно є обов'язковою умовою
для його виникнення у спадкоємця.

Свідоцтво про право на спадщину є
процесуальним нотаріальним актом,
який засвідчує перехід права власності
на спадкове майно від спадкодавця до
спадкоємців. Право на спадщину, не
оформлене у нотаріуса не може бути
реалізоване, якщо майно, згідно чинного
законодавства та ст.. 182 ЦКУ підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України, строк
видачі свідоцтва на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місячного строку ( ст..1270 ЦК України).

На основі вище викладеного, суд з
позицією відповідачів, не згідний, а
тому до їх вимог про задовлення позову
підходить критично.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Проте, на
думку суду, позивач не довела
обставини, які б свідчили про визнання
права власності на земельну ділянку,
згідно сертифіката на право на
земельну частку (пай) після померлих
ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Таким чином, суд не вбачає порушення
суб'єктивного права, що є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. А тому, вимоги
позивача не підлягають задоволенню,
оскільки відсутні законні підстави для
цього.

Керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Повністю відмовити по позовній
заяві ОСОБА_1 до Великопавлівської
сільської ради, Відділу
держземагенства у Зіньківському
районі Реєстраційної служби
Зіньківського РУЮ, Полтавської області
про визнання права власності на
земельну ділянку, згідно сертифіката
на право на земельну частку (пай).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко