18.11.2013 Єдиний унікальний номер 2-4961/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначила, що 26.12.1996 року померла ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, були визнані спадкоємцями спадкодавця, в рівних частках кожний.

11.03.1999 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою позивачу та відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

13.03.2009 року випадково, в особистих речах спадкодавця позивач знайшла заповіт спадкодавця від 18.10.1989 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Відповідно до вказаного заповіту все майно, що належить спадкодавцю, остання заповідає на користь своєї дочки-позивача.

Третя особа-Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, порушивши вимоги чинного законодавства, не перевіривши наявність заповіту, видала позивачу та відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спадкове майно, на яке видане свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з наступного: 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний.

Згідно заповіту, спадкодавець заповідав позивачу все належне майно, відповідно позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, набуває право власності на 13/24 частин жилого будинку №5, що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м.

На підставі викладеного просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, видане державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 на ім.*я ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_1 одноособовою спадкоємицею ОСОБА_3 за заповітом №1-6825 від 18.10.1989 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що ОСОБА_1 є його рідною сестрою. Мама - ОСОБА_3 померла 26.12.1996 року. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 13/24 частин домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.1-й Проздний,5. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були вони з сестрою ОСОБА_1, бо старший брат, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був інвалідом дитинства 1-ї групи помер у 1992 році, тому вони вдвох звернулися до Друго дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги.

Державний нотаріус, що приймав заяви про прийняття спадщин, згідно до діючого на момент смерті матері ОСОБА_3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.1994 року за №18/5, повинен був перевірити наявність заповітів від імені ОСОБА_3, якщо такі були.

Як видно зі спадкової справи №268 за 1999 рік, відомостей про наявність заповіту від імені ОСОБА_3 не надано.

З цього витікає, що державний нотаріус Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, керувався зазначеною вище Інструкцією 1994 року і проводив перевірку наявності заповіту від імені спадкодавця-Умеренко А.А.

У зв*язку із зазначеним не мав сумнівів стосовно законності даного документу, який зареєстрував у КП «ДМБТІ» та став користуватися частиною домоволодіння, яку з відповідачкою розділили згідно до спільної домовленості. У належній йому частині зробив ремонт, вклавши значні матеріальні кошти. Таким чином, у продовж одинадцяти років користується спадковим майном, яке значно поліпшив за ці роки.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що вона, перебираючи речі матері, більш ніж як через десять років після отримання спадщини та тринадцяти років після смерті матері, знайшла у її речах заповіт від імені ОСОБА_3, датований 18.10.1989 року на користь ОСОБА_1, викликають великі сумніви.

Та обставина, що заповіт знайшовся через тринадцять років після смерті матері, ставиться під сумнів, бо після поховання матері, разом з ріднею перевіряли речі та документи матері, однак там ніякого заповіту не було. Тому наявність даного заповіту викликала підозру стосовно справжності документу.

За життя мати ніколи не казала про бажання скласти заповіт на користь кого-небудь з дітей чи інших осіб, тому наявність заповіту викликає великі сумніви.

Ознайомившись у судовому засіданні з копією заповіту від імені матері, датованого 18.10.1989 року, звернув увагу на підпис, вчинений ніби-то матір*ю. Однак, по причині того, що майже все своє життя прослужив у лавах Збройних Сил, постійно проживав далеко від матері, то впродовж тривалого часу змушені були спілкуватися за допомогою листів. Вона дуже часто писала листи і в кінці кожного листа ставила свій підпис, тому добре знав почерк та підпис матері і може з впевненістю сказати, що наданий до суду заповіт підписаний не матер*ю.

Крім того, як зазначено у наданій до заповіту довідці нотаріуса, даний заповіт складений ОСОБА_3, рік народження-невідомий, адреса зазначена: АДРЕСА_1, тоді як мати була прописана у квартирі АДРЕСА_2.

Тому всі наявні у заповіті неточності і сумніви дають право вважати, що заповіт, наданий до суду, не є дійсним, бо має цілу низку неточностей та підписаний не ОСОБА_3

На підставі викладеного просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 від 18.10.1989 року, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-6825.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 позовну заяву підтримала та просила задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_1 не визнав. Підтримав та просив задовольнити зустрічний позов. В дебатах участі не приймав.

Представник відповідача-Сорока Т.В. первісний позов не визнала та просила в задоволенні первісного позову відмовити. Підтримала зустрічний позову, який просила задовольнити.

Третя особа:Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора- письмово просили розглядати справу у відсутності представника.

Третя особа: КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради-представник в судове засідання не з*явився. Про день, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомляли.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 17 грудня 1996 року померла ОСОБА_3 /а.с.12/.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 13/24 частин жилого будинку №5, розташованого на земельній ділянці розміром 488 кв.м., що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний,5 /а.с.59-60/.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 /а.с.13-15/ та ОСОБА_2 / а.с.51/.

До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.50/.

11.03.1999 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 /а.с.61/, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули право власності по 13/48 частин домоволодіння за адресою: м.Дніпропетровськ,пров.1-й Проїздний, 5 та право власності зареєсторовано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради /а.с.67/.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно пояснень представників позивача, 13.03.2009 року позивачка ОСОБА_1 в особистих речах матері ОСОБА_3, випадково, знайша заповіт від 18.10.1989 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, відповідно до якого усе майно, яке належало спадкодавця ОСОБА_3 вона заповідала ОСОБА_1 /а.с.10/.

В судовому засіданні було заслухано пояснення представника Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, яка пояснила, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 17.12.1996 року видано 11.03.1999 року спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 помилково, оскільки при житті спадкодавець ОСОБА_3 18.10.1989 року склала заповіт на ім.*я ОСОБА_1, який в подальшому не відмінявся.

В судовому засіданні судом було досліджено реєстр №1 реєстрації нотаріальних дій Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з 13.09.1989 року /а.с.160-161/, відповідно до якого за реєстровим №1-825 значиться запис про складання та посвідчення заповіту ОСОБА_3.

Відповідно до п.87 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5 заповіти, посвідчені нотаріусами, і заповіти, передані на зберігання до державного нотаріального архіву, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

В судовому засіданні також було досліджено алфавітну книгу обліку заповітів за 1989 рік /а.с.210/ відповідно до якої за номером 9 значиться запис про складання заповіту ОСОБА_3 за реєстровим номером 1-6825.

Відповідно до п.111-1 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ, що зроблено не було нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори при підготовці та видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, що є грубим порушенням « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України /в редакції 1963 року/ спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом-ч.2 ст.524 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України /в редакції 1963 року/ кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його /не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки/ одному або кільком особам, які входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

У зв*язку з викладеним суд приходить до висновку, що дійсно має місце порушення права позивачки ОСОБА_1 при отриманні спадщини після смерті матері ОСОБА_3, померлої 17.12.1996 року, у зв*язку з чим її право підлягає поновленню в судовому порядку , у зв*язку з чим її позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо визнання її одноособовою спадкоємицею ОСОБА_3 за заповітом від 18.10.1989 року, оскільки ця обставина доводиться самим заповітом і додатково, у судовому порядку, визнанню не підлягає.

Необхідно також зазначити, що дізналася ОСОБА_1 про порушення свого права саме 13.03.2009 року, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків, які були допитані в судовому засіданні, у зв*язку з чим суд вважає, що строк позовної давності позивачкою не пропущено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійснимзадоволенню не підлягає, оскільки з боку позивача за зустрічним позовом, не доведено обставини викладені в позові.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень-ч.3 ст.10 ЦПК України.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_10 судом було призначено судову почеркознавчу експертизу /а.с.105/ але експертиза проведена не була у зв*язку з неможливістю надання висновку судової почеркознавчої експертизи /а.с.117-118/.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України вирішуєчи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягненню підлягають судові витрати у розмірі 540 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст..524, 525, 534, 541, 548, 549 ЦК україни /в редакції 1963 року/, «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, ст..ст.10. 15. 27. 57-60, 62, ч.1 ст.88, 209-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП » ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно-задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.1999 року, видане державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 на ім*я ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 13/24 частин житлового будинку №5, що знаходиться в м.Дніпропетровську, пров.1-й Проїздний.

В задоволенні позову в іншій частині-відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_3 від 18.10.1989 року, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-6825-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 540 грн. 08 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г.Остапенко