Провадження № 2/521/1221/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Роїк Д.Я.,

при секретарях судового засідання Чайковській О.В., Гречко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом в якому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними вже більше трьох років припинені в результаті неодноразових скандалів та сварок, психологічної несумісності тощо.

У зустрічному позові відповідачка просила суд визнати факт спільного проживання однією сім'єю між нею та відповідачем у період часу з 7 листопада 1995 року по 6 вересня 2008 року. На підставі цього просила визнати право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1. Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що за допомогою родини позивача, та за її участі, була придбана спірна квартира, але так як на час придбання між нею та позивачем були фактичні шлюбні відносини, не оформлені юридично договір купівлі-продажу був оформлений на позивача. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно відповідачці для розподілу майна.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, у задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечували, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі. ОСОБА_2 пояснила суду, що з 1995 року знаходиться у фактичних шлюбних відношеннях з ОСОБА_1 З цього часу вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, турбувались та допомагали один одному. У 1999 році за допомогою родини чоловіка, вона разом з ним придбала квартиру АДРЕСА_1, але так як шлюб між нею та ОСОБА_1 не був офіційно зареєстрований, квартира була оформлена на останнього. У подальшому, вона разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_3, зробивши у придбаній квартирі ремонт та оснастивши її предметами побуту переїхали до житла, де і мешкає по теперішній час.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, заслухав пояснення свідків, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що з 30 квітня 1999 року ОСОБА_1 був прописаний та проживав у своєї матері в будинку №31 по вул. Першої у м. Одесі.

Квартира АДРЕСА_1, яка є предметом спору, була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 12 серпня 1999 року. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, серія АВВ №911510 та зареєстрований у КП "МБТІ та РОН" 18 серпня 1999 року.

Як встановлено судом, спірна квартира була придбана безпосередньо ОСОБА_1 за власні кошти та кошти своєї родини, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Допитані з боку відповідачки свідки цей факт не спростували, а їх свідчення констатували факт сумісного проживання сторін у спірній квартирі, після її придбання.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2, остання з 01.03.1996 року по 21.02.2005 року не працювала, особистого доходу не мала, отже кошти на придбання спірної квартири надавати не могла. Крім цього відповідачка і сама не заперечувала, що матеріальну допомогу у придбанні спірної квартири надавала родина ОСОБА_1

Після придбання квартири ОСОБА_1 зробив у неї ремонт та у 2001 році разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 переїхав жити у спірну квартиру, де і мешкають по теперішній час. Про факт мешкання сторін у спірній квартирі з 2001 року свідчать пояснення свідків та додані до матеріалів справи копії квитанції про сплату комунальних послуг.

У зустрічному позові відповідачка ОСОБА_2, як на підставу позову посилалась на ст.74 СК України.

Крім того, пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про поділ спільно набутого майна.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу судом враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїський перепис населення" від 19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови N 11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 посилається на те, що вона з відповідачем з 07.11.1995 року по 06.09.2008 року проживала фактично одгією сімєю, тому просить встановити відповідний факт проживання однією сім'єю, як подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно КпШС УРСР, який діяв до 01 січня 2004 року, фактичні шлюбні відносини не породжували будь - яких правових наслідків для сторін та виникнення прав та обов'язків подружжя.

Сімейний кодекс України в редакції Закону України від 10 січня 2002 року набув чинності лише 01 січня 2004 року і на правовідносини, що виникли до 1 січня 2004 року не розповсюджуються.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права і обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України, що прямо передбачено п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"

Таким чином, ст. 74 Сімейного кодексу України набрала чинності з 1.01.2004 року, регулює майнові правовідносини між чоловіком і жінкою у фактичному шлюбі та не має зворотної дії у часі.

З огляду на викладене факт, проживання сторін однією сім'єю без перебування у зареєстрованному шлюбі, можливо встановлювати тільки з 01.01.2004 року.

Враховуючи те, що Сімейний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, то положення ч.1 ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після набуття цим Кодексом чинності. Отже, положення ст.74 СК України не розповсюджуються на правовідносини з придбання ОСОБА_1 спірної квартири у 1999 році, а тому зустрічний позов в частині визнання права власності ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

У подальшому, відповідачка ОСОБА_2 уточнила підставу своїх позовних вимог, посилаючись на норми ст.ст.112-115 ЦК України, в редакції 1963 року, які були чині на час виникнення спірних правовідносин та які регулювали правовідносини щодо спільної власності колгоспів, кооперативних та інших громадських організаціях та двох чи кількох громадян.

За ст.128 ЦК України, в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи вибачається, що спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу безпосередньо ОСОБА_1 і оформлена тільки на нього.

Право кожної сторони на частку спільно нажитого майна закріплюється у відповідних документах (в даному випадку у договорі купівлі-продажу). Майно, оформлене на одного з учасників вільних відносин, є виключно його майном. Друга сторона права на таке майно не має, доки не доведе, що воно є спільним.

В матеріалах справи, у своєму позові ОСОБА_2 зазначає, що спірна квартира була придбана за допомогою родини ОСОБА_1 У подальшому, пояснювала, що частина коштів на спірну квартиру була позичена у інших осіб. Але факт позичання коштів ОСОБА_2 окрім її пояснень ні показаннями незачикавлених свідків, ні іншими матеріалами справи не підтверджується. Належних доказів про участь її родичів в придбанні квартири в сумі 2000 доларів США суду не надала. Таким чином, ОСОБА_2 не довела факт своєї участі грошима у придбанні спірної квартири. Отже уточнений зустрічний позов заявлений на підставі п. ст. 17 Закону України "Про власність" задоволенню не підлягає.

Все майно, що придбавається учасниками вільних відносин на спільні кошти, повинно оформлювати у спільну часткову власність. У договорі купівлі-продажу слід зазначати одразу двох покупців, тоді кожному з них належала б відповідна частка майна.

Наявність договору купівлі-продажу спірної квартири тільки на ім'я ОСОБА_1, і відсутність доказів участі у придбанні квартири свідчить про те, що спірна квартира придбалась особисто ним, без участі інших осіб.

За ч.1 п.5 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія І-ЖД №083189, яке видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №381 сторони з 6 вересня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб у позивача другий. Сумісних дітей від шлюбу сторони не мають.

Шлюб у сторін не склався, так як вони мають різні погляди на життя, між ними постійно існують сварки та конфлікти. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем не бажає, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення, а тому для розірвання шлюбу є підстави.

За ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи дозволяють задовольнити позов у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити частково.

Керуючись, ст. ст.105, 112, 114 та 115 Сімейного кодексу України, ст. ст.112 і 128 Цивільного кодексу України (у редакції 1963 року) та ст. ст. 10, 11, 57, 212-215 і 256 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРИШІВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 6 вересня 2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №381.

Зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на ? квартири АДРЕСА_2 задовольнити частково.

Визнати факт спільного проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 06.09.2008 року.

У визнанні за ОСОБА_10, права власності на ? квартири АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: