АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Корчевний Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф. , Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, третя особа - Директор комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва Козловська Світлана Станіславівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, третя особа - Директор комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва Козловська Світлана Станіславівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві зазначає, що з 13 січня 2011 року до незаконного звільнення 27 березня 2012 року вона займала посаду першого заступника директора КП «Дирекція».

Позовні вимоги обґрунтовує тим що, її було незаконно звільнено з посади першого заступника КП «Дирекція», зокрема при звільненні працівника у зв»язку із скороченням штату працівників підприємство повинно було підготувати техніко-економічне обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, що обов»яково погоджується з профспілковим комітетом, чого відповідач не зробив.

Крім того, вказує, що у зв»язку із скороченням штату працівників їй повинні були надати переважне право на залишення на роботі або пропозицію надання іншої роботи на даному підприємстві, що підприємство в порушення норм чинного законодавства також не зробило.

Позивач вказує, що реорганізація підприємства не є підставою для розірвання трудового договору, крім того зазначає, що розірвання трудового договору відбулося без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, третя особа - Директор комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва Козловська Світлана Станіславівна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить суд апеляційної інстанції рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що в документі в якому їй нібито була запропонована інша посада, а також на наказі про звільнення, та в журналі обліку трудових книжок її підпис відсутній, точніше підпис відтворено за допомогою факсиміле. Вказує, що ці документи є підробленими, вона не була з ними ознайомлена та не розписувалася.

Посилається на те, що реорганізація підприємства, що стала підставою для скорочення штату працівників, була проведена без згоди власника, а саме Київської міської ради, та без участі трудового колективу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2009 року працювала в КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації», однак за Наказом №46 від 23.03.2012 року звільнена з посади першого заступника директора КП у зв»язку з скороченням штату (а.с.13, 58)

Скорочення штату відбулось згідно Наказу №27 від 27.01.2012 року «Про скорочення штату та внесення змін в штатний розпис», відповідно до якого у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізацію підприємства та скороченням штату працівників скорочено посаду першого заступника директора, виведено зазначену посаду з штатного розпису, затверджено новий штатний розпис, відділу кадрів та бухгалтерії наказано здійснити необхідні дії щодо звільнення ОСОБА_1 згідно п.1 ст. 40 КЗпП України та провести з нею належні розрахунки. (а.с.47)

В апеляційній скарзі апелянт зазначала, що наказ №27 від 27.01.2012 року «Про скорочення штату та внесення змін в штатний розклад підприємства» та наказ №46-к від 23.03.2012 року «По особовому складу» є незаконними та підлягають скасуванню, однак колегія суду не погоджується з таким посиланням, так як згідно ч. 3 ст. 64 ГК України підприємства самостійно визначають свою організаційну структуру, встановлюють чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до вимог чинного законодавства України, підприємство своєчасно подало до районного Центру зайнятості всі необхідні документи в тому числі, наказ №07 від 03.01.2012 року «Про внесення змін в штатний розклад та структуру підприємства» та списки працівників, які підлягають скороченню.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що реорганізація підприємства відбувалась, шляхом об»єднання двох структурних підрозділів підприємства - це ЖЕК 305 та ЖЕК 308, що потягло за собою скорочення працівників та внесення змін до штатного розкладу, а тому згода і вказівка на те власника- не потребувалася.

Посилання апелянта на те, що в порушення трудового законодавства її звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету підприємства, проте колегія суду, вказує, що таке посилання спростовується матеріалами справи, так як письмову згоду профспілкового комітету відповідач отримав 18.09.2012 року, оскільки ОСОБА_1 постійно не з»являлася на засідання профспілкового комітету.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» підприємство не позбавлене права запитати згоду профспілкового комітету на звільнення працівника після його звільнення, зокрема під час підготовки судового засідання в справі щодо поновлення на роботі звільненого працівника, а тому колегія суду зазначає, що одержання згоди профспілки - попередньо чи потім є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне за собою поновлення працівника на роботі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 була повідомлена за два місяці до дати звільнення про скорочення посади(а.с.17), що підтверджує особистий підпис апелянта.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що, оскільки вона знаходилась за заявою у відгулах, її факсиміле знаходилось на роботі, а тому вона не ставила такі підписи на документах, не розписувалась на них, та не ознайомлювалась. Проте із матеріалів справи вбачається, що за період роботи ОСОБА_1 підприємством не замовлялася та не виготовлялася факсимільна печатка підпису апелянта, більше того, підприємству взагалі не було відомо про наявність такої печатки у апелянта, доступу працівники підприємства до нього не мали, а яким чином розписувалася ОСОБА_1 на документах ніхто не звертав уваги.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду від 16 грудня 2013 року на запитання де наразі знаходиться зазначена печатка ОСОБА_1 зазначила, що на даний момент така печатка факсимільного підпису знаходиться у неї.

Стосовно посилання апелянта на переважне право залишення на роботі, колегія суду зазначає, що відповідно до наказу про скорочення штату працівників скороченню підлягала лише одна посада - першого заступника директора, яку займала ОСОБА_1, а тому фактично конкуренції між працівниками, що підлягали звільненню не було. Також ОСОБА_1 пропонували іншу посаду, а саме інженера 2-ї категорії, однак апелянт відмовилася зайняти запропоновану посаду, що підтверджується матеріалами справи. (а.с.108).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях.

Тому колегія суду вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді