Справа №4c/489/320/13
УХВАЛА

02 грудня 2013 р. суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Губницький Д.Г., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ м. Миколаєва ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 40737363 від 18 листопада 2013р. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 127,53 грн., ВП № 40737460 від 18 листопада 2013р. про стягнення виконавчого збору в сумі 127,53 грн., ВП № 40737298 від 18.11.2013р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50 грн., ВП № 40737409 від 18 листопада 2013р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими матеріалами суд дійшов до наступного.

Виконавчий збір це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчиняти певні дії, та рішення по поновлення на роботі. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі ї невиконання самостійно, виконується примусово. Таке визначення виконавчого збору зазначено у пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду від 13 грудня 2010р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, яка не виконана самостійно боржником, є підставою для її примусового виконання.

В цьому ж пункті зазначеної постанови пленуму з посиланням на пункт 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами . Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведення виконавчих дій і накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документі незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані. Цією ж постановою пленуму розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведення виконавчих дій і накладення штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

За такого, відсутні підстави для розгляду даної скарги в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 2 статті 122 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, у відкритті провадження за скаргою слід відмовити, а скаргу з всіма доданими до неї документами надіслати заявнику.

На підставі наведеного, керуючись ст. 122 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження по справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ м. Миколаєва ОСОБА_3.

Ухвала можу бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя Д.Г. Губницький