Справа № 265/4793/13-ц
Провадження № 2/265/1935/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2013 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого на її користь з відповідача в судовому порядку були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно. У період з 08.12.2011 року по 16.05.2013 року відповідач аліменти на сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 13699,00 гривень. Відповідно до ст. 196 СК України розмір пені у зазначений період становить 36019,17 гривень. Просила стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за аліментами та суму нарахованої пенсі за прострочення їх сплати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги визнав частково та пояснив, що між ним та позивачем існувала усна домовленість, за якою він на протязі останніх 1,5 року здійснював оплату дитячого садка, купував речі для дитини. Постійного місця роботи він не має, у звязку із чим регулярно вживає заходів до працевлаштування, проте його спроби марні. На даний час надає посильну матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 100,00 гривень на місяць. Наявність заборгованості за аліментами визнає та згодний її погашати. Розмір нарахованої неустойки вважав безпідставним у повному обсязі та просив відмовити у її стягненні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в сенсі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами у справі, не підлягають доказуванню.

Так, встановлено, що з 24 листопада 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2012 року, яке набрало чинності 23 лютого 2012 року, шлюб між ними розірвано.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 202908, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 08.07.2008 року, ОСОБА_4 народився 25 червня 2008 року, про що вчинено актовий запис № 550. Батьками зазначені: батьком ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1.

Згідно із довідкою № с-3/208, виданою Орджонікідзевським відділом ДВС Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 26.03.2013 року, на примусовому виконанні у зазначеному відділі ДВС знаходився виконавчий лист № 2-3737 від 04.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно. Виконавче провадженні за вказаним виконавчим листом 23.05.2013 року було закінчено, виконавчий документ направлено для виконання за належністю до ВДВС Алчевського МУЮ у Луганській області.

При цьому з наведеної довідки вбачається, що відповідачеві ОСОБА_2 до сплати були нараховані наступні суми аліментів: з 08.12.2011 року 552,00 грн.; у 2012 році: за січень 744,00 грн., за лютий 694,00 грн., за березень 423,00 грн., за квітень 877,00 грн., за травень 765,00 грн., за червень 777,00 грн., за липень 777,00 грн., за серпень 777,00 грн., за вересень 850,00 грн., за жовтень 850,00 грн., за листопад 850,00 грн., за грудень 850,00 грн.; у 2013 році: за січень 860,00 грн., за лютий 860,00 грн., за березень 860,00 грн., за квітень 860,00 грн., по 16.05.2013 року 443,00 грн.

Жодна із зазначених сум є не сплаченою відповідачем ОСОБА_2 і по сьогодення, у звязку із чим за період з 08.12.2011 року по 16.05.2013 року за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 13669,00 гривень.

Наведений розмір заборгованості за присудженими до стягнення аліментами у повному обсязі визнано та не спростовано відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні.

При цьому суд не бере до уваги доводи ОСОБА_2 щодо надання у минулому матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, оскільки такі доводи заперечувалися в ході судового розгляду справи ОСОБА_1 і жодних доказів на їх підтвердження відповідачем надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, застосування відповідальності у вигляді нарахування неустойки повязане саме із винними діями особи, яка зобовязана сплачувати аліменти, тобто ОСОБА_2

Форма вини (умисел чи необережність) платника аліментів у даному випадку значення не має, про наявність незалежних від ОСОБА_2 обставин, за яких утворилася дана заборгованість, не заявлено, а тому суд вважає, що відповідач має нести передбачену ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів.

У даному випадку неустойка повинна обчислюватися на кожну суму реально існуючої у конкретному місяці заборгованості, виходячи з кількості днів прострочення від дати, наступної за датою, коли мали бути сплачені аліменти, та до дати фактичної сплати заборгованості і з наступним зменшенням кількості днів прострочення

Розмір пені за предявлений до стягнення період з 08.12.2011 року по 16.05.2013 року суд розраховує наступним чином: (552,00 грн. * 1 % * 525 днів) + (744,00 грн. * 1 % * 501 днів) + (694,00 грн. * 1 % * 470 днів) + (423,00 грн. * 1 % * 442 днів) + (877,00 * 1 % * 411 днів) + (765,00 грн. * 1 % * 381 днів) + (777,00 грн. * 1 % * 350 днів) + (777,00 грн. * 1 % * 320 днів) + (777,00 грн. * 1 % * 289 днів) + (850,00 грн. * 1 % * 258 днів) + (850,00 грн. * 1 % * 228 днів) + (850,00 грн. * 1 % * 197 днів) + (850,00 грн. * 1 % * 167 днів) + (860,00 грн. * 1 % * 136 днів) + (860,00 грн. * 1 % * 105 днів) + (860,00 грн. * 1 % * 77 днів) + (860,00 грн. * 1 % * 46 днів) + (443,00 грн. * 1 % * 16 днів) = 36019,17 гривень.

Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 36019,17 гривень, тим самим задовольнивши предявлений позов у цій частині.

Разом із тим, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Отже, зважаючи на те, що виконавчий лист, за яким з ОСОБА_2 провадиться стягнення аліментів, на сьогодення перебуває на примусовому виконанні, строк його виконання на сьогодення не спив, а також на відсутність між сторонами спору про розмір існуючої заборгованості, її стягнення повинно здійснюватися державним виконавцем відповідно до положень Закону і додаткового рішення суду про таке стягнення наразі не потребується.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення виниклої заборгованості за аліментами.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 360,19 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 15, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за весь час прострочення у розмірі 36019,17 гривень, витрати з оплати судового збору у сумі 360,19 гривень, а разом 36379 (тридцять шість тисяч триста сімдесят девять) гривень 36 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ________________________