05.06.2013 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді - Задорожної А.М.,
за участю секретаря судового засідання - Тугайбей В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,
ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, 08 лютого 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період з 28 березня 1992 року по 2011 рік. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, 1711.1995 р.н. 25.09.1997 року в період шлюбу ними було придбано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Так як відповідач перестав її пускати до квартири більше 3 років тому, а їхнього сина він вигнав з квартири 2,5 роки тому, не визнавав їхнє з сином право на частину квартири, то вона змушена була звернутися до суду за захистом їхнього з сином права на квартиру. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року за нею визнано право власності на 2/6 частини вказаної квартири, а за сином визнано право власності на 1/6 частину квартири. Відповідач спочатку забрав у них ключі від спірної квартири, а потім став чинити перешкоди у користуванні своєю власністю.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій зазначила, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала.
Представник третьої особи Управління служб по справам дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила рішення прийняти на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини, а також справу розглядати за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З 28 березня 1992 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбу. /а.с. 6/
Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 7/
Власниками 1/6 та 2/6 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно. /а.с. 8-18/
Судом встановлено, що відповідач перешкоджає вселенню позивачки та її неповнолітнього сина в квартиру, чим порушує їх права, як власників житлового приміщення.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, яка на підставі ст.8 цієї Конституції є нормою прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач перешкоджає у користуванні та вселенні позивачки та її неповнолітнього сина в квартиру, чим порушує їх права, як власників житлового приміщення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути сплачений нею при предявленні позову судовий збір у сумі 107 грн. 30 коп.
Керуючись ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 197, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_2 квартирою №16 в будинку № 8-а по вул. Р. Ейдемана в м. Харкові.
Вселити ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.М. Задорожна