Справа № 2/489/1150/13
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 серпня 2013 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про договору купівлі-продажу квартири дійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, свої вимоги обґрунтував тим, що 02.08.1996 року між його матірю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір був оформлений на Товарній біржі Віконт-Т за № 239 та зареєстрований Миколаївським БТІ за № 16765 від 02.09.1996. Сторонами за договором було виконано усі суттєві умови.

18.10.1999 померла його мати ОСОБА_4 і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеної квартири, однак, нотаріус відмовляється видати свідоцтво про право власності на спадщину в звязку з тим, що договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально не посвідчено.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 17.10.1999.

15.08.2013 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог у відповідності до ст. 31 ЦПК України в якій позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та відповідачами дійсним.

Ухвалою суду від 16.08.2013 позовні вимоги в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 в Миколаєві в порядку спадкування, за заявою позивача залишено без розгляду.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про місце й час розгляду справи були повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

02 серпня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Зазначений договір був оформлений на Універсальній Товарній Біржі Віконт -Т за № 239 та зареєстрований Миколаївським БТІ № 16765 від 02.09.1996. Сторонами за договором було повністю виконано усі суттєві умови договору.

Статтею 227 ЦК УРСР (1963 р., що діяв на час укладення договору) визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Як вбачається з реєстраційного напису від 02.09.1996 право власності та договір зареєстровані Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, яке підпорядковане Миколаївській міській раді.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоди, визнати угоду дійсною. При цьому наступне нотаріальне посвідчення угоди не потрібно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1. ЇЇ право посвідчене реєстраційним написом та довідкою від 06.03.2012 (а. с. 9).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП № 011566 ОСОБА_4 померла 17 жовтня 1999 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва зроблено актовий запис № 4631.

Відповідно до довідки від 27.07.2012 ЖКП "Південь" на час смерті ОСОБА_4 разом з нею за адресою АДРЕСА_3 був зареєстрований позивач, який вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 47, 227 ЦК УРСР (1963 р.), керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 31, 60, 62, 212-214, 226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про договору купівлі-продажу квартири дійсним задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу на квартири АДРЕСА_1, укладений 02 серпня 1996 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з одного боку, і ОСОБА_5 з іншого боку, та зареєстрований Універсальною Товарною Біржею Віконт-Т за № 239 дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв