НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 листопада 2013 рокуСправа № 322/1044/13-ц

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою: ОСОБА_1

заінтересована особа: ОСОБА_2

про: встановлення факту постійного проживання та прийняття спадщини.

31.10.2013 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшла вищезазначена заява, в якій заявник просить суд встановити факт постійного проживання заявника, ОСОБА_1, з ОСОБА_3 з листопада 2006 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановити факт прийняття заявником спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

В обґрунтування вимог заявником зазначено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, до якої увійшли: житловий будинок та земельні ділянки, розташовані за на території Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

Спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_3 є заявник та його сестра, заінтересована особа у справі.

У строки, передбачені ст. 1270 заявник не звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв її автоматично в порядку ст. 1268 ЦК України.

Проте, після звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини, заявнику було повідомлено, що місцем відкриття спадщини вважається місце реєстрації спадкодавця, а не його фактичного проживання і що під постійним проживанням разом із спадкодавцем слід розуміти спільну реєстрацію спадкодавця і спадкоємця за однією адресою.

На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_2, але фактично проживала разом із заявником.

Спору між спадкоємцями щодо прийняття спадщини немає.

На підставі викладеного заявник просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у повному обсязі в судовому засіданні.

Заінтересована особа у справі, ОСОБА_2, письмових заперечень проти заяви не надала, а у судовому засіданні повністю підтвердила вимоги заявника та обставини, на які останній посилається в обґрунтування своїх вимог.

У судовому засіданні 15.11.2013 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, місцем смерті є Ленінський район м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.01.2009.

Заявник, ОСОБА_1, є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 від 26.02.2013.

Встановлення факту постійного спільного проживання з ОСОБА_3 на момент її смерті необхідно заявнику для оформлення спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього відноситься до фактів, що мають юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Таким чином, термін «місце проживання», вжитий у ЦК України, є більш широким у порівнянні із відповідним терміном, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і охоплює також вжитий у цьому Законі термін «місце перебування».

Відтак, факт спільного проживання осіб, у розумінні норм ЦК України, який відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, є основним актом цивільного законодавства, не залежить від реєстрації місця проживання осіб за однією адресою. Реєстрація місця проживання чи місця перебування фізичної особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Разом з цим, фактом, що має юридичне значення, встановлення якого є предметом судового розгляду у даній справі, є саме постійне спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Визначаючи постійне місце проживання, суд з огляду на приписи ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», бере до уваги те місце проживання, у якому особа протягом року знаходиться найбільший час.

З паспорту заявника вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Довідкою Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 13.02.2013 № 95 підтверджується те, що ОСОБА_3 дійсно по паспортному обліку була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 1950 року, але з листопада 2006 року по день своєї смерті, в зв'язку з похилим віком і станом здоров'я, фактично проживала разом зі своїм сином ОСОБА_1 в м. Запоріжжі.

Факт постійного спільного проживання заявника з ОСОБА_3 по день її смерті також підтверджується отриманими у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Враховуючи вищезазначене, суд визнає доведеним факт постійного спільного проживання заявника з ОСОБА_3 з листопада 2006 року по день смерті останньої, отже заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог заявника про встановлення факту прийняття спадщини суд зазначає, що з огляду на вищенаведені приписи ст. 1268 ЦК України, цей факт не потребує додаткового встановлення, оскільки існування цього факту знаходиться у прямій залежності від факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент смерті останнього, а відтак підстави для задоволення заяви у цій частині - відсутні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 208, 212 - 215, 218, 223, 259, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_1, з листопада 2006 року по день її смерті.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення у повному обсязі складено 18 листопада 2013 року.

Суддя С.С. Гасанбеков