АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1009/2013 Головуючий у першій інстанції: Циганій С.І.
Категорія: 5 Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року березня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П

Полікарпової О.М.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2013 року ухваленого за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що їй згідно свідоцтва на право на спадкування по заповіту від 01 листопада 1991 року належить будинок АДРЕСА_1.

В 1998 році вона передала зазначений будинок в тимчасове користування ОСОБА_3 до того часу поки вони не оформлять між собою договір купівлі - продажу цього будинку в нотаріальній конторі за ціною 2500 грн., з яких 1500 грн. вона отримала зразу, про що склала письмову розписку. Іншу частину грошей відповідач зобов'язався віддати пізніше.

Позивач зазначала, що на протязі п'ятнадцяти років відповідач обіцяв віддати залишок коштів, але на початку 2012 року, коли вона прийшла до ОСОБА_3 з вимогою повернути їй кошти, останній накричав на неї та став погрожувати.

Посилаючись на викладене позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1, стягнути моральну шкоду в розмірі 2500 грн., зобов'язати відповідачів протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили звільнити спірне домоволодіння.

ОСОБА_3 заперечуючи проти заявлених позовних вимог подав зустрічну позовну заяву з вимогою визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю, посилаючись на те, що він в 1998 році купив у ОСОБА_4 зазначене домоволодіння, але через правову неосвіченість нотаріально договір купівлі - продажу не оформив. З часу придбання будинку він став користувачем земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, регулярно сплачує земельний податок.

За таких обставин ОСОБА_3 вважав, що набув право власності на зазначену нерухомість за набувальною давністю.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житлом, а саме домоволодінням АДРЕСА_1

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 250 грн., витрат на юридичні послуги в розмірі 2000 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

ОСОБА_3 не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу її доводів не визнала, просила в задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушують її право приватної власності і перешкоджають їй вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю.

Колегія суддів не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції та з його висновком щодо них.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину належить будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1

У даному будинку проживають та зареєстровані відповідачі.

За обставинами справи слідує, що відповідач ОСОБА_3 в 1998 році вселився в зазначений будинок та зареєстрував своє місце проживання в ньому з дозволу ОСОБА_4 за умови, що він сплатить їй повну вартість будинку, після чого сторони укладуть нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу зазначеного будинку, але свого обов'язку відповідач не виконав, заперечує проти наявності боргу перед позивачкою, добровільно звільнити займане приміщення відмовляється.

Позивач по первісному позову звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядженням своїм майном, шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування спірним майном, як на підставу своїх вимог посилалася на положення ст.406 ЦК України (підстави припинення сервітуту), яка не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки дана норма права набрала чинності з 2004 року, а спірні правовідносини між сторонами виникли в 1998 році. Інших підстав задоволення позову позивачем не заявлялось.

Суд першої інстанції вирішуючи спір зазначеного не врахував, не повно з'ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом мотивував свій висновок про задоволення позовних вимог лише статтями 391,386 ЦК України, положення яких не встановлюють факту порушення, а лише передбачають захист права власності від порушень.

Відповідно до вимог ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, але таким, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі наведеного, з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, щодо розгляду цивільної справи в межах заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні нею права власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком у обраний нею спосіб не має.

Оскільки, рішення суду в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

З зазначених підстав доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що суд дійшов помилкового висновку, що він та члени його родини втратили право користування будинком АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання права власності за набувальною давністю, оскільки позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер.

Оскільки, рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком скасовується, слід скасувати рішення і в частині стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житлом, а саме домоволодінням АДРЕСА_1 та в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_9 в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: