АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/4113/13 Головуючий 1 інстанції: Скотар А.Ю.
Категорія: спадкове Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Ізмайлової Г.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі - Варюшичевій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5, яка постійно мешкала в АДРЕСА_1. Сторони у справі є дітьми померлої, зареєстровані за вказаною адресою та у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що відповідачка повинна бути усунута від права на спадкування за законом у зв'язку з тим, що у ОСОБА_6 протягом тривалого часу до смерті матері склались з останньою неприязні стосунки, відповідачка не допомагала матері матеріально, не цікавилась її життям та здоров'ям, хоча остання потребувала цього, будучи тяжко хворою. За життя ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на своє утримання, який частково був задоволений і з ОСОБА_6 стягнуто на користь нині померлої 1/6 частина усіх видів заробітку відповідачки, проте, остання жодної виплати за рішенням суду не зробила, ухиляючись від обов'язку утримувати непрацездатну матір. Всі витрати з утримання, придбання ліків та по догляду здійснював він - позивач, у подальшому також оплатив поховання матері.

Посилаючись на викладене та на вимоги ст. 1224 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги та усунути відповідачку від права на спадкування за законом.

Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на те, що про відкриття виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів дізналась лише отримавши позовну заяву, від сплати аліментів не ухилялась. Про хворобливий стан матері їй було відомо, тому вона постійно допомагала останній матеріально, оплачувала комунальні послуги до того часу, поки мешкала разом з матір'ю, тобто до листопада 2010 року. Сварок з матір'ю не чинила, а навпаки стала жертвою побиття з боку рідної матері та брата, через що зверталась до правоохоронних органів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені та ОСОБА_1 усунена від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги спадкування є діти померлої ОСОБА_5: ОСОБА_3 - позивач у справі, ОСОБА_1 - відповідач у справі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які звернулись із заявами до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини на користь позивача у справі ОСОБА_3, їх заяви зареєстровані в книзі обліку та реєстрації спадкових справ (спадкова справа № 665/2012 року), що підтверджується листом нотаріальної контори за № 4417/02-14 від 24 липня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 була обізнана про хворобливий стан матері, нужденність останньої в допомозі, за наявності можливості та розуміння свого обов'язку щодо надання допомоги, ухилялася від виконання обов'язків щодо утримання спадкодавця. При цьому суд керувався положеннями ст. 202 СК України та ч. 3 ст. 1224 ЦК України.

З висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні справи по суті згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Суд першої інстанції конкретним обставинам справи належної оцінки не дав, не звернув уваги на той факт, що померла ОСОБА_5 крім відповідача ОСОБА_1 мала ще трьох дітей, які, як встановлено судовим розглядом, піклувалися про матір, надавали їй матеріальну допомогу, приймали участь у лікуванні, що підтвердив у ході апеляційного розгляду справи і сам позивач ОСОБА_3

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на виконання вимог процесуального закону не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не підтвердив безпорадний стан спадкодавця, потреби матері в отриманні допомоги від відповідача за умови надання їй допомоги трьома іншими дітьми, а суд, у свою чергу, не врахував того, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні вказаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування за законом.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, тобто ухилення характеризується умисною формою вини.

Сам факт стягнення з відповідача на користь спадкодавця аліментів не може служити підставою для відсторонення від права на спадкування за законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався у своєму рішенні на той факт, що наявність хвороб на час смерті ОСОБА_5, їх тривалий характер та давність набуття не свідчать про безпорадний стан останньої за життя чи на час смерті.

Разом з тим, на порушення норм процесуального права, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення позову.

Вказані обставини є підставами у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судова колегія вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог за недоведеністю ним тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2013 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -