АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -6709 /2013р. Головуючий у І інстанції Чех Н.А.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи , Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації , Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві , приватний нотаріус Карабазов СвятославВікторович про визнання права спільної сумісної власності на квартиру , визнання недійсним іпотечного договору , договору купівлі-продажу, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи , Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації , Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві , приватний нотаріус Карабазов СвятославВікторович про визнання права спільної сумісної власності на квартиру , визнання недійсним іпотечного договору , договору купівлі-продажу, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та задовольнити вимоги позивачки , оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Сторони неодноразово повідомлялися за останньою відомою суду адресою про час та місце судового розгляду , але жодного разу в судове засідання вони не з'явилися і не повідомляли суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи , а тому відповідно до вимог п.1 ст. 77 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 16,17 Закону України " Про власність ", статті 22 КЗпШС України спільною сумісною власністю визнається майно нажите подружжям за час шлюбу ( майно , придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї , чи майно , що є у власності осіб, які ведуть селянське ( фермерське ) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського ( фермерського ) господарства не передбачено інше , або майно , придбане внаслідок спільної праці громадян , що об'єдналися для спільної діяльності , коли укладеною між ними письмовою угодою визначено , що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою . Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток , розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті( ст. 1218 ЦК України ).

Судом встановлено, що 07 березня 1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 було укладено шлюб (т.1, а.с. 30).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_1 ( т.1 а.с.29).

18.03.1997 року ОСОБА_4 і ОСОБА_9 розлучилися, а 22.03.2002 року повторно зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 25.03.2005 року (т.1, а.с. 31).

26 грудня 2001 року між АКБ"Аркада" та ОСОБА_4 було укладено Кредитну угоду про інвестування у житлове будівництво № 29361-Д , за умовами якої банк надає позичальнику-довірителю кредитні кошти у сумі 63003, 60 грн. для інвестування в житлове будівництво згідно інвестиційного контракту про інвестування в житлове будівництво № 29361 від 31 листопада 2001 року на строк до 1 серпня 2023 року, з відсотковою ставкою 10, 50 % (п.2.1, п. 2.2, т1.а.с. 34-39, 178).

На підставі акту прийому - передачі квартири інвестору від 22 грудня 2003 року , замовник побудував та передав, а інвестор сплатив 100 % вартості та приймає квартиру АДРЕСА_1, загальною проектною площею 72, 78 кв. м ., загальною вартістю 95414, 16 грн. (т.1, а.с. 40, 177).

19 листопада 2003 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1 (т.1 а.с.176)

Згідно довідки Комунального підприємства житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради від 09 вересня 2010 року № 1667 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до 17.06.2008 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 (т.2, а.с. 82).

10 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір згідно якого забезпечувалося виконання іпотекодацем зобов'язань перед іпотеко держателем, що випливають з укладеного між ними 10 червня 2008 року договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карабазовим С.В. за реєстровим № 4428, за яким іпотекодавець позичив у іпотеко держателя 601400 грн., без сплати відсотків, строком повернення до 10.06.2009 року, а іпотекодавець зобов'язувався сплатити іпотеко держателю суму позики, пені та штрафи у разі прострочення повернення іпотекодавцем зобов'язань за договором позики. У випадку продовження строків виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором позики дія договору іпотеки зберігається до повного виконання зобов'язань (п. 1.1., т.1, а.с.22-27).

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики іпотекодавець передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_6, яка складається з двох жилих кімнат, загальна площа - 72, 20 кв.м , жила площа-31, 50 кв.м. Вказана квартира належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 19.11.2003 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.11.2003 року № 1945-С/КІ, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 21.11.2003 року у реєстрову книгу за № 43579(п. 1.2, п. 1.3. , т.1, а.с. 22).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2011 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суму заборгованості за договором позики від 10 червня 2008 року в розмірі 329 495, 09 грн.(т.2, а.с. 91-92).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ВГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Зобов'язано ВГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 85-87).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2012 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ВГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено (т.2, а.с. 88-89).

Постановою державного виконавця Клименко Р.В. ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 06.09.2010 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №2675 , який виданий 08.10.2009 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4, оскільки за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири задоволено вимоги ОСОБА_6 у розмірі 610 289,19 грн. (т.2, а.с. 123).

Згідно акту державного виконавця від 15 січня 2013 року виселено ОСОБА_1 та заборонено користуватися квартирою АДРЕСА_1 і встановлено, що ОСОБА_4 звільнив зазначену квартиру навесні 2012 року (т.2, а.с. 125-126).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З огляду на це , позивачка зобов'язана була надати докази не лише щодо факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9, а й ті обставини, що спірне квартира була придбана її батьками внаслідок спільної праці, оскільки сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства , побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за матір'ю позивачки і відповідно успадкування цієї частини позивачкою.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав до задоволенню позову , оскільки позивачка не надала доказів в підтвердження своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав до висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: