АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/3832/2013 Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
Категорія 31 Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П., Полікарпової О.М.

При секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк "Аваль" про стягнення боргу та завданих збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" про стягнення боргу та завданих збитків, посилаючись на те, що 18.04.2005 року між ним та відповідачем був укладений договір №3 на вклад „Премія" на який він в цей же день вніс кошти в сумі 3660 грн. під 14% річних. 23.04.2007 року він поповнив цей рахунок та особисто передав працівнику відповідача - касиру ОСОБА_3 гроші в сумі 5400 грн. для внесення їх на рахунок, вказаний у зазначеному договорі. Про отримання грошей касир банку зробила відмітку на зворотній стороні договору.

Дізнавшись про розкрадання у банку, він звернувся до Новотроїцького відділення ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", де йому повідомили, що на його рахунок грошові кошти в сумі 5400 грн. не надходили, а кошти які зберігалися на рахунку в сумі 4150 грн. виплатили 03.08.2007 року.

Згідно вироку суду ОСОБА_3 засуджена за привласнення належних йому коштів в сумі 5400 грн.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно відмовляється повернути йому кошти в сумі 5400 грн., що є односторонньою відмовою від виконання свого зобов'язання перед ним просив суд стягнути з відповідача 5400 грн. боргу, відсотки за користування його грошима за період з 23.04.2007 року по 10.09.2013 рік в розмірі 4847 грн. 94 коп., інфляційні за період з травня 2007 року по вересень 2013 рік в розмірі 3434 грн. 40 коп., всього 13682 грн.34 коп., а також понесені витрати на оплату судового збору в сумі 229 грн.40 коп., та витрат на правову допомогу в сумі 500 грн.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_4 5400 грн. суми вкладу, 4847 грн. 94 коп. відсотків за користування грошовими коштами; 3434 грн. 40 коп. компенсації за знецінення коштів внаслідок інфляції; 1058 грн. 02 коп. - трьох процентів річних; 500 грн. витрат на оплату правової допомоги; 229 грн.40 коп. судового збору, загалом 15469 грн.76 коп.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль" просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, ОСОБА_5, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, пояснення позивача та його представника, які не визнали доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановивши, що внесені ОСОБА_4 23.04.2007 року кошти в сумі 5400 грн. на рахунок банківського вкладу були привласненні працівниками банку та стягуючи на користь позивача визначені ним суми, застосовуючи при цьому положення ст.625 ЦК України виходив з того, що таке є наслідком неналежного виконання банком обов'язків за договором банківського вкладу.

Проте такий висновок суду є помилковим та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та вимогах чинного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що 18.04.2005 року між акціонерним поштово - пенсійним Банком „Аваль"(правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль) та ОСОБА_4 був укладений договір № 3 на вклад „Премія" за умовами якого ОСОБА_4 вніс на рахунок вкладу кошти в сумі 3660,00 грн. під 13.50% річних з закінченням строку вкладу 19.04.2006 року.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що 23.04.2007 року ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_4 5400 грн. на підставі договору № 3 від 18.04.2005 року, зробивши відмітку у даному договорі про прийняття коштів, однак ввірене їй чуже майно - грошові кошти, на рахунок останнього не внесла, а умисно розтратила, передавши їх у день отримання ОСОБА_6 З метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів повторно підробила документ - вищевказаний договір, шляхом внесення в нього за відомо неправдивих відомостей спричинивши в такий спосіб матеріальну шкоду ОСОБА_4 в сумі 5400 грн.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, якщо особою вчинений службовий злочин, із використанням становища, як у межах, так і з перевищенням влади та наданих повноважень, майнову відповідальність у вигляді заподіяної ним матеріальної шкоди несе юридична особа, відповідний роботодавець.

За положеннями ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як роз'яснено в п.9 постанови №5 від 12.06.2009 року Пленуму Верховного Суду України „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 зазначав, що він 23.04.2007 року передав працівнику банку ОСОБА_3 кошти в сумі 5400 грн. для зарахування їх на рахунок банківського вкладу „Премія". Дізнавшись про розкрадання у банку, він звернувся до Новотроїцького відділення ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", де йому повідомили, що на його рахунок кошти в сумі 5400 грн. не надходили, так як надходження такої суми по електронній базі банку не проведено. Згідно вироку суду ОСОБА_3 засуджена за привласнення вказаних коштів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем у зв'язку із заподіянням йому шкоди внаслідок викрадення працівниками банку 5400 грн. під час виконання ними своїх обов'язків, що встановлено вироком суду, а не на підставі ст. ст.625, 1058-1059 ЦК України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони визнавали факт того, що у вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_6 помилково зазначено, що ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" повернув позивачу кошти в сумі 5400 грн., в зв'язку з чим цивільний позов ОСОБА_4 залишений без задоволення.

Отже порушені права позивача не захищенні в кримінальному провадженні, а тому підлягають захисту в порядку цивільного судочинства.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги про те, що положення ст.ст.22,625,1058-1059 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які склалися між сторонами підлягають задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, компенсації за знецінення внаслідок інфляції коштів, 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідальність щодо повернення грошових коштів ОСОБА_4 та відшкодування заподіяної йому шкоди несуть винні особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_6., оскільки зазначені особи перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем вчинили викрадення коштів позивача при виконанні службових обов'язків, що є підставою для відповідальності юридичної особи за заподіяну працівником майнової шкоди.

Безпідставними є посилання апелянта на застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачу про факт викрадення його грошей працівником банку ОСОБА_3 стало відомо після постановлення обвинувального вироку суду від 12 березня 2012 року, до суду позивач звернувся 25.09.2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

На підставі викладеного керуючись ст.1172 ЦК України, ст.ст.303,307,309 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 5400 грн. та судові витрати в розмірі 723 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: