Справа №493/617/13-ц
Провадження № 2/493/331/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2013

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві стверджує, що в м. Балта Одеської області по вул. Жуковського, 16, на земельній ділянці розміром 388 кв. м розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який належав на праві приватної власності батькові відповідача ОСОБА_3, який 24.09.2012 року помер, а його донька, відповідачка по справі, спадщину прийняла як спадкоємець за заповітом, оскільки подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк і після цього розпорядилася спадковим майном на свій розсуд, запропонувала купити його у неї за 20 тис.500 грн., на що позивач дала свою згоду і відповідач запропонувала їй спочатку заплатити гроші за будинок і після отримання грошей, та у нотаріуса оформить цю угоду належним чином, що позивач і зробила, уплатила відповідачу 20 тис. 500 грн., відповідач склала договір купівлі-продажу, підписала його, по акту прийому-передачі передала їй будинок, написала розписку про отримання грошей, але до нотаріуса неодноразово не зявлялася, що вимушує позивача звернутися до суду.

В судове засідання позивач не зявилася, однак направила суду клопотання про розгляд справи без неї, а також в заяві просила задовольнити позов і дала свою згоду на розгляд справи без відповідача, якщо та не зявиться в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не зявилася і направила суду клопотання про розгляд справи без неї, при цьому підтвердила факт продажу будинку позивачу, однак також повідомила, що наміру оформити угоду належним чином не може у звязку з відмовою нотаріуса.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у повному обсязі у звязку з наступним.

Вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями № 16, розташований на земельній ділянці розміром 388 кв. м по вул. Жуковського в м. Балта Одеської області, належав на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування ААА № 507625 від 01.10.1996 року, посвідчений Балтською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3693, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Балтського районного бюро технічної інвентаризації №36259265 від 15.11.2012 року, реєстраційний номер 3819 4323, який ще при житті склав на відповідачку заповіт, що підтверджується цим заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу 17.04.2001 року, реєстр № 863.

Той факт, що відповідач прийняла спадщину, підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Одеської області № 191/02-14 від 25.03.2013 року про те, що за заявою відповідача було відкрито спадкову справу № 65//2013, однак видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості у звязку з відсутністю у відповідача оригіналів правовстановлюючих документів.

При розгляді справи встановлено, що спадкодавець ще при житті самовільно побудував гараж літ. З і погріб літ. З1.

Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, право власника на забудову здійснюється ним за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, а згідно з ч.3,5 ст.378 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, н вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно технічного висновку КП « Одеське обласне архітектурно-планувальне бюро» № 35 від 11.06.2012 року, гараж і погріб мають позитивні конструктивні характеристики і можуть бути визнані працездатними і придатними до подальшої експлуатації.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку від 25.03.2013 року, згідно якого відповідач продала, а позивач купила цей будинок за 20 тис.500 грн. і по акту прийому-передачі від 25.03.2013 року відповідач передала, а позивач прийняла будинок.

Відповідно до розписки, написаної 25.03.2013 року ОСОБА_2, вона отримала від позивача вищевказану суму грошей і взяла зобовязання оформити угоду належним чином.

Згідно рекомендацій викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї не має, оскільки нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину , тому втрачена можливість посвідчення вищевказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 25.03.2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, при цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Що ж стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівля або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти(крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, зазначені норми законів, приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, повинна перебувати у власності відчужувача цього будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220,334, 377, 640,657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст.10,11,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в м. Балта Одеської області по вул. Жуковського № 16, на земельній ділянці розміром 388 кв. м між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, укладений 25 березня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, позначений на схематичному плані під літ. А, з господарськими будівлями, а саме: прибудовою літ. а, прибудовою літ.а1, сараєм літ. В, сараєм літ. Г, сараєм літ. Д, сараєм літ. Є, вбиральнею літ. Ж, гаражем літ. З, погребом літ. З1, огородженням № 1, хвірткою № 2, розташованого в м. Балта Одеської області по вул. Жуковського № 16, на земельній ділянці розміром 388 кв. м., який раніше належав ОСОБА_3, померлому 24 вересня 2012 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд в 10-денний строк з дня отримання сторонами рішення суду.

С У Д Д Я