Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Бойчука І.В., Фединяка В.Д.

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до кооперативу «Будівельник -1» про зобов'язання надати акт приймання-передачі магазину, визнання права власності на приміщення магазину, стягнення збитків і пені та зустрічним позовом кооперативу «Будівельник-1» до ОСОБА_1 про розірвання договору на дольову участь у будівництві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до кооперативу «Будівельник -1», в ході розгляду якого збільшив позовні вимоги, просив зобов'язати відповідача надати акт приймання-передачі магазину, визнати право власності на приміщення магазину та стягнути за невиконання зобов'язань збитки і пеню.

У лютому 2009 року кооператив «Будівельник -1» звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору на дольову участь у будівництві.

Справа судами слухалась неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов кооперативу «Будівельник-1» задоволено. Розірвано договір №3а на дольову участь у будівництві, укладений 08 квітня 2004 року між кооперативом «Будівельник-1» та ОСОБА_1 Вирішено питання судових витрат.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення було ухвалено суддею, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді. Зокрема, суддя Ковалюк І.П. розглядала справу за позовом ОСОБА_2 (дружини його брата) до кооперативу «Будівельник-1» про спонукання виконання зобов'язання та визнання права власності на гараж та зустрічний позов кооперативу «Будівельник-1» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору на дольову участь у будівництві гаражів.

Також, судом не залучено до розгляду справи його дружину ОСОБА_3, оскільки за наслідками внесених коштів за придбане майно за договором дольової участі він разом із дружиною володіє даним майном в рівних правах як подружжя.

Крім того, в порушення вимог ст. 338 ЦПК України судом першої інстанції при новому розгляді не враховано висновки і мотиви, з яких Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано попереднє рішення суду. Зокрема, не звернуто увагу на те, що укладеним між сторонами договором дольової участі не встановлено конкретний порядок розрахунків та періодичності внесення платежів. Після прийняття в експлуатацію будинку, у якому розташоване приміщення спірного магазину, на адресу ОСОБА_1 кооперативом не надсилались будь-які повідомлення з приводу необхідності проведення доплати за приміщення магазину. Також не враховано, що зміни до договору щодо вартості одного квадратного метра за інвестований об'єкт не вносились.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права на спірний магазин та стягнення збитків, суд не звернув увагу щодо строків введення в експлуатацію об'єкта інвестування.

Також просить врахувати нову обставину, якої не існувало під час розгляду справи у суді першої інстанції. Зокрема, що 06 грудня 2012 року ним оплачено різницю вартості площі в сумі 8700,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

З цих підстав просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному об'ємі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представники кооперативу «Будівельник-1» доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як інвестор систематично порушував умови укладеного договору, не сплативши остаточну суму вартості магазину після прийняття його в експлуатацію.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2004 року між кооперативом «Будівельник -1», як виконавцем, та ОСОБА_1, як інвестором, укладено договір № 3а на дольову участь у будівництві приміщення громадського призначення-магазину загальною площею 170 кв.м. та котельні по АДРЕСА_1.

За умовами договору загальна вартість будівництва магазину визначена 127 500 грн., з розрахунку 750 грн. за 1 кв.м. загальної площі, а орієнтовна здача приміщення в експлуатацію обумовлена на четвертий квартал 2007 року.

Разом з тим, як передбачено пунктом 2.2. договору остаточна ціна магазину визначається після здачі його в експлуатацію за ціною, встановленою в п.2.1, п.2.2 даного договору та площі згідно технічної інвентаризації, проведеної Івано-Франківським ОБТІ.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Підставою для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є істотне порушення другою стороною умов договору. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Згідно п.4.1 договору у випадку систематичного або грубого порушення умов даного договору інвестором, виконавець має право розірвати даний договір достроково.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2008 року державною приймальною комісією будинок за вищевказаною адресою прийнято в експлуатацію, як закінчений будівництвом об'єкт та підписано про це акт, який затверджено рішенням Івано-Франківського міськвиконкому № 132 від 11 квітня 2008 року та зареєстровано 18 квітня 2008 року за № 23 в Івано-Франківській міській інспекції Держархібудконтролю.

Судом з'ясовано, що на виконання умов договору ОСОБА_1 тільки 01.08.2007 року вніс в касу кооперативу частину коштів в розмірі 20 тис. грн.

Як правильно встановлено судом, на зборах правління кооперативу за участі апелянта 20.06.та 26.10.2007 року обговорювалось питання необхідності сплати ОСОБА_1 решти суми по договору, а 14.10.2007 року йому надіслана вимога про розірвання договору в зв'язку із несплатою цих коштів (а.с. 68,69,158 т.1). Відсутність наміру інвестувати будівництво підтверджується також листом ріелтора ОСОБА_4 як письмовим доказом, оскільки ОСОБА_1 як представником кооперативу було виставлено приміщення магазину на продаж (а.с.70 т.1). На спростування цих обставин апелянтом належних та допустимих доказів не представлено.

Решту суми, обумовленої в договорі як вартість 170 кв.м. приміщення магазину -107500 грн., внесено ним тільки 26.12.2007 року після прийняття рішення робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній приймальній комісії (а.с. 5 т.1,а.с.43-44 т.2).

Згідно даних технічної інвентаризації площа спірного магазину становить 181,6 кв.м. Вказана обставина апелянтом не заперечується.

В засіданні апеляційного суду встановлено, що вартість решти 11,6 кв.м. в сумі 8700 грн. апелянтом оплачено 06.12.2012 року після винесення рішення по справі. Наведена обставина підтверджується відповідною квитанцією (а.с.69 т.2). Посилання апелянта на вказаний доказ як на новий доказ, що має істотне значення для справи, не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує законність та обґрунтованість рішення суду.

З врахуванням наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про невиконання відповідачем умов договору, що є підставою для його розірвання, та відповідно про необґрунтованість вимог позивача за основним позовом.

Перевіряючи висновки та мотиви касаційної інстанції, з яких було скасовано попереднє рішення по даній справі, що відповідно до положень ч.4 ст.338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, та виходячи з положень ст. 530 ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність» суд дійшов також правильного висновку, що сплата ОСОБА_1 вартості приміщення магазину після завершення його будівництва суперечить самій суті інвестиційного договору.

Крім того, відповідно до п.2.4. ДБН А.3.1-3-94 С.3 закінчені будівництвом будівлі і вбудовано-прибудовані приміщення, які входять до складу об'єкта, приймаються робочими комісіями в міру їх готовності з наступним пред'явленням державній комісії. При цьому, датою введення в експлуатацію такого об'єкта є дата підписання акту робочою комісією.

З матеріалів справи вбачається, що таке рішення прийнято робочою комісією 12.12.2007 року, що власне і є датою введення об'єкта в експлуатацію.

Цими обставинами повністю спростовано твердження апелянта щодо порушення самим кооперативом умов договору, зокрема щодо строку введення об'єкта в експлуатацію.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_1 на відсутність інформації щодо конкретного розмірі площі магазину, в зв'язку з чим ним і не проведено відповідну оплату. Як видно з технічного паспорта від 05.08.2008 року ( а.с.8-10), долученого ним до позовної заяви та виготовленого на його замовлення, загальна площа магазину з котельнею становить 181,6 кв.м.

Що стосується посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, то вони також не заслуговують на увагу. Зокрема, надуманим є твердження щодо участі в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду 07.12.2012 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ковалюк І.П. було відмовлено, а підстав для визнання цієї заяви обґрунтованою апеляційним судом не встановлено.

Аналогічно не можуть бути прийняті до уваги і доводи ОСОБА_1 щодо незалучення до розгляду справи його дружини ОСОБА_3 Предметом даного спору є договір на дольову участь у будівництві, остання не є стороною цього договору і оскаржуване рішення будь-яких її прав та інтересів не порушує.

При цьому колегія суддів також враховує положення ч. 3 ст. 309 ЦПК України щодо зміни чи скасування рішення суду та ухвалення нового рішення з підстав порушення норм процесуального права лише за умови, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спору.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а посилання в апеляційній скарзі на новий доказ, що дає підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, не заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк