Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Горейко М.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2; відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4; прокурора - Савчук Л.Є., начальника Служби у справах дітей Коломийської міської ради - Івахнюка І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів - Служба у справах дітей Коломийської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матір'ю дитини є її дочка, ОСОБА_7, яка вироком від 17.08.2010року Шевченківського районного суду м.Чернівці засуджена до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та 6 місяців і на даний час відбуває покарання. Внучка ОСОБА_6 з 2006 року проживає із нею та знаходиться на її вихованні і утриманні. Зазначає, що відповідач з 2006 року не бачив дитину, не спілкується з нею та не бере участі у її спілкуванні, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З наведених підстав позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6, а також просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500 грн щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів - Служба у справах дітей Коломийської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину для дітей відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 15.01.2013року і продовжити до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 229грн 40коп судового збору. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покладено на орган опіки та піклування Коломийської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків стосовно дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На її думку, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, безпідставно не взяв до уваги те, що відповідачем не представлено доказів наявності перешкод у його спілкуванні з дочкою протягом 2006-2011років. Апелянт вказує, що твердження відповідача про надання ним регулярно в період з 2006 по 2011року коштів на утримання дитини своїй дружині ОСОБА_7, не заслуговують на увагу, оскільки остання перебуває від вартою з 21.01.2010року. ОСОБА_9 зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Коломийської міської ради від 24.07.2012року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 З наведених підстав рішення суду першої інстанції в частині відмови позбавлення батьківських прав відповідача апелянт просила скасувати та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6.

В засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1, її представник та представник Служби у справах дітей Коломийської міської ради апеляційну скаргу з наведених підстав підтримали.

Апелянт, крім того, пояснила, що внучку на її виховання батьками добровільно було передано ще у 2006 році, і з того часу вона піклується про дитину. Зазначила, що її зять - ОСОБА_3 не є поганою людиною, але дочка в його житті не перебуває на першому місці. Висловила сумнів у тому, що він зможе повноцінно турбуватись про свою дочку та забезпечити її належний розвиток і виховання. ОСОБА_1 також зауважила, що ОСОБА_3 з 2006 року не контактував з дочкою, не турбувався про неї, хоч перешкод у цьому йому не чинилось. Позивачка та її представник вважають, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, не звернув уваги на всі важливі обставини справи, зокрема, на стан здоров'я відповідача, на неможливість забезпечення ним повноцінного розвитку і виховання дитини. Вважаючи оскаржене рішення незаконним, вони просять його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник Служби у справах дітей Коломийської міської ради також вважає, що ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав, оскільки він тривалий час не приймав участь у вихованні і утриманні дочки. На його думку, суд першої інстанції при розгляді даної справи не врахував інтереси неповнолітньої дочки відповідача. Однак, на питання колегії суддів, зазначив, що інформації про можливий негативний вплив на здоров'я та розвиток дитини зустрічей з її батьком у Служби у справах дітей міської ради немає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Відповідач пояснив, що ОСОБА_1 чинила йому перешкоди у доступі до його дитини у 2006-2007 роках, і з цього приводу він тоді звертався із заявами в органи внутрішніх справ. Однак, потім він припинив спроби зустрічей з дочкою. ОСОБА_3 зазначив, що під час відбування покарання добре зрозумів цінність родинних відносин, і тому одразу після умовно-дострокового звільнення у червні 2013року поїхав на зустріч з дочкою. Пояснив також, що дочка пам'ятає його, спілкувалась з ним, і він має намір піклуватись про дитину. ОСОБА_3 повідомив також, що йому в даний час встановлено інвалідність 2-ї групи за загальним захворюванням і призначено пенсію. У судовому засіданні апеляційного суду він визнав, що в даний час продовжує перебувати в Чернівецькому ОПНД, як такий, що хворів наркоманією. Однак, заявив, що наркотичних речовин не вживає, і згідно існуючої процедури його буде з обліку знято, коли мине 5 років з часу взяття на облік в ОПНД. Зазначив, що важких та небезпечних для оточуючих захворювань він немає. У зв'язку із викладеним ОСОБА_3 і його представник вважають, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив дійсні обставини справи, і ухвалив законне рішення. Просять залишити його без змін.

Прокурор висловив думку про те, що встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_7. Тому рішення суду першої інстанції в даній справі вважає законним і обгрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, представника Служби у справах дітей міської ради, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини було пов'язано як з об'єктивними так і суб'єктивними причинами, зокрема: неприязними відносинами з позивачкою та її рідними. Крім того, суд вважав, що відповідач не мав можливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дочки, оскільки перебував у місцях позбавлення волі. Колегія суддів з таким висновком місцевого суду погоджується, оскільки він підтверджується частково поясненнями сторін про обставини, з якими була пов'язана відсутність спілкування батька з дитиною і піклування про неї, копіями вироків судів про засудження батьків неповнолітньої ОСОБА_6 до позбавлення волі (а.с.17; 129-138) та іншими документальними відомостями.

З постанови Сокирянського районного суду від 14 червня 2013року вбачається, що ОСОБА_3 за період відбування покарання в колонії характеризувався позитивно, підтримував соціально-корисні зв'язки з рідними на волі, довів своє виправлення. Тому він був звільнений від подальшого відбування покарання (копія постанови - а.с.94).

Апеляційним судом з'ясовано, що фактично одразу після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 поїхав до дочки, виявляє намір налагодити контакти із своєю дитиною, в подальшому піклуватись про неї.

Представник Служби у справах дітей Коломийської міської ради в засіданні апеляційного суду відзначив, що інформації про те, що зустрічі та спілкування з ОСОБА_3 негативно впливають або можуть вплинути на здоров'я або нормальний розвиток дитини, у нього немає.

ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду не заперечував ту обставину, що він продовжує перебувати на обліку з приводу захворювання на наркоманію. Однак, зауважив, що вже давно не вживає наркотичних речовин, і згідно затвердженої процедури його комісією буде в подальшому буде знято з такого обліку. Колегія суддів вважає, що названий факт без врахування інших встановлених обставин не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що позов до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав було пред'явлено тільки в січні 2013року, тобто після його наміру порушити в судовому порядку питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дочки. В апеляційному суді ОСОБА_1 зазначила, що такий позов, зокрема, було пред'явлено для недопущення передачі дочки відповідачу по причині можливого негативного впливу батька на неї і відсутності впевненості у нормальному розвитку дитини за умови проживання з батьком. Однак, колегія суддів зауважує, що відмова у вимозі щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не може бути автоматично підставою для визначення місця проживання неповнолітньої дочки з батьком за відсутності доказів про те, що це буде відповідати інтересам дитини.

Про ухилення від обов'язків щодо виховання дитини, передбачених п.2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мова може йти тільки за умови винної поведінки особо, свідомого ігнорування неї своїми батьківськими обов'язками. Однак, в матеріалах справи немає беззаперечних, об'єктивних доказів про свідоме ігнорування та ухилення ОСОБА_3 від своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_7. За таких обставин суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

На думку колегії суддів, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку необхідно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, як крайній засіб впливу на нього, не буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, і позитивного результату в долі дитини не дасть. Однак, суд при цьому правомірно попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та зобов'язав орган опіки та піклування здійснювати контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки рішення суду першої інстанції в даній справі в оскарженій частині являється законним і обґрунтованим. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування рішення в оскарженій частині немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 07 серпня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

Я.Ю. Ковалюк