Справа № 204/3458/13-ц
Провадження № 2/204/1563/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

07 листопада 2013 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючої - судді Нізік О.В.

при секретарі - Таран К.В.

за участю: представника позивача -
Дементєвої О.О.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення, -

в с т а н о в и в:

17 травня 2012 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилається на те, що відповідно
до укладеного договору № DNR0G100000373 від
22.06.2007 року ОСОБА_3 22.06.2007 року отримав
кредит у розмірі 58850.00 Долар США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 23.06.2037
року. Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору Відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, що призвело до збитків
Позивача, які мають вираз у залученні
Позивачем вільних коштів до страхового
резерву, створеного в забезпечення
простроченої заборгованості
позичальника та нести витрати по
сплаті податків та інших обов'язкових
платежів з цих коштів. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором Відповідач станом
на 23.12.2011 року має заборгованість - 66283.33
доларів США. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач уклали
договір іпотеки нерухомого майна від
22.06.2007р., згідно з умовами якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 42,20 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачу на праві власності. Просив
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNR0G100000373 від
22.06.2007 року, в розмірі 66283.33 Долар США:
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 42,2 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки від 22.06.2007р.)
ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені Відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки; виселити Відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі (предмет
іпотеки), розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку у органі МВС України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири; стягнути з
Відповідача судові витрати: судовий
збір за подання позовної заяви та
виселення у розмірі 3227, 50 грн.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав та наполягав на їх
задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що за наявності
заставної не заперечує проти звернення
стягнення, а оскільки банком не надана
заставна за кредитним договором та
банк не довів що він є власником
заставної, тому просив в задоволені
позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідно до укладеного договору №
DNR0G100000373 від 22.06.2007 року ОСОБА_3 22.06.2007
року отримав кредит у розмірі 58850.00
Долар США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 23.06.2037 року (а. с. 12-15).

Даний Договір підписаний сторонами, що
свідчить про те, що сторони на момент
підписання договору досягли згоди щодо
всіх істотних умов укладеного між ними
договору.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати. Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору Відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
Відповідач станом на 23.12.2011 року має
заборгованість у розмірі 66283,33 Доларів
США, яка складається з наступного: 44743,41
Доларів США - заборгованість за
кредитом; 12779,94 Доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1417,96 Доларів США
- заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 4126,07 Доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до Договору: 62,58
Доларів США - штраф (фіксована частина),
3153,37 Доларів США грн. - штраф (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і Відповідач уклали
договір іпотеки нерухомого майна від
22.06.2007р., згідно з умовами якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 42,20 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
Відповідачу на праві власності.

Встановлено, що кредитні зобов'язання у
повному обсязі не виконані.

При вирішенні позовної вимоги про
звернення стягнення на предмети
іпотеки судом враховуються вимоги ст.
ст. 35, 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ч.1 ст.39 Закону
України «Про іпотеку», у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду має бути зазначено: загальний
розмір вимог та усі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; спосіб реалізації та
початкова ціна предмета іпотеки.

Даючи правову оцінку дослідженим в
судовому засіданні доказам, суд
доходить висновку, що в дійсності у
відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість по сплаті
кредиту, відповідач не належно виконує
прийняті на себе відповідно до
кредитного договору зобов'язання, що і
послугувало підставою для звернення
позивача до суду із цим позовом.

В забезпечення виконання кредитного
договору, між позивачем і відповідачем
був укладений договір іпотеки,
положеннями якого передбачено право
позивача на звернення стягнення на
предмет іпотеки. Умови кредитного
договору та умови договору іпотеки не
суперечать нормам чинного
законодавства України.

Аналізуючи спірні правовідносини суд
приходь до висновку про те, що вони
врегульовані ст. 1, 33, 35, 38, 39 Закону
України "Про іпотеку", та положенням
укладеними між сторонами договору
іпотеки.

Так згідно зі ст. 1 ЗУ "Про іпотеку"
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку,

Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. При цьому
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса, або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Процедура виконання рішення суду
щодо продажу предмету іпотеку
визначається ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", в
якій зокрема зазначено що, задоволення
вимог іпотекодержателя може
передбачати право останнього на продаж
предмету іпотеки будь якій третій
особі - покупцеві.

Таким чином, суд вваж є, що позовні
вимоги банку щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки підлягають
частковому задоволенню, а саме слід в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNR0G100000373 від
22.06.2007 року, в розмірі 66283,33 доларів США:
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 42,2 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки.

Суд вважає такими що не підлягають
задоволенню вимоги Банку про звернення
стягнення саме з укладанням від імені
Відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
Відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі (предмет іпотеки),
розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
органі МВС України, до повноважень
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаної
квартири, з наступних підстав.

Уу позові Банк просить зокрема про
надання йому права укладання договору
купівлі-продажу будь-яким способом, в
тому числі нотаріального укладення
договору купівлі-продажу з іншою
будь-якою особою-покупцем та з наданням
всіх повноважень продавця, що
суперечить ч. 5 ст. 38 Закону, що
передбачає: дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору. Таким
чином, позивач просить суд фактично
видати банку доручення від імені
позичальника на реалізацію майна, що до
повноваження суду не входить.

Порядок нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу регулюється
"Інструкцією про порядок здійснення
нотаріальних дій нотаріусами України"
яка затверджена наказом Міністерства
Юстиції України, п. 65 інструкції
передбачено, що в разі якщо рішенням
суду Іпотекодержателю надано право
продажу предмету іпотеки будь якій
третій особі покупцеві, посвідчення
таких договорів здійснюється по
загальним правилам посвідчення
договорів відчуження.

Вирішуючи питання щодо виселення
відповідача з житла, яке є предметом
іпотеки розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Частинами 2, 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» регламентується певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
повинні на письмову згоду
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення, встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернено стягнення як на предмет
іпотеки передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку». Проте в матеріалах
справи відсутні письмова вимога,
направлена на адресу відповідачки про
добровільне звільнення квартири. Таким
чином, суд вважає за необхідне в даній
частині позовних вимог відмовити.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу.

Ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем частково доведені обставини
у справі, а відповідачем не
спростовані, суд вважає за необхідне
частково задовольнити позовні вимоги,
а саме: в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNR0G100000373 від 22.06.2007 року, в розмірі
66283,33 доларів США: звернути стягнення на
квартиру загальною площею 42,2 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки. На
підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає
за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по
сплаті судового збору у сумі 3219 грн. 00
коп. В решті заявлених позовних вимог
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 525, 526 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15 57-60, 88,
209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNR0G100000373 від
22.06.2007 року, в розмірі 66 283,33 доларів США:
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 42,2 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» витрати
по сплаті судового збору у сумі 3219 грн.
00 коп.

В решті заявлених позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя
О. В. Нізік