Справа № 465/152/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3195/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі, про зміну формулювання причини звільнення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі, про зміну формулювання причини звільнення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 08.08.2006 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір на невизначений строк. 12.05.2010 року ним було подано заяву з проханням припинити трудові відносини із застосуванням підстави, передбаченої п. 1 ст. 36 КЗпП України. 02.06.2010 року адміністрацією ТОВ «Сандора», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу № 250-у від 02.06.2010 року його було звільнено з даної посади. 26.05.2010 року ним на адресу відповідача рекомендованим листом було скеровано клопотання про залишення без розгляду заяви від 12.05.2010 року про припинення трудових відносин. Вважає, що працедавець не мав права розривати з ним трудовий договір на підставі поданого клопотання.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про поновлення на роботі, виплату заборгованості по заробітній платі, про зміну формулювання причини звільнення - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм процесуального права. Судом не досліджено докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, якими він обґрунтовував свої вимоги. Заява «…уволіть меня по соглашенію двух сторон…» є недопустимим доказом в суді, оскільки ст. 10 Конституції України, ст. 11 ЗУ «Про мови в Українській РСР» вказують на те, що мовою роботи, діловодства і документації, а також взаємовідносин державних, партійних, громадських органів, підприємств, установ і організацій є - українська. У випадках, передбачених ч. 2 ст. 3 цього Закону, мовою роботи, діловодства і документації поряд з українською мовою може бути і національна мова більшості населення тієї чи іншої місцевості, а у випадках, передбачених ч. 3 цієї ж статті мова, прийнята для населення даної місцевості. Відділ кадрів, до якого він звернувся, розміщений у м. Львові по вул. Пасіки Зубрицькі, 6, де російська мова не є прийнятною для більшості населення. Вважає, що суд не захистив його конституційне право на працю передбачене ст. 43 Конституції України, та в порушення ППВС України № 9 від 06.09.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якої діяльність судів по розгляду трудових спорів повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав та законних інтересів підприємств, установ та організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників в дусі свідомого і сумлінного ставлення до праці, захистив інтереси лише працедавця.

Просить скасувати рішення районного суду, та ухвалити нове, яким поновити ОСОБА_2 на роботі.

Відповідач - ТзОВ «Сандора» будучи належним чином повідомлене, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а. с. 102), в судове засідання апеляційної інстанції не зявилося, причину своєї неявки суду не повідомило, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації, уповноваженим ним органом чи фізичною собою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник, уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією з підстав для припинення дії трудового договору, що безпосередньо випливає з його договірної природи, є правило, визначене п. 1 ст. 36 КЗпП України, припинення трудового договору за угодою сторін.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

08.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір на невизначений строк.

12.05.2010 року позивачем було подано заяву з проханням припинити трудові відносини по угоді сторін з 02.06.2010 року, тобто з застосуванням підстави, передбаченої п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 20).

Згідно наказу № 250-у від 02.06.2010 року адміністрацією ТОВ «Сандора», на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, позивача було звільнено з даної посади (а.с. 3).

26.05.2010 року на адресу відповідача позивачем рекомендованим листом було скеровано клопотання про залишення без розгляду заяви від 12.05.2010 року про припинення трудових відносин, проте дана заява не була задоволена.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. При цьому ініціатива про припинення дії трудового договору може виходити від будь-якої із сторін трудового договору.

Пунктом 18 цієї ж Постанови передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевірити їх відповідність законові.

Як убачається з матеріалів справи, а саме копії заяви від 12.05.2010 року, позивач просив звільнити його за угодою сторін з 02.06.2010 року.

Наказом ТзОВ «Сандора» № 150 від 12.05.2010 року «Про звільнення по угоді сторін з 02.06.2010 року», ОСОБА_2 - за досягнутою згодою 12.05.2010 року звільнено з 02.06.2010 року за угодою сторін (а.с. 21).

Згідно з наказом ТзОВ «Сандора» № 250-у «Про припинення трудового договору (контракту)» звільнено ОСОБА_2 02 червня 2010 року за угодою сторін (а.с. 22).

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. В матеріалах справи відсутня згода відповідача - ТзОВ «Сандора» про анулювання домовленості про звільнення позивача за угодою сторін та подальше його поновлення на роботі, а тому поновити позивача на роботі не було підстав, що вірно взяв до уваги суд першої інстанції.

При цьому, слід зазначити, що на відміну від звільнення з ініціативи працівника за ст. 38 КЗпП України, можливість продовження роботи протягом двох тижнів та відкликання працівником заяви про звільнення, в даному випадку законом не передбачена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом та його представником не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_4