Справа №2-337/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2013 року м.
Болехів
Болехівський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді
Поляниця М.М.

з участю: секретаря судового
засідання Ганчар Т.І.

відповідача
ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Долинської районної
державної нотаріальної контори
Івано-Франківської області «Про
визнання заповіту нейдійсним»,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з зазначеною
позовною заявою обґрунтовуючи свої
вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_4, яка проживала
в належному їй на праві приватної
власності будинку по АДРЕСА_1. Після
поховання матері звернувся в Долинську
районну державну нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини де
дізнався, що мати за життя, а саме 12
грудня 1998 року склала заповіт, яким
заповіла все своє майно ОСОБА_1 Вважає,
що оскільки його мати у 1996 році тяжко
захворіла на голову, перебувала на
обслуговуванні в територіальному
центрі, то вчинила заповіт коли не
усвідомлювала значення своїх дій і не
могла керувати ними. Просить визнати
недійсним заповіт ОСОБА_4 від 12 грудня
1998 року, посвідчений нотаріусом
Долинської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5 та зареєстрований у
реєстрі за № Д-397 на ім'я ОСОБА_1

В ході судового розгляду представник
позивача по дорученню піжтримав
заявлений позов з підстав викладених у
позовній заяві додатково зазначивши,
що спадкодавець хворіла на
гіпертонічну хворобу. Про стосунки
ОСОБА_4 та подружжя ОСОБА_1 йому нічого
не відомо.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнав та зазначив, що з чоловіком
покійної ОСОБА_4 разом працювали. Після
смерті батька позивача у 1994 році
помагав його матері по господарству.
ОСОБА_4 не хворіла, раніше працювала
засідателем у суді. Причиною смерті був
крововилив дванадцятипалої кишки. Він
організував її похорони. Позивач
приїзджав до матері раз на 3-4 роки.
Просить у позові відмовити.

Завідувач Долинської долинської
державної нотаріальної контори в
судовому засіданні позов не визнала та
зазначила, що заповіт був складений та
посвідчений у відповідності до діючого
законодавства. Заповіт був посвідчений
у нотаріальній конторі. Волевиявлення
спадкодавця було вільним і відповідало
її волі. Дієздатність ОСОБА_4 вона
перевірила. Їй відомо, що стосунки між
позивачем і його матір'ю були
напружені. Просить у позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду показала, що як соціальний
працівник обслуговувала ОСОБА_4
Допомагала оплачувати комунальні
послуги, оформляти субсидію. ОСОБА_4
була нормальною жінкою. Самостійно
ходила при необхідності в лікарню.

З прослуханих показань свідків, даних
ними у попередніх судових засіданнях,
вбачається:

- свідок ОСОБА_8, показала, що
спадкодавець говорила, що оформить
будинок на сина ;

- свідок ОСОБА_9 суду показав, що йому не
відомо про хворобу ОСОБА_4;

- свідок ОСОБА_10 суду показала, що
ОСОБА_4, яка була її бабусею боліла
голова, вона падала.;

- свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
вказала, що приносила пенсію ОСОБА_4.
Бачила у неї ОСОБА_1 Жалілася з приводу
того, що син далеко.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, перевіривши матеріали справи,
дослідивши надані докази, давши їм
правову оцінку, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами, які беруть
участь у справі.

Нормами ст.534 ЦК України (в редакції 1963
року), що діяла на час складання
заповіду ОСОБА_4 (12 грудня 1998 р.) було
передбачено, що кожний громадянин може
залишити за заповітом усе своє майно
або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям. Заповідач
може у заповіті позбавити права
спадкоємства одного, кількох або всіх
спадкоємців за законом.

Згідно ст.541 ЦК України (в редакції 1963
року) заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Судом встановлено, і таке
підтверджується матеріалами справи, що
12 грудня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт,
яким усе належне їй майно заповіла
відповідачу по справі ОСОБА_6 Вказаний
заповіт посвідчений державним
нотаріусом Долинської районної
державної нотаріальної контори та
зареєстрований у реєстрі за №Д-397 (т.1
а.с.171).

Оспорюваний заповіт укладено у
письмовій формі з дотриманням діючих
на час складання заповіту вимог
ст.ст.34,41,43,44 Закону України «Про
нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року N 18/5.

Позивач, як на підставу своїх вимог про
визнання заповіту недійсним
покликається на те, що його мати ОСОБА_4
при складанні заповіту не
усвідомлювала своїх дій і не могла
керувати ними, оскільки у 1996 році
захворіла на голову і у неї часто
виникали приступи.

Згідно акту №310 амбулаторної
посмертної судово-психіатрачної
експертизи від 21 по 28 жовтня 2013 року на
досліджувану ОСОБА_4 1929 року
народження, призначеної за клопотанням
позивача, вбачається, що підекспертна
ОСОБА_4 психічними розладами не
страждала. На період складання
заповіту 12 грудня 21998 року перебувала в
стані при якому була здатна
усвідомлювати свої дії і керувати
ними(т.2 а.с.1-4).

З листа Болехівської центральної
міської лікарні від 11 січня 2013 року за
№68/13 вбачається, що ОСОБА_4 1929 року
народження в період з 16 січня 2001 року по
2011 рік на диспансерному обліку у
психіатра не знаходилась(т.1 а.с.205).

З відповіді Долинької центральної
районної лікарні від 22 січня 2013 року за
№104/01-19/12 вбачається, що ОСОБА_4 1929 року
народження в період 1990-2001 роках за
психіатричною допомогою не зверталась,
на психіатричному обліку не перебувала
(т.1 а.с. 212).

В оглянутій в судовому засіданні
амбулаторній карті 12552 ОСОБА_4, яка
надавалась експертам ОКПНД для
проведення посмертної
судово-психіатричної експертизи,
відсутні записи лікарів щодо надання
спадкодавцю медичної допомоги з
приводу психічних захворювань.

Суд визнає покази свідка ОСОБА_10 в
частині, що ОСОБА_4 хворіла на голову, як
такі, що не підтверджують перебування
спадкодавця на час складання заповіту
у стані в якому вона не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Допитані в ході судового засідання
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 не
вказали, що ОСОБА_4 хворіла на будь-яке
психічне захворювання. З їхніх показів
вбачається, що спадкодавець була
грамотною, самостійно читала, писала.

В ході судових засідань не здобуто
жодних доказів, того, що спадкодавець
ОСОБА_4 хворіла на будь-яку психічну
хворобу і на час складання заповіту 12
грудня 1998 року не усвідомлювала
значення своїх дій і не могла керувати
ними, таких доказів не надано і
позивачем.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Долинської районної державної
нотаріальної контори
Івано-Франківської області «Про
визнання заповіту нейдійсним» слід
відмовити за недоведенністю позовних
вимог.

Питання судових витрат суд вирішує у
відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного ст.ст.534,541 ЦК
України (в редакції 1963 року),
ст.ст.34,41,43,44 Закону України «Про
нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 14
червня 1994 року N 18/5, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215,218 ЦПК України,
суд, -

р і ш и в :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Долинської
районної державної нотаріальної
контори Івано-Франківської області
«Про визнання запові-ту нейдійсним»
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Болехівський міський суд шляхом подачі
в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
М.М.Поляниця