Справа № 562/1563/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2013 р. . Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі головуючого судді Мички І.М.

при секретарі Прадош О.М.

за участю сторін по справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Здолбунів цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2008 року між ПАТ «Приватбанк» в особі Колосок Людмили Миколаївни та ОСОБА_1, укладено кредитний договір №221235-CRED (далі - кредитний договір), відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США зі строком погашення до 09.10.2009 р. і сплатою відсотків з розрахунку 24% річних на поточну заборгованість та 48% річних на прострочену заборгованість. В забезпечення зобов'язань по вищевказаному кредитному договору, між відповідачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №221235-CRED/ДП від 11.04.2008 р. (далі - договір поруки).

27.08.2009 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подано позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №221235-CRED від 11.04.2008 р. в розмірі 2385,28 дол.США, в тому числі: 2071,83 дол.США - вся заборгованість по тілу кредиту (прострочена і дострокова); 170,06 дол.США - заборгованість за процентами; 31,29 дол.США - фіксований штраф; 112,09 дол.США - процентний штраф (що підтверджується позовною заявою з розрахунком). Рішенням суду від 10.11.2009 року позовні вимоги банку згідно розрахунку станом на 15.07.2009 року було задоволено в повному обсязі.

Факт повного виконання рішення суду підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2011 року.

04.06.2013 р. ПАТ «Приватбанк» було подано позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників в сумі 3241,87 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 1414,08 дол.США, заборгованість за процентами - 1643,62 дол.США, штрафи: 31,029 дол.США та 152,88 дол.США; та судових витрат. Свої вимоги банк обґрунтовує розрахунком до позову, згідно якого наявний залишок заборгованості у вищевказаних розмірах.

12.08.2013 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов з вимогами про розірвання кредитного договору, встановлення наслідків його розірвання, зобов'язання банку припинити нарахування процентів і штрафів та встановити суму, яка підлягає до сплати для здійснення остаточного розрахунку між сторонами для припинення кредитних правовідносин, та про відшкодування витрат на юридичну допомогу. Свої вимоги позивачка за зустрічним позовом мотивує наступним.

Договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане:

Позивачка за зустрічним позовом не знала і жодним чином не могла передбачити, що така зміна настане:

1) внаслідок всесвітньої економічної кризи з жовтня місяця 2008 та значного підвищення курсу долара США відносно національної валюти, і як наслідок було збільшено фактичний розмір щомісячного платежу по поверненню суми кредиту та сплати відсотків за його користування;

2) на момент отримання кредиту вона займалась прибутковою підприємницькою діяльністю, а її раптове захворювання рак (з 2008 року і дотепер) потребує невідкладного та дорогого лікування та позбавило її можливості заробляти на прожиття та погашати кредит до винесення рішення 2009 року.

Внаслідок цього, вона проти своєї волі не змогла надалі щомісячно виконувати свої обов'язки за кредитним договором.

2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

У загальновідомому розумінні світова фінансова криза є об'єктивною, незалежною від волі позичальника обставиною, яка захоплює всі галузі економіки, тобто є непереборною, такою, що знаходиться поза контролем і не дозволяє уникнути її наслідків. її масштаби виходять за межі звичайного фінансового ризику, тому є надзвичайними, яких нерозумно було очікувати під час укладання договору. Вказана обставина є загальновідомою і відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Обставини щодо її здоров'я та витрат на лікування не могли бути передбачені ні лікарями, ні будь-ким іншим, не можуть бути усунуті попри всі мої витрати та старання, та підтверджуються відповідними довідками медичних закладів.

3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

На момент укладення кредитного договору позивачка за зустрічним позовом зважала на стабільну фінансову ситуацію на валютному ринку країни та розраховувала на витрати в розмірі 4840,33 дол.США*5,05 грн/дол.= 24 443,67 грн.

Однак на даний час нею вже сплачено 5052,67 дол.США, що становить 32526,29 грн.

Тепер банк пред'являє вимогу в розмірі ще 3241,87 дол.США

Таким чином банк намагається стягнути 8294,54 дол.США замість 4840,33 дол.США.

Отже, подальші майнові відносини з банком явно позбавляють її тих вигід, на які вона розраховувала, ставлять в скрутне становище (зважаючи на витрати на лікування та відсутність доходу) та явно порушує співвідношення майнових інтересів сторін - оскільки банк намагається отримати подвійну суму кредиту та процентів.

4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Жодним нормативно правовим актом не передбачено, що ризик настання фінансової кризи та зміни курсів світових валют несе споживач. Більше того, ст.ст. 4, 8, 11 ч.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає обов'язок банку інформувати споживача про всі ризики.

Захворювання на рак є явищем форс-мажору для будь-якої фізичної особи, - такий вид ризиків не передбачено законом і не покладено на споживача.

У Законі «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача вимагати розірвання договору:

- на підставі ч. 4 ст. 10 за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків;

- на підставі ч. 7 ст. 15 у разі коли надання недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Банк не поніс жодних витрат для виконання договору, суму кредиту та процентів йому повернуто з надлишком - 5052,67 дол.США замість 4840,33 дол.США (визначених графіком погашення договору), судові витрати за попереднім позовом відшкодовано в повному розмірі.

Крім того, неправомірні дії банку щодо неправильного зарахування стягнутих за рішенням 2009 року сум, що мало наслідком дане позовне провадження - змусили позивачку за зустрічним позовом звертатись за юридичною допомогою для припинення його неправомірних дій, які завдають їй збитків, шкоди її життю і здоров'ю. З цією метою було укладено договір про надання правової допомоги від 08 серпня 2013 року на умовах післяплати. Оскільки дане звернення за юридичною допомогою викликане діями банку, то саме він зобов'язаний відшкодувати всі витрати на юридичну допомогу по захисту інтересів ОСОБА_1 під час розгляду даної справи згідно ст.ст.84, 88 ЦПК України.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ПАТ «Приватбанк» не підлягає до задоволення з наступних підстав.

11.04.2008 року за умовами кредитного договору №221235-CRED було надано 4000,00 дол.США. Сукупна вартість кредиту з процентами за весь строк користування встановлена в сумі 4840,33 дол.США.

З розрахунків банку та пояснень (і розрахунків) відповідача вбачається наступне: до моменту подачі позову сплачено - 2667,39 дол.США. Даний факт відображений банком в його розрахунку. Згідно рішення суду було стягнуто та сплачено: 2385,28 дол.США. Таким чином згідно розрахунку, наданого банком, всього по кредиту сплачено 5052,67 дол.США, в тому числі вся заборгованість по тілу кредиту - 4000,00 дол.США. В даному позовному провадженні, банк пред'являє до вимогу в розмірі ще 3241,87 дол.США., в тому числі 1414,08 дол.США - заборгованість по тілу кредиту. Таким чином банк стягує з відповідачів:

5052,67 дол.США (вже сплачено)+3241,87 дол.США (пред'явлено) = 8294,54 дол.США

В тому числі по тілу кредиту 4000,00 дол.США (вже сплачено)+1414,08 дол.США (пред'явлено) = 5414,08 дол.США

З розрахунків банку вбачається, що грошові кошти, стягнуті на виконання рішення суду від 10.11.2009 року зараховані банком всупереч самому рішенню - на погашення поточних процентів та пені, які виникли після його винесення.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення - в даному випадку не може бути двічі стягнута (присуджена) одна і та ж заборгованість, штрафи та пеня.

Пункт 2 частини 1 ст.205 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Згідно ст.14 ЦПК України: 1) судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (тобто є обов'язковим для обох сторін спору).

Так як згідно рішення від 10.11.2009 року, яке набрало законної сили, присуджено і стягнуто всю суму по тілу кредиту, то провадження щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 1414,08 дол.США було закрите ухвалою суду від 27 листопада 2013 року.

Тіло кредиту погашено в повному обсязі - 26.04.2011 року. Відтак з 26.04.2011 року, так як тіло кредиту становить 0,00 дол. США - то відсутня база для нарахування процентів та штрафів, тобто проценти та штрафи нараховані банком безпідставно та до стягнення не підлягають.

Частиною 3 ст. 550 ЦК України встановлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст.617 ЦК України) - отже штрафи, нарахування яких викликане діями банку щодо неправильного зарахування сум та невиконання рішення суду від 10.11.2009 року не підлягають до стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1.ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак позивач (ПАТ «Приватбанк») розрахунку процентів за період з моменту прийняття рішення суду від 10.11.2009 року до 26.04.2011 року (момент остаточного погашення кредиту) не надав, позовні вимоги не змінював та не уточняв.

Щодо вимог за зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, встановлення наслідків його розірвання та про відшкодування витрат на юридичну допомогу, суд встановив наступне.

Ні світова криза та зміна курсу долара, ні смертельна хвороба не залежить від волі, свідомості та бажання людини; ні в позичальника, ні в банку немає можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву.

Обставини підтверджують, що кредитоздатність ОСОБА_1 була прямо пов'язана з її бізнесом, тобто працездатністю (станом здоров'я) та економічною ситуацією. Тому суд не може погодитися з доводами банку про те, що між кризою, захворюванням на рак та об'єктивною спроможністю боржника виконувати зобов'язання по договору немає причинного зв'язку.

Всі зазначені обставини свідчать про те, що світова фінансова криза негативно вплинула на фінансовий стан обох сторін по договору. Банк захистив свої інтереси шляхом дострокового стягнення всієї суми кредиту за рішенням від 11.10.2009 року. Всі зазначені обставини у сукупності призвели до неспроможності позичальника своєчасно і в повному обсязі здійснювати поступове повернення кредиту, тим не менш позичальниця виконала рішення суду від 10.11.2009 року щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту в повному обсязі.

У загальновідомому розумінні світова фінансова криза є об'єктивною, незалежною від волі позичальника обставиною, яка захоплює всі галузі економіки, тобто є непереборною, такою, що знаходиться поза контролем і не дозволяє уникнути її наслідків. Її масштаби виходять за межі звичайного фінансового ризику, тому є надзвичайними, яких нерозумно було очікувати під час укладання договору. В даній справі вирішальне значення має саме спів падіння в часі обох цих обставин - так як саме їх сукупність спричинила істотну зміну обставин. За таких обставин суд застосував ст.617 ЦК України і обґрунтовано відмовив у стягненні неустойки(пені) за прострочку виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення таких обставин.

Проте Банк не попередив Позивача, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та на дії банку (стягнення 8294,54 дол.США, замість 4840,33 дол.США, передбачених кредитним договором), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позивача, також Банк не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Також Банк не попередив і про те, що повне виконання рішення суду з боку ОСОБА_1 не гарантує припинення її зобов'язань перед банком.

Позивачу з боку Банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Аналогічне положення містить ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, замість погашення присудженої заборгованості по тілу кредиту, банк, спрямовував присуджені кошти не на виконання рішення суду, а на погашення процентів та штрафів, які сам нарахував після винесення рішення та погашення заборгованості - чим штучно сформував борг. Таким чином саме порушення кредитора спричинило виникнення заборгованості.

Отже, подальше виконання договору з огляду на явні неправомірні дії банку, явно порушує співвідношення майнових інтересів сторін і не тільки позбавило позичальника того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а й завдало і надалі завдаватиме їй збитків, оскільки кошти їй необхідні на лікування для підтримання життєвого процесу.

Із зустрічних позовних заяв відповідачів вбачається, що розірвання договору мотивоване як фінансовою неспроможністю продовжувати виконання договору в умовах кризи, так і суттєвою зміною умов договору (достроковим стягненням всього кредиту). Дана позиція підтверджена судовою практикою - рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2010 року по справі 22-ц-117/2010.

Крім того суд, вважає правомірними та обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення наслідків розірвання кредитного договору, а саме: зобов'язання банк припинити нарахування процентів та штрафів, встановити суму, яка підлягає до сплати для здійснення остаточного розрахунку між сторонами та припинення кредитних правовідносин. Так як банк не надав жодного уточненого розрахунку процентів за період з моменту прийняття рішення суду від 10.11.2009 року до 26.04.2011 року (момент остаточного погашення кредиту) не надав, позовні вимоги не змінював та не уточняв, то сума для остаточного розрахунку не підлягає до стягнення, на підставі ст.ст.10,11 ЦПК України.

Дії банку зумовили потребу відповідача у юридичній допомозі щодо розірвання договору в судовому порядку. Суду надано розрахунок, складений відповідно до граничних норм витрат на правову допомогу, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI та Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. № 5515-VI. Згідно наданого розрахунку витрати на правову допомогу склали 4817,40 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки вимоги ОСОБА_1 щодо розірвання кредитного договору задоволено в повному обсязі, то стягненню з ПАТ «Приватбанк» на її користь підлягають судові витрати на правову допомогу в розмірі 4817,40 грн.

Так як ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 7 ч.1 ст. 5, п.1.2. Закону України «Про судовий збір», то згідно ч.3. ст.88 ЦПК України, стягненню з банку на користь держави підлягають судові витрати в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 229,40 грн.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 61, 119-120,124 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 599, 611, 615, 651, 652 1050, 1054 ЦК України, п.п. 22 , 23 ст. 1 , ч. 4 ст. 10, ст..11 , ч. 7, 9 ст. 15, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Рішення Конституційного Суду №15-рп/2002 від 09.07.2002р., п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», ст. 10, 11, 15, 27, 61, 88, 119-120,123,124, 126 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовної заяви ПАТ «Приватбанк» відмовити повністю.

2. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити:

1. Розірвати кредитний договір №221235-CRED від 11.04.2008 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1.

2. Стягнути з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу в сумі 4817,40 грн.

3. Встановити наслідки розірвання кредитного договору та зобов'язати банк припинити нарахування процентів та штрафних санкцій.

4. Стягнути з ПАТ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 229, 40 грн.

Суддя