Справа № 428/5840/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого суддіАлександрової Н.В.,

при секретаріПлясуля О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири № 30, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, 20, на підставі договору дарування квартири від 17 серпня 2000 року, але в квартирі зареєстровано ще його сина відповідача ОСОБА_2, якого він зареєстрував за проханням останнього, але який в квартирі з часу реєстрації не мешкає за власним бажанням, через що завдає йому збитків через знаходження на реєстраційному обліку, тому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 30, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, 20.

Позивач ОСОБА_1 про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглядати справу у його відсутність, проти задоволення вимог не заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 17 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області 17 серпня 2000 року ОСОБА_3, реєстр №4777, власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1

Відповідно до копії домової книги та довідки КП «ЄРЦ» № 2159 від 18.07.2013 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2.

Як видно з позовної заяви відповідач ОСОБА_2 в квартирі не мешкає вже понад один рік, а саме з моменту реєстрації, у звязку з чим позивач несе тягар утримання квартири, самостійно сплачуючи комунальні послуги за відповідача, який в квартирі не мешкає. Всі ці обставини чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном, квартирою № 30 в будинку № 20 по вул. Танкістів в м. Сєвєродонецьку Луганської області, а відповідач згідно поданої заяви дані обставини визнав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 30, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, 20, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач ОСОБА_1 є власником даної квартири, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку в його квартирі завдає йому збитків через нарахування платежів, як на особу, яка проживає в квартирі та користується комунальними послугами, тому його повинно бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 30, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 30, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, 20.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. П. Александрова