РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2013
м.Радомишль

Радомишльський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Леонід
Валентинович

при секретарі:Білошицькій І.Ю.

представника позивача:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Радомишльському районному
суді Житомирської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Потіївської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що її
батько - ОСОБА_3, будучи членом колгоспу
при житті побудував жилий будинок за
АДРЕСА_1, яким володів як власним. Також
зазначила, що батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року,але ще при житті склав
заповіт,яким заповів все своє майно
позивачці,яка прийняла дану спадщину в
установлений законом порядку. На даний
час виникла необхідність прийняти
спадщину,однак в нотаріальній конторі
їй відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину в зв"язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на будинок, тому, що
покійний батько, право власності
на будинок в БТІ не зареєстрував,іншим
чином ніж шляхом звернення до суду їй
спадкові права не набути, тому і
просить суд визнати за нею право
власності на житловий будинок.

В судовому засіданні представник
позивача свої позовні вимоги
підтримала.

Представник відповідача -
Потіївської сільської ради
Радомишльського району Житомирської
області в судове засідання не з»явився,
про день та час слухання справи був
належним чином повідомлений,надіслав
до суду заяву, в якій просить слухати
справу без їх участі.

Вислухавши пояснення представника
позивача,д ослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності,суд приходить до висновку,
що заявлені вимоги підлягають до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що батько позивачки
- ОСОБА_3помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,що
підтверджується свідоцтвом про його
смерть. Ще при житті він склав
заповіт,яким заповів все своє майно
позивачці,яка прийняла спадщину в
установлений законом порядку.Також
встановлено в судовому засіданні те,що
після смерті батька,позивачка фактично
вступила з управління спадковим
майном, а саме - будинком з надвірними
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1,
шляхом обробітку присадибної
земельної ділянки,ремонту будинку
та інш.З довідки Житомирського
обласного бюро технічної
інвентаризації вбачається, що за
ОСОБА_3 право власності на цілий жилий
будинок АДРЕСА_1-не зареєстроване.

Відповідно до п.а,б,ст.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
22.12.1995 року " Про судову практику у
справах за позовами про захист права
власності (із змінами внесеними згідно
з Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 15 від 25.15.1998 року)" -
положення ст.17,18 Закону " Про власність"
щодо спільної сумісної власності
поширюються на правовідносини, які
виникли після введенню в дію цього
Закону (з 15 квітня 1991 року) . До
правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство, зокрема, спори щодо
майна колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору, а саме: право
власності на майно, яке належало до
колгоспного двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі 15 квітня 1991 року не
втратили право на частку в його майні, а
згідно ст.126 ЦК УРСР такими, що втратили
це право вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років до цієї
дати не брали участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включаються час перебування на дійсній
військовій строковій службі, навчання
в учбовому закладі,хвороба). Розмір
частки члена двора визначається,
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Враховуючи наведене станом на 15 квітня
1991 р. батько позивача не втратив свого
права на власність колгоспного двору,
що підтверджується записами в
господарських книгах Потіївської
сільської ради Радомишльського району.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК
України(в редакції 1963 року) громадяни
могли мати у власності житловий
будинок,причому глава 10 "Особиста
власність" цього ж кодексу не
пов"язувала наявність такого права з
його обов"зковою державною
реєстрацією. Згідно довідки
Потіївської сільської ради,власником
спірного володіння був спадкодавець.

Приймаючи до уваги викладене та те,що
іншим шляхом права заявника на
спадкове майно захистити неможливо,суд
повністю задовольняє позовні вимоги
позивачки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 79, 88 , 208, 209, 212-215,ЦПК України,
ст.ст.100,101,109, 549 ЦК України (в редакції 1963
року),п.а,б,ст.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 22.12.1995
року " Про судову практику у справах за
позовами про захист права власності (із
змінами внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 15
від 25.15.1998 року)", суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_2,право власності на
житловий юбудинок АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом, після
смерті її батька-ОСОБА_3,який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Радомишльський районний
суд протягом десяти днів починаючи з
дня його проголошення.

Суддя
Свінцицький Леонід Валентинович