У Х В А Л А

25.09.2013 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Сарай А.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ спільно набутого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ спільно набутого майна подружжя.

Ухвалою суду від 16.09.2013 року позовні вимоги розєднано, виділено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в окреме провадження, матеріали в частині виділених позовних вимог про поділ майна подружжя передано до канцелярії суду для визначення судді автоматизованою системою документообігу суду.

Матеріали в частині виділених позовних вимог зареєстровано в іншу справу та 24.09.2013 року канцелярією суду передано судді Сарай А.І. для розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку про можливість прийняття справи до свого провадження.

Одночасно вважаю, що подальше провадження у справі проводити неможливо, оскільки позивачка при зверненні до суду не дотрималася приписів закону щодо оформлення позовної заяви.

Позовна заява не відповідає вимогам п.п. 4, 6 ч. 2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, оскільки не містить ціну позову щодо вимог майнового характеру, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування та до заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору відповідно до ціни позову.

Зокрема, позивачкою заявляються вимоги майнового характеру, а саме вона просить поділити майно набуте за час шлюбу з ОСОБА_2, виплативши їй компенсацію у розмірі половини вартості автомобіля, а саме 5750 доларів. Оскільки позивачкою заявляються вимоги майнового характеру, то ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості даного майна.

Підпунктом а) ч. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Надана позивачкою до позовної заяви квитанція про сплату судового збору у розмірі 229,40 грн. не є доказом сплати судового збору в повному обсязі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене, вважаю, що до позовної заяви слід застосувати правила ст. 121 ч. 1 ЦПК України та залишити її без руху, надавши позивачці строк для усунення недоліків, а саме зазначити у позовній заяві ціну позову, додати до заяви документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до ціни позову

Керуючись ст.ст. 118, 121 ч. 1 ЦПК України,

У Х В А Л ИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя прийняти до свого провадження.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність усунення зазначених в даній ухвалі недоліків позовної заяви протягом пяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Розяснити ОСОБА_1, що у разі невиконання ухвали в повному обсязі позовна заява буде залишена без розгляду.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_3