Справа № 812/6726/12
Провадження № 2/812/3170/12
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2013 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запорожжя в складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Старченко А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 Алієвни до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку у подружньому майні, визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 Алієвна звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку у подружньому майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне.

03 вересня 2007 року помер її чоловік ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку він заповів їх сину ОСОБА_6. Спадкоємцями за законом, після померлого ОСОБА_5, які мали право на обовязкову частку у спадщині були позивач та її дочка ОСОБА_7, яка від спадщини відмовилась на користь брата ОСОБА_6. 01.12.2009 року ОСОБА_6 оформив свої спадкові права на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, отримавши свідоцтво про право власності, видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-2512. Обовязкову частку у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_5 позивач прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини вони проживали за однією адресою, що підтверджується довідкою ЖБК Будівельник-15 від 12.03.2012 року. 23 грудня 2011 року помер син позивача ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_6 залишив заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_4. Спадкоємцями за законом, після померлого ОСОБА_6, є його дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_4 та позивач, яка має право на обовязкову частку у спадщині. Обовязкова частка позивача у спадщині, після померлого ОСОБА_6, складає: у квартирі АДРЕСА_1 (5/12:3=5/36, 5/36:2=5/72), у квартирі АДРЕСА_2 (1/4:3=1/12, 1/12:2=1/24) Для оформлення своїх спадкових прав 21 лютого 2012 року позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 03 вересня 2007 року ОСОБА_5 та померлого 23 грудня 2011 року ОСОБА_6. 28 лютого 2012 року позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого 03 вересня 2007 року ОСОБА_5. Але оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не може через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Крім того, для отримання свідоцтва про право на спадщину виникла необхідність встановити юридичний факт, що позивач є дружиною ОСОБА_5, оскільки у свідоцтві про смерть його імя вказано «Асхат», а у свідоцтві про шлюб «Асгат». З цих підстав у видачі вказаних свідоцтв їй було відмовлено, про що державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 15.06.2012 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,

Відповідач ОСОБА_9, яка діяла від свого імені та за довіреністю від ОСОБА_10, позовні вимоги щодо встановлення юридичного факту, що позивач є дружиною, ОСОБА_5, 17.07. ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 03.09.2007 року та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 як частку в праві спільної сумісної власності подружжя та права власності на 7/12 частин квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після ОСОБА_5, померлого 03.09.2007 року визнала, але згодом заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що у свідоцтві про укладення шлюбу вказано імя «Асгат», а не «Асхат». У своїх запереченнях відповідач ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 Алієва та ОСОБА_5 є батьками її чоловіка та дідом і бабою її дітей. Вони все життя проживали однією сімєю, мали спільний побут, вели спільне господарство, виховали двох дітей, при цьому позивач завжди була на утриманні ОСОБА_11, після смерті якого отримує пенсію, як його вдова. Проти задоволення позову у частині спадкування позивачем після смерті сина заперечує тому, що квартиру АДРЕСА_4 отримала відповідач на членів своєї сімї, яку згодом приватизували, 1/4 частина якої складає спадкове майно. Крім того, відповідач вказала, що мати її чоловіка не має права на обовязкову частку у спадковому майні на підставі ст. 1224 ЦК України.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, у наданій суду заяві просив справу розглядати без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючі всі надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 вересня 2007 року помер чоловік позивача ОСОБА_5. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 8107 (а.с.59зв).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку він заповів сину ОСОБА_6.

Спадкоємцями за законом, після померлого ОСОБА_5, які мали право на обовязкову частку у спадщині були позивач та її дочка ОСОБА_7, яка від спадщини відмовилась на користь брата ОСОБА_6.

01.12.2009 року ОСОБА_6 оформив свої спадкові права на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, отримавши свідоцтво про право власності, видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 5-2512. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №475/2009 року.

Обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 позивач прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини вони проживали за однією адресою, що підтверджується довідкою ЖБК Будівельник-15 від 12.03.2012 року (а.с. 11).

Відповідно до ч. 3 ст. 1289 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 475/2009 року про відмову від спадщини ОСОБА_3 Алієвна не заявляла.

23 грудня 2011 року помер син позивача ОСОБА_6. Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 7512 (а.с. 99).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_6 залишив заповіт, яким все своє майно заповів сину ОСОБА_4 (а.с. 101).

Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_6 є позивач та відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Позивач є спадкоємцем після померлого ОСОБА_6, яка має право на обовязкову частку у спадщині. На день відкриття спадщини їй виповнилося 93 роки. За визнанням відповідача саме ОСОБА_6 проживав разом із позивачем за адресою її реєстрації : АДРЕСА_5.

Обовязкова частка позивача у спадщині після померлого ОСОБА_6, складає: у квартирі АДРЕСА_1 (5/12:3=5/36, 5/36:2=5/72), у квартирі АДРЕСА_2 (1/4:3=1/12, 1/12:2=1/24).

Судом встановлено, що для оформлення своїх спадкових прав 21 лютого 2012 року позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 03 вересня 2007 року ОСОБА_5 та померлого 23 грудня 2011 року ОСОБА_6. Вказане підтверджується матеріалами спадкових справ № 475/2009 та № 71/2012.

Оскільки заява про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 була позивачем подана у передбачений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України 6-місячний строк, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

28 лютого 2012 року позивач звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого 03 вересня 2007 року ОСОБА_5.

Однак, у видачі вказаних свідоцтв їй було відмовлено, про що державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 15.06.2012 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7).

Судом встановлено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину виникла необхідність встановити юридичний факт, що позивач ОСОБА_10 Алієвна є дружиною ОСОБА_5, оскільки у свідоцтві про смерть вказано імя спадкодавця «Асхат», а у свідоцтві про укладення шлюбу «Асгат».

Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідач ОСОБА_9 визнала, що ОСОБА_3 Алієвна є дружиною ОСОБА_5, але згодом почала цей факт заперечувати, посилаючись на те, що у свідоцтві про укладення шлюбу вказано імя «Асгат», а не «Асхат». Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 визнала, що ОСОБА_3 Алієвна та ОСОБА_5 є батьками її чоловіка ОСОБА_6 та його сестри ОСОБА_12, дідом і бабою її дітей, які все життя проживали однією сімєю, мали спільний побут, вели спільне господарство, виховали двох дітей, при цьому позивач завжди була на утриманні ОСОБА_5, після смерті якого отримує пенсію, як його вдова.

Як вбачається із матеріалів справи факт родинних відносин ОСОБА_3 Алієвни та ОСОБА_5 підтверджується довідкою ЖБК Будівельник-15 від 12.03.2012 року, у якій зазначено російською мовою «состав семьи умершего ОСОБА_13 на день смерти - ОСОБА_3 жена»(а.с. 11), розрахуноком пенсії в разі втрати годувальника по пенсійній справі НОМЕР_1, відповідно до якого позивачу призначена пенсія як дружині померлого інваліда Великої Вітчизняної війни (а.с. 15), копією паспорта ОСОБА_5, у якому у розділі сімейний стан вказано, що шлюб зареєстровано 28 травня 1938 року, у міському РАГС місто Уфа з громадянкою ОСОБА_14 Алієвна, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16-16зв), що відповідає довідці про укладення шлюбу, наданій Уфімським міським відділом ЗАГС за № 196 від 19.04.2012 року (а.с. 10), свідоцтво про укладення шлюбу, виданого 05.07.2012 року Уфимським міським відділом РАЦС та співпадає із записом про реєстрацію шлюбу у паспорті позивача.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 Саравар Алієвна, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дружиною, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлого 03.09.2007 року.

Судом встановлено, що 28 травня 1938 року між ОСОБА_5 Саравар Алієвною та ОСОБА_15 зареєстровано шлюб, актовий запис № 794, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та довідкою про укладення шлюбу № 196 від 19.04.2012 року (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність»член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю зробив свій внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно.

Отже, всі члени житлово-будівельних кооперативів, які на день набрання чинності Законом України «Про власність»(тобто ще в 1991 році) повністю внесли пайові внески за квартири автоматично стали їхніми власниками.

Відповідно до ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Оцінивши докази в їх сукупності та відповідно до ст.ст. 15, 48 Закону України «Про власність», що діяв на час виплати паю за квартиру, ст. 384 Цивільного кодексу України, суд вважає, що оскільки саме ОСОБА_5 був членом кооперативу, пай за квартиру виплачений у повному обсязі 16.02.1986 року, що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу Будівельник-15 від 12.03.2012 року, він набув права власності на неї, отримавши свідоцтво № 759 про право власності, видане Міськжитлоуправлінням виконкому Запорізької міської ради 15.04.1998 року.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України), враховуючи те, що шлюбний контракт між подружжям не укладався, а також те, що частки в спільному майні подружжя є рівними, позивач є власником 1/2 частини квартири.

Судом встановлено, що оформити свої спадкові права та право власності на частку у подружньому майні у нотаріальному порядку позивач не може через наявність спору з відповідачами та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування необхідно надати.

З матеріалів справи вбачається, що оригіналів правовстановлюючих документів на квартири у позивача немає, дублікат цих документів, у звязку із смертю власника квартири, отримати немає можливості, тому що п. 8.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, передбачено, що у разі втрати свідоцтва про право власності видається дублікат за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ) для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у раз втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту його прав передбачений законом і відповідає йому.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 384, 392, 1268-1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Цивільний позов ОСОБА_3 Алієвни до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку у подружньому майні, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 Саравар Алієвна, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дружиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, померлого 03.09.2007 року.

Визнати за ОСОБА_3 Алієвною право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 як частку в праві спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 Алієвною право власності на 7/12 частин квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після ОСОБА_5, померлого 03.09. 2007 року.

Визнати за ОСОБА_3 Алієвною право власності на 5/72 частин квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлого 23.12.2011 року.

Визнати за ОСОБА_3 Алієвною право власності на 1/24 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після ОСОБА_6, померлого 23.12.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 Алієвни судовий збір у розмірі 3326 (три тисячі триста двадцять шість) гривень 30 копійок, по 1663 грн. 15 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. ОСОБА_8