Справа №2318/5346/12
2/705/144/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2013 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Прокулевича В.С.

при секретарі Крисюк Л.Л.

за участю адвокатів: ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про визнання недійсним договору довічного утримання,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору довічного утримання, посилаючись на те, що укладений договір довічного утримання від 12 вересня 2009 року укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений з порушенням норм цивільного законодавства України і тому підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3 позов підтримала та пояснила, що 12.09.2009 року між відповідачкою та ОСОБА_7 був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчено державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6. Згідно даного договору відповідачка зобовязувалась утримувати ОСОБА_7, а останній зобовязався передати їй 27/100 частин квартири АДРЕСА_1. Їм з позивачем ОСОБА_3 стало відомо про існування даного договору через 6 місяців з моменту його укладення від органів БТІ.

Даний договір є недійсним, оскільки при укладенні даного договору нотаріусом не був перевірений психічний стан ОСОБА_7, який на момент укладення договору перебував у лікарні і у якого були частими напади епілепсії. Нотаріус зазначила у договорі довічного утримання те, що треті особи не мають права на квартиру. Це не відповідає дійсності, адже крім померлого квартирою користуються вони ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Нотаріус, яка посвідчувала договір, повинна була залучити до даного правочину ОСОБА_3, який є співвласником спільної з померлим кімнати. Також нотаріусом не було взято до уваги те, що частина відчужувала не виділена та те, що в іншій кімнаті проживає вона - ОСОБА_4, яка як і всі решта співвласників користується частиною квартири, яка належить до спільного користування. В оспорюваному договорі завищено вартість 27/100 частин квартири, що відчужується, а також в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 18.08.2009 року нотаріусом ОСОБА_6 зазначено те, що нею посвідчено договір довічного утримання на Ѕ частину квартири. Це є незаконним так, як мова йде лише про частку в розмірі 27/100.

З моменту підписання договору довічного утримання і до моменту смерті відчужував знаходився у лікарні. Протягом цього часу відповідачка умов договору не виконувала, за хворим догляд не здійснювала, вона жила в м.Києві у гуртожитку, де навчається. Приватизація відчужуваної частки була проведена третіми особами без відома померлого, а отже свідоцтво на право власності на імя померлого є незаконною. Все було зроблено дуже швидко і таємно.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_8 та адвокат відповідачки ОСОБА_2 позов не визнали та пояснили, що позивачами пропущені строки звернення до суду з даним позовом. Також те, що частка в спільному майні не виділена в натурі не є підставою для задоволення позову. Думка про те, що між сторонами договору була якась злочинна домовленість і що ОСОБА_7 страждав на психічний розлад є лише припущеннім позивачів, оскільки померлий на обліку у психіатричній лікарні не перебував, значення своїх дій розумів. В свідоцтві про право власності від 18.08.2009 року вказані частки ОСОБА_7 і ОСОБА_3 і на момент укладення договору частка померлого була встановлена більш ніж конкретно. Просили суд відмовити позивачам в задоволення заявленого позову.

Представник Уманської державної нотаріальної контори позов не визнала та пояснила, що при посвідченні вказаного договору державний нотаріус керувалась нормами Цивільного Кодексу України, ЗУ «Про нотаріат»та інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій». Вважає, що підстав для задоволення заявленого позову та визнання договору довічного утримання не недійсним не має.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який працює хірургом онкологом в Уманській міській лікарні, суду пояснив, що ОСОБА_7 помер від онкохвороби при повній ясності розуму та свідомості.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона понад 10 років була співмешканкою померлого. На житло хворого вона не мала ніяких планів, оскільки має своє власне. Про укладення договору довічного утримання з ОСОБА_5 не знала і навіть не цікавилась. ОСОБА_7 помер від онкохвороби і був при повній свідомості до смерті.

Дослідивши матеріали справи, медичну карту №8645/376 стаціонарного хворого, медичну карту №9891 стаціонарного хворого, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення, оскільки:

Відповідно до ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що зміст договору довічного утримання від 12 вересня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суду не надано доказів того, що волевиявлення учасника правочину було не вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Договір довічного утримання від 12 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, укладений у встановленій законом формі та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Твердження позивачів, щодо підстави визнання договору недійсним - є хибними, оскільки відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № 13944 від 17.08.2009 року, ОСОБА_7 належало 27/100 частин квартири АДРЕСА_2, така ж частка в даній квартирі належала й ОСОБА_3, інші 23/50 частки даної квартири належали ОСОБА_4, тобто частки співвласників у спільному майні були визначені до укладення оскаржуваного договору довічного утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 747 ЦК України, якщо відчужувачем є один із співвласників майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном.

Також позивачами не надано суду доказів про те, що при посвідченні договору довічного утримання покійний ОСОБА_7 не міг в повній мірі розуміти значення свої дій та керувати ними і не вказано джерел знаходження таких доказів.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 203, 209, 215, 257, 267, 358, 361, 744, 745, 746, 747 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, про визнання недійсним договору довічного утримання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками процесу до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, через Уманський міськрайонний суд, протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий В.С. Прокулевич