АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Бабаніна В.А.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Комунального
закладу «Нікопольський центр
первинної медико - санітарної
допомоги» про скасування наказу про
звільнення, визнання записів у
трудовій книжці недійсними, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 червня 2013 року, -

В С Т А Н
О В И В:

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 червня 2013 року ОСОБА_2
поновлено строк для звернення з
позовом до суду і цим же рішенням у
задоволенні позовних вимог до
Комунального закладу "Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги" про визнання наказу про
звільнення незаконним та його
скасування, поновлення на роботі,
визнання записів у трудовій книжці
недійсними, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й постановити нове,
яким задовольнити позов у повному
обсязі, в частині поновлення строку
позовної давності - залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, перевірив
доводи сторін та давши їм належну
правову оцінку обґрунтовано, згідно з
процесуальним і матеріальним законом,
постановив рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2, про не повне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
об'єктивного розгляду справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що і стало причиною
незаконної відмови йому у задоволенні
позовних вимог не можуть бути прийняті
до уваги, виходячи з наступного

Як вбачається з матеріалів справи
позивач з 02 лютого 1997 року по 01 грудня
2005 року знаходився в трудових
відносинах з КУОЗ "Нікопольська міська
поліклініка консультативно -
діагностичної допомоги", де працював на
посаді лікаря - отоларинголога.

За наказом Відділу охорони здоров'я
Нікопольської міськради № 200 від 26
вересня 2005 року була проведена
реорганізація КУОЗ " Нікопольська
міська поліклініка консультативно -
діагностичної допомоги " шляхом її
приєднання до міської лікарні № 3 у
якості філії поліклінічного
відділення (а.с. 35).

Наказом міської лікарні № 3 від 25
листопада 2005 року № 111-р було проведено
приєднання Нікопольської міської
поліклініки консультативно -
діагностичної допомоги до міської
лікарні № 3 у якості філії
поліклінічного відділення та
прийнятті відповідні організаційні
заходи щодо прийому на баланс міської
лікарні № 3 приміщення, обладнання,
інвентарю міської поліклініки
консультативно - діагностичної
допомоги, бухгалтерські документи,
внесення змін до штатного розпису,
прийняття на облік архівних даних і
трудових книжок працівників міської
поліклініки консультативно -
діагностичної допомоги (а.с. 36).

На підставі наказу № 57 § 2 від 01 грудня
2005 року ОСОБА_2 був переведений на
роботу до філії поліклінічного
відділення міської лікарні № 3, про що
зроблено запис № 15 в його трудовій
книжці. Переведення він не оспорював, з
вказаним записом ознайомлений (а.с.80).

Нікопольська міська Рада своїм
рішенням № 38-16/VІ від 20 січня 2012 року
припинила КЗОЗ «Міська лікарня № 3»
шляхом приєднання його до КЗ "
Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги", та останній визначений
правонаступником майнових та інших
прав і обов'язків припиненого (шляхом
приєднання) КЗОЗ «Міська лікарня № 3»
(а.с. 37-38).

Наказом № 29 від 30 січня 2012 року
зобов'язано інспектора відділу кадрів
КЗ " Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги " ознайомити працівників КЗОЗ
"Міська лікарня № 3", в тому числі й
позивача, з зазначеним рішенням
міської ради (а.с. 6).

Наказом № 30 від 30 січня 2012 року,
відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП
України, визначене робоче місце ОСОБА_2
- у кабінеті на базі амбулаторії № 5 КЗ "
Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги " за адресою: м. Нікополь, вул.
І. Богуна, 3 (а.с. 7).

Позивач з наказами №№ 29, 30 від 30 січня
2012 року ознайомлений, однак, від
підпису відмовився, що підтверджується
актом № 1 від 30 січня 2012 року, який
складено головним лікарем КЗ
"Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги " Горяною В.В., заступником
головного лікаря з медичного
обслуговування населення Капатура Л.М.,
інспектором відділу кадрів
Тонкошкуровою Н.В. та юрисконсультом
Ткачук Ю.А. (а.с. 96). Даний факт у судовому
засіданні ОСОБА_2, не спростував.

За період з 01 лютого 2012 року по 10 лютого
2012 року позивач не виходив на роботу до
амбулаторії № 5 КЗ "Нікопольська міська
поліклініка консультативно -
діагностичної допомоги " за вказаною
адресою. Ці обставини підтверджено
актами № 1 - № 11 комісії КЗ "
Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги ", які складено за період з 02
лютого 2012 року по 09 лютого 2012 року (а.с.
97-102).

Під час розгляду справи ОСОБА_2,
вказував, що дійсно з 01 лютого 2012 року
жодного дня не виходив на роботу до
амбулаторії № 5 КЗ " Нікопольська
міська поліклініка консультативно -
діагностичної допомоги ", що
розташована за адресою: м. Нікополь,
вул. І. Богуна, 3, бо вважав, що
відповідач, незаконно, без згоди,
перевів його на інше місце роботи. До 10
лютого 2012 року він щодня приходив до
КУОЗ "НМПКДД", що знаходиться: м.
Нікополь, вул. Лапинська, 49. Однак, з 13
лютого 2012 року доступ до приміщення
цієї установи припинено.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, який укладено на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом за прогул без поважних причин.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд 1 інстанції аргументовано не
прийняв доводи ОСОБА_2, про те, що
позивач, по день звільнення, постійно
працював в КУОЗ " Нікопольська міська
поліклініка консультативно -
діагностичної допомоги», яка є
юридичною особою та ніколи не була
філією поліклінічного відділення КЗОЗ
"Міська лікарня № 3", бо вони нічім не
доведені. Однак, факт його переводу з 01
грудня 2005 року на роботу до вказаної
філії знайшов своє підтвердження.

Крім того, не знайшли свого
підтвердження й доводи позивача про те,
що КЗ "Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги " незаконно та без згоди,
перевів його на інше місце роботи, бо як
вбачається з наказу № 30 від 30 січня 2012
року ОСОБА_2, відповідно до вимог ч. 2 ст.
32 КЗпП України, була переміщена в КЗ "
Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги ", у межах м. Нікополя, з
дорученням роботи за тією ж
спеціальністю та посадою і з тими ж
істотними умовами праці.

За ч. 4 ст. 36 КЗпП України в разі зміни
власника підприємства, а також його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. З позивачем трудовий
договір не припинявся, тому його згода
на переміщення не була потрібна.

При звільненні ОСОБА_2, відповідач
виконав вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України
стосовно витребування в нього
письмових пояснень про причини не
виходу на роботу, однак надати
пояснення позивач відмовився, про що
складено акт (а.с. 104)

Наказом головного лікаря КЗ "
Нікопольська міська поліклініка
консультативно - діагностичної
допомоги " № 34к від 10 лютого 2012 року
позивач звільнений з роботи з посади
лікаря - отоларинголога КЗ
«Нікопольський центр первинної медико
- санітарної допомоги » за п. 4 ст. 40 КЗпП
України - прогул без поважних причин з 01
лютого 2012 року (а.с. 106).

Судом встановлено, що відповідач
виконав вимоги ст. 43 КЗпП України, бо 11
лютого 2013 року профком надав згоду на
звільнення позивача за прогул без
поважних причин (а.с. 107). ОСОБА_2,
запрошувалася на засідання
профспілкового комітету, але його
проігнорував, про що не заперечував під
час розгляду справи.

Суд дійшов до правильного висновку, що
відповідач не порушив Закон при
звільненні позивача та не завдав
ОСОБА_2, моральної шкоди.

Також суд дійшов до правильного
висновку, що до пропущення ОСОБА_2,
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору про звільнення з
роботи, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, з поважних причин, оскільки
йому не було не була вручена копія
наказу № 34к від 10 лютого 2012 року про
звільнення з роботи. Про те, що він
звільнений з роботу за ст.. 40 п. 4 КЗпП
України йому стало відомо 31 травня 2012
року після звернення за допомогою за
захистом порушених прав на працю до
депутата обласної ради Шевченко В.К., та
отримання ним в цей день копії наказів
КЗ «Нікопольський центр первинної
медико - санітарної допомоги». Тому
строк, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП
України для звернення до суду з позовом
про визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, підлягає
поновленню.

Стосовно записів до трудової книжки
ОСОБА_2, то судом встановлено, що
позивач 01.06.2009 року, був ознайомлений з
ними, про що свідчать його підписи (а.с.
80).

Оскільки доведено факт переведення
позивача з 01 грудня 2005 року на роботу до
філії поліклінічного відділення КЗОЗ
"Міська лікарня № 3", суд дійшов до
обґрунтованого висновку, що запис № 16 у
трудовій книжці щодо переводу ОСОБА_2,
до вказаної установи внесено
правильно, згідно наказу № 57 § 2, який
він не оскаржує. Недійсність наступних
записів позивач пов'язує саме з записом
№ 15 та № 16, тому підстав для
задоволення вимог і в цій частині,
немає.

Позивач пропустив тримісячний строк
звернення до суду про вирішення
трудового спору про визнання недійсним
записів в його трудовій книжці без
поважних причин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, вказані висновки суду
зроблені без порушення норм
матеріального та процесуального права,
оскільки позивач не скористався
наданими йому правами, не обґрунтував
свої позовні вимоги та не надав суду
доказів на їх підтвердження, а згідно
із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів, наданих сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірного звільнення є
безпідставними, оскільки позивачем на
підтвердження свої позовних вимог не
надано суду належних доказів та не
вказано на них в апеляційній скарзі, а
тому колегія суддів вважає, що вони не
обґрунтовані та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 03
червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: