Справа № 502/2186/13-ц
УХВАЛА

11 вересня 2013 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Бошкова М.І., при секретарі Мусафір Т.Ю. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2, ОСОБА_3

про

стягнення боргу

В с т а н о в и в:

28.08.2013 року Кілійським районним судом отримано позовну заяву позивача (вх. № 9998/13), в якій вона просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 борг в сумі 80000 грн., які вони отримали 05.09.2012 року, про що сторони уклали відповідний договір займу від 05.09.2012 р.. Строк повернення отриманих відповідачами коштів був встановлений до 05.03.2013 року, але відповідачі в установлений строк борг не повернули, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного інтересу.

Провадження по справі відкрито 30.08.2013 року і судове засідання по справі призначено на 11.09.2013 року на 11.00 годину.

10.09.2013 року судом отримано клопотання сторін ( вх. № 10409/13) про розгляд справи у їх відсутність з проханням закрити провадження у справі так як вони уклали мирову угоду та просять таку мирову угоду затвердити. До цього клопотання сторони надали текст мирової угоди (вх..№ 10410/13), відповідно до якої позивач ОСОБА_1 відмовляється від позову про стягнення боргу, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 передають в рахунок погашення боргу позивачу належний їм житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований в м. Вилкове, вул. Гагаріна, 48.

Розглянувши в судовому засіданні подані сторонами документи, суд вважає що мирова угода може бути затвердженою, так як вона не порушує права та інтереси сторін та інших осіб, укладена відповідно до діючого законодавства, а провадження у справі може бути закритим за наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК , на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вказано в договорі займу від 05.09.2012 року, яка підписана сторонами, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 отримали у ОСОБА_1 гроші в сумі 80 000 грн., та зобовязуються повернути борг до 05.03.2013 року.

Відповідно д ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Але на час подачі позову відповідачі не повернули борг, тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом свого порушеного інтересу.

Відповідно до мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_3 22.08.2013 року, сторони добровільно дійшли порозуміння по даній справі, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовляється від позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передають позивачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований в м. Вилкове, вул. Гагаріна, 48, який згідно рішень Кілійського районного суду № 2-2464/10 р. від 02.03.2010 року та № 2-3785/09 р. від 25.12.2009 року, належить у рівних частинах ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 175 ч.1 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Згідно ч. 2 ст. 175 ЦК сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Сторони надали суду клопотання та текст мирової угоди від 22.08.2013 р., в яких просять закрити провадження у справі та в рахунок погашення боргу визнати за позивачем право власності на жилий будинок, який належить відповідачам на праві приватної власності.

Як указано в технічному паспорті на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований в м. Вилкове, вул. Гагаріна, 48 та в витягах про реєстрацію права власності на нерухоме майно реєстраційний № 30113472 від 06.04.2010 року і реєстраційний № 30113472 від 06.04.2010 року, цей будинок належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та складається з житлового будинку, літер А, літер Б літньої кухні, літер В сараю, літер Г вбиральні, надвірних споруд № 1-2, на земельній ділянці площею 1145 кв.м..

Відповідно до ст. 319 ЦК України, (ч.1) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону( ч.2 ст. 319 ЦК).

При таких обставинах, суд вважає що відповідачка правомірно розпоряджається своїм майном та передає його позивачу у власність в рахунок погашення боргу.

Відповідно до ст. 175 ч.4 та 5 ЦПК України, у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що ухвалення мирової угоди в цій справі не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси як сторін, так і інших осіб, а тому приймає рішення щодо закриття провадження у справі та затвердження мирової угоди.

Згідно ст. 205 ч.1 п.4 ЦПК, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом. Сторонам роз'яснені наслідки такого рішення та закриття провадження у справі, що передбачені ст. 206 ч.3 ЦПК України.

Враховуючи, що мирова угода, укладена сторонами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, суд у відповідності до ст. 175, п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ухвалою закриває провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 175, 205, 206, 208-210 ЦПК, 319, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання сторін задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_3 22.08.2013 року, за якою сторони добровільно дійшли порозуміння по даній справі, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовляється від позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передають позивачу у власність житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований в м. Вилкове, вул. Гагаріна, 48.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований в м. Вилкове, Кілійського району, Одеської області, по вул. Гагаріна, 48 та складається з житлового будинку, літер А, літер Б літньої кухні, літер В сараю, літер Г вбиральні, надвірних споруд № 1-2, на земельній ділянці площею 1145 кв.м..

Провадження по цивільній справі закрити у звязку з затвердженням мирової угоди.

Попередити сторони що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду шляхом подачі в 5-ти денний строк після проголошення ухвали апеляційної скарги на ухвалу суду. Особи, які не були присутні у судовому засіданні мають право оскаржити ухвалу в 5-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4