Справа №592/9594/13 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2590/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2013 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2013 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати поруку за договором поруки №224846 від 21 серпня 2008 року такою, що припинена з 26 лютого 2010 року.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

12 вересня 2013 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0 про надання останньому споживчого кредиту. 23 лютого 2009 року між кредитором та боржником було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою було встановлено новий графік погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ним та кредитором укладено договір поруки №224846 від 21 серпня 2008 року.

З серпня 2009 року ОСОБА_5 припинив внесення щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Станом на 10 вересня 2009 року у позичальника утворилась заборгованість в сумі 1 653,92 доларів США, яка продовжувала зростати, але банк не звертався з вимогою до нього як до поручителя про виконання основного зобовязання.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2012 року, стягнуто з нього та позичальника ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року станом на 20 грудня 2011 року.

Договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України. Кредитним договором визначений строк виконання основного зобовязання відповідно до графіку погашення заборгованості, починаючи з 21 серпня 2008 року, щомісячними платежами, до 20 лютого 2016 року.

Божник припинив виконання зобовязання, забезпеченого порукою, не сплативши черговий платіж до 25 серпня 2009 року. За таких обставин у ПАТ «УкрСиббанк» виникло право предявити до нього як до поручителя вимогу про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 26 серпня 2009 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 25 лютого 2010 року включно.

У строк, визначений ст. 559 ЦК України, вимогу до нього кредитор не предявив.

Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати поруку за договором поруки №224846 від 21 серпня 2008 року такою, що припинена з 26 лютого 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання основного зобовязання був визначений - 20 лютого 2016 року, а потім на вимогу кредитора змінений на 16 червня 2010 року. Позовна заява подана кредитором до суду 10 травня 2010 року, тобто до спливу зазначених строків, а відтак порука не припинена.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2008 року між АКІБ (нині ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту на суму 140 000 доларів США під 15 % річних зі строком користування до 20 серпня 2015 року, був встановлений графік погашення кредиту.

П. 1.2.2 кредитного договору передбачає, що позичальник зобовязується повернути кредит у повному обсязі, у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 20 серпня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (а.с.14-26).

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 21 серпня 2008 року був укладений договір поруки №224846, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за кредитним договором.

П. 1.1 договору поруки передбачає, що термін виконання основного зобовязання - 20 серпня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання.

Крім того, п. 2.1 договору поруки передбачає, що у випадку змін умов основного договору поручитель підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін ( а.с. 34-36).

В п. 3.1 договору поруки зазначено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобовязань боржника в рахунок виконання зобовязань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

23 лютого 2009 року між банком та позичальником ОСОБА_5 була укладена додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту, згідно якої змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме: позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 20 лютого 2016 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (а.с. 27-33).

Пункти 6.1, п/п 6.1.2, п. 6.2, п/п «б кредитного договору передбачають, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. В разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме, зокрема: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом і повідомленням про вручення ) за адресою позичальника; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими що настали, а кредит і плата за кредит є обовязковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41(сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит; у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

23 лютого 2009 року між поручителем ОСОБА_3 та банком також була укладена додаткова угода №1 до договору поруки №224846 від 21 серпня 2008 року, згідно якої поручитель надав свою згоду на зміну основного зобовязання, що забезпечується договором, а саме: графік погашення кредиту; кінцевий термін виконання основного зобовязання 20 лютого 2016 року, якщо інший термін не буде встановлений згідно умов кредитного договору (а.с.37).

07 травня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало на адресу позичальника та поручителя повідомлення-вимоги про порушення позичальником зобовязань за кредитним договором та про дострокове погашення заборгованості і зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення (а.с.38).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором 21 травня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.47-54).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2012 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2012 року, позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором №0 від 21 серпня 2008 року станом на 20 грудня 2011 року в сумі 131653,90 доларів США , що за курсом НБУ станом на 20 грудня 2011 року становить 1051901,50 грн. заборгованість за прострочення кредитом, 53110,64 доларів США, що за курсом НБУ становить 424348,70 грн. заборгованість по прострочених процентах за користування кредитом; 5073,73 доларів США, що за курсом НБУ становить 40538,59 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 5 343,25 доларів США, що за курсом НБУ становить 42 692,03 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за користування кредитом, 500 грн. неустойка (штраф) за порушення зобовязань (а.с.53-62).

17 квітня та 20 червня 2012 року поручитель звернувся до банку з заявами про припинення договору поруки з посиланням на те, що, надіславши позичальникові 7 травня 2010 року вимогу про сплату кредиту, банк тим самим відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору встановив для боржника новий строк повернення кредиту на 41 день після предявлення вказаної вимоги, тобто 16 червня 2010 року, і протягом шести місяців з цього дня не предявив до нього відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимогу про виконання зобовязання, порушеного позичальником, на що банк відповів відмовою (а.с.8-13).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, що випливає з умов кредитного договору та договору поруки, з приводу наявності підстав для припинення поруки.

П. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що припинення правовідношення є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або

годинами.

Як вбачається з матеріалів справи, конкретний строк, по який діє порука, сторони у договорі поруки не встановили.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем наявності підстав вважати припиненою поруку.

Позивач посилається на те, що визначений графіком погашення платежів кінцевий строк повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором є лише граничним терміном виконання зобовязання і не є строком настання виконання основного зобовязання, а, навпаки, цим строком є перший день початку настання виконання зобовязання, тобто з дати першого чергового неплатежу слід відраховувати шестимісячний строк для звернення кредитора до поручителя з вимогою.

Доводи скарги про те, що днем настання строку виконання основного зобовязання, від якого слід вести відлік шестимісячного строку, протягом якого кредитор має звернутись до поручителя з вимогою, є день першого порушення боржником графіку платежів, не ґрунтується на вимогах закону і є помилковим трактуванням норм матеріального права, зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Позивач не спростував тієї обставини, що після становлення сторонами кредитного договору, з чим і він як поручитель погодився, нового строку виконання основного зобовязання за кредитним договором 20 лютого 2016 року, банк в звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань відповідно до умов п. 6.1.2 кредитного договору надіслав 7 травня 2010 року позичальникові вимогу про дострокове повернення кредиту, і тим самим відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору змінив дату повернення кредиту на 41 день після надіслання вказаної вимоги, тобто до 16 червня 2010 року, що не оспорено сторонами.

До суду з позовом банк звернувся 10 травня 2010 року, провадження в справі відкрите 21 травня 2010 року.

Отже, банк звернувся з вимогою, в тому числі і до поручителя, про стягнення боргу за кредитним договором, до закінчення строку виконання основного зобовязання, зміненого відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору, і не порушив вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи скарги про те, що заявлені вимоги про стягнення боргу до позичальника безпідставні, оскільки новий строк виконання зобовязань за кредитним договором ще не настав.

Таке звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення суми кредиту ґрунтується на умовах договору та положеннях закону.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачають, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 553 ч.1, ст. 554 ч. ч. 1, 2 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згоду на право банку на дострокове стягнення кредиту позичальник надав у п. 3.4.3 кредитного договору, зобовязавшись повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 кредитного договору, а тому такий обовязок виник і у поручителя на підставі умов договору поруки та ст. ст. 553, 554 ЦК України.

Строком виконання основного зобовязання є строк повного погашення кредиту, про що іде мова і в наданих позивачем для підтвердження позовних вимог постановах Верховного Суду України від 23 травня та 18 липня 2912 року.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року щодо застосування позовної давності у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором до періодичних щомісячних платежів є безпідставним, оскільки положення щодо застосування позовної давності і умови припинення договору поруки, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є ідентичними.

Рішення суду узгоджується з розясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», згідно яких, якщо за кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку з із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

З огляду на зазначене підстави для скасування рішення відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2013 року даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -