АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5918/13 Справа № 205/1049/13 Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В.С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка О.Г., Черненкової Л.А.

при секретарі - Біленька О.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про виключення з опису та звільнення з-під арешту нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № CNL-300/0014/2007 на отримання 42 000 доларів США, в забезпечення умов виконання якого між цими ж сторонами укладений договір іпотеки № PCL №300/0012/2007, предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1. Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3, який було розірвано 19 лютого 2002 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Разом з тим, звернувшись до КП «ДМБТІ» із заявою про проведення поточної інвентаризації вище вказаної квартири для подальшої реєстрації права власності на її 1/2 частину відповідно до рішення суду, йому було відмовлено у вчиненні реєстрації, у зв'язку із постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з викладеним, позивач просив суд виключити з опису та звільнити з-під арешту, накладеного державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, нерухоме майно, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Справа неодноразово розглядалась судами. Останнім рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені (а.с. 52-54).

Виключено з опису та звільнено з-під арешту накладеного державним виконавцем Пономаренко О.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції арешту, нерухоме майно, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 лютого 2002 року (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2005 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в рахунок частки в спільному майні подружжя (а.с.9-10). 15 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № CNL-300/0014/2007 на отримання 42 000 доларів США, в забезпечення умов виконання якого між цими ж сторонами укладений договір іпотеки № PCL №300/0012/2007, предметом договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 5-7). Згідно Постанови від 31 липня 2009 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Пономаренко О.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 5301 виданого 21 липня 2009 року приватним нотаріусом Бондар І.М. ДМНО про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, в рахунок погашення кредитної заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 381 178,05 грн. (а.с.8).

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до п. 5.15.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Доводи, вказані відповідачем в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, а наданим їх доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: