Справа № 544/1137/13-ц
пров. №2/544/414/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 вересня 2013 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Несена О.І.

позивачки ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Леніна, 41 справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі центрального регіонального департаменту акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочинами,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі центрального регіонального департаменту акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочинами.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року стягнуто солідарно з неї - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк" ( далі- АКІБ «УкрСиббанк") заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2008 року в сумі 214 783 грн.13 грн, вирішено питання про відшкодування судових витрат.

З метою забезпечення позову ухвалами суду від 14 жовтня та 19 жовтня 2009 року за заявами банку позивачці було тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України до повного виконання зобовязань за договорами про надання споживчого кредиту. Вказує, що договір поруки від 10.10.2008 року при отриманні ОСОБА_3 споживчого кредиту в Пирятинському відділенні АКІБ «УкрСиббанк" вона не підписувала, з зробив це з дозволу службових осіб банку а саме консультанта фінансового індивідуального бізнесу ОСОБА_4, шляхом підроблення її підпису, ОСОБА_3

Позивач оскаржила рішення суду в апеляційному та касаційному порядку, понісши витрати по сплаті судового збору на суму 1700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 240 грн. Ухвалами вищих інстанцій рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30.03.2010 позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк" щодо стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 із ОСОБА_3 задоволено, щодо позивачки ОСОБА_1 відмовлено. Приймаючи рішення суд керувався тим, що позивачка не укладала з банком договору поруки за зобовязаннями ОСОБА_3 Це підтвердив висновок судово-почеркознавчої експертизи, який показав що у договорі поруки підпис «поручитель» виконано не ОСОБА_1, а іншою особою. За проведення експертизи позивач витратила 2179,68 грн.

31.05.2010 по даному факту зловживання службовими особами АКІБ «УкрСиббанк" при наданні ОСОБА_3 споживчого кредиту порушено кримінальну справу за ознаками ч. 2 ст 364 КК України. 10.08.2010 року в ході розслідування слідчим порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_3 за фактом шахрайських дій при оформленні кредиту та фактом підроблення та використання завідомо неправдивих документів при оформлення кредиту. Справи обєднані в одне провадження та направлені до суду. В ході судового розгляду справи дії ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч.2 ст. 367 КК України. Підсудний ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав та заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності. Постановою суду від 20.05.2011 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі акту про амністію, ОСОБА_4 звільнено у звязку із зміною обстановки.

17 серпня 2011 року за заявою позивачки Лубенський міськрайонний суд Полтавської області переглянув рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року за нововиявленими обставинами та скасував його, призначивши справу до розгляду. Ухвалою суду від 14.12.2011 року позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Вважає, що злочинними діями ОСОБА_4 під час виконання ним службових обовязків та ОСОБА_3 їй завдана матеріальна шкода в сумі 4119,68 грн (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, витрат на проведення експертизи).

Крім того, злочинними діями їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 200000 грн. Просить стягти на її користь із ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 1023,92 грн та 50000 грн моральної шкоди, з ПАТ « УкрСиббанк" матеріальну шкоду у сумі 3089,79 грн та моральну шкоду у сумі 150000 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що завдана їй моральна шкода полягає у тому, що впродовж 2 років вона страждала з приводу того, що до кінця життя не розрахується з банком, залишиться з малолітньою дитиною без житла. Працівники банку та державної виконавчої служби приходили до неї додому з питань примусового стягнення боргу, на роботу у школу, де вона працює на посаді заступника директора школи, що вплинуло на ставлення до неї сусідів та колег по роботі. Позивач страждала від того, що не могла виїхати з дитиною за межі України до родичів, в звязку з чим були порушені її нормальні звязки. Для захисту своїх порушених прав вона змушена була витрачати час для поїздок до місцевих та апеляційних судів, була роздратована та втратила спокійний сон, що негативно вплинуло на психіку.

Вважає, що відповідачі повинні відшкодувати їй завдану шкоду у таких частках ОСОБА_3 ? та ПАТ «УкрСиббанк» - ?, враховуючи ступінь вини кожного. Мотивує такий розподіл тим, що ОСОБА_3 в ході розгляду судом цивільних справ свою вину в підробці договорів поруки від імені позивачки визнав повністю та пояснив, що підпис на договорі поставив за згодою працівника банку ОСОБА_4, а останній, будучи допитаним як свідок у суді, давав неправдиві показання. Ніхто із працівників банку перед нею не вибачився та до сьогодні продовжують незаслужено обвинувачувати її в шахрайстві.

Представник позивачки адвоката ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив їх задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладенні у запереченні на позовну заяву. Вважає, що відповідати за наслідки шахрайства щодо підписання договору поруки має тільки відповідач ОСОБА_3, вини працівників банку у цих діях не встановлено. Моральної шкоди позивачці діями представників банку не було завдано, оскільки державні виконавці здійснювали виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості з позивачки на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Негативних наслідків для позивача внаслідок дій виконавчої служби не настало. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у його задоволенні. ОСОБА_4 пояснив, що його вини у заподіянні шкоди позивачці немає, навпаки позивачка достовірно знала про оформлення її співмешканцем ОСОБА_3 кредиту (про що свідчить заповнена нею анкета поручителя та довідка про доходи), вважає, що вони були у змові при вчинені шахрайських дій для того, щоб у майбутньому не повернути банку отримані кредитні кошти. Представник третьої особи звернув увагу суду, що у ході судового розгляду кримінальної справи позивачка добровільно відмовилася від позову до ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення завданої злочином шкоди.

Ухвалою суду від 16.09.2013 року провадження у справі у частині стягнення матеріальних збитків закрите.

Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено:

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. У період їх сумісного проживання 10.08.2008 року ОСОБА_3 уклав з АКІБ «УкрСиббанк" договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого отримав у кредит 24 665 дол. США, та який був забезпечений порукою ОСОБА_1

У звязку із невиконанням позичальником умов договору АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року цивільний позов АКІБ «УкрСиббанк" задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2008 року в сумі 214 783 грн. 13 коп. Ухвалами Апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2009 та Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 26 березня 2010 року вказане рішення суду залишено без змін. (а.с.21-22,29-30,38).

Ухвалами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області суду від 14 жовтня та 19 жовтня 2009 року за заявами АКІБ «УкрСиббанк» про забезпечення позовів, позивачку було тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України до повного виконання зобовязань за договорами про надання споживчого кредиту (а.с.18,19).

Крім того, 10.10.2008 року ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого останній отримав у кредит 9390 грн, та який був забезпечений порукою ОСОБА_1

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року цивільний позов АКІБ «УкрСиббанк" задоволено частково, стягнуто заборгованість за договором із позичальника ОСОБА_3, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. При винесенні рішення суд взяв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи від 08.02.2010, згідно якого у договорі від 10.10.2008 року у графі поручитель підпис виконано не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.22-23).

31.05.2010 року прокурором Пирятинського району за заявою позивачки було порушено кримінальну справу за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем службовими особами АКІБ «УкрСиббанк» при наданні ОСОБА_3 споживчого кредиту №0 від 10.10.2008 року. 10.08.2010 порушено кримінальну справу і відносно ОСОБА_3 за ознаками ч.4 ст. 190 КК України та ч.1, ч.3 ст. 358 КК України за фактом підроблення і використання завідомо неправдивих документів при оформлення кредиту. Справи були обєднані в одне провадження та направлені до суду. В ході розгляду справи дії службової особи банка - ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч.2 ст. 367 КК України. Підсудний ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєнні злочину визнав та заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності. Постановою суду від 20.05.2011 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію», ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із зміною обстановки (а.с.43-44). При закритті справи цивільний позов ОСОБА_1 до АКІБ «УкрСиббанк" про відшкодування завданої злочином шкоди судом не розглядався.

17 серпня 2011 року за заявою позивачки Лубенський міськрайонний суд Полтавської області переглянув рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року за нововиявленими обставинами та скасував його, призначивши справу до розгляду. Ухвалою суду від 14.12.2011 року позовна заява ПАТ "УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (а.с.45-49).

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу ( далі ЦК) України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу ( далі - ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідач ОСОБА_3 свою вину у заподіянні позивачці моральної шкоди визнав, погодився відшкодувати їй збитки у розмірі 50000 грн, його визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позов в частині стягнення з нього моральної шкоди підлягає задоволенню.

Позов в частині стягнення моральної шкоди із ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню.

Як слідує з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Постанова Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року вказує, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд уважає, що дійсно позивачці ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що остання змушена була на протязі двох років захищати свої, порушені внаслідок злочину, права в різних судових інстанціях, страждала та втратила спокій, побоюючись втратити своє майно та залишитися з малолітньою дитиною без житла. Крім цього, були порушені її нормальні життєві звязки внаслідок обмеження у виїзді за кордон, порушені стосунки з колегами по роботі у школі, які стали свідками процедури примусового стягнення з неї боргу.

При цьому суд вважає, що основний тягар відповідальності за завдану позивачці шкоду має бути покладений на відповідача ОСОБА_3, який свідомо підробив підпис від її імені на договорі поруки та надав неправдиві документи для отримання кредиту, усвідомлюючи наслідки невиконання ним забезпеченого порукою договору.

ОСОБА_5 з тим, неналежне та несумлінне виконання фінансовим консультантом АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 своїх службових обовязків при укладенні кредитних договорів з ОСОБА_3, який допустив укладання договорів поруки без відома та дозволу поручителя ОСОБА_1, стало наслідком учинених відносно позивачки злочинних дій і є підставою для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Суд не приймає до уваги заперечень третьої особи та представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» щодо непричетності ОСОБА_4 до завданої позивачці внаслідок злочину шкоди, оскільки в ході судового розгляду кримінальної справи останній свою винність у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України визнав повністю та просив звільнити його від кримінальної відповідальності, так як він перестав бути суспільно-небезпечним, звільнившись із займаної у банку посади. Постанова Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.05.2011 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності набрала законної сили і не була оскаржена особами, які брали участь у справі.

Інших доказів, що спростовували б дані обставини, суду надано не було.

Не приймає до уваги суд також доводи представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про те, що моральна шкода була заподіяна позивачці ( за її словами ) діями працівників банку, спрямованими на стягнення з неї заборгованості, які на момент їх учинення були правомірними.

Як зазначено вище, стягнення з позивачки заборгованості за договором поруки стало можливим унаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_3 та працівника банку ОСОБА_4, який допустив халатність при оформленні договору поруки, у цьому і вбачається причинний зв'язок між їх діями та завданою позивачці шкодою.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У звязку з цим, обовязок відшкодувати моральну шкоду, завдану ОСОБА_4 під час виконання ним службових повноважень у відповідача, повинен бути покладений на ПАТ «УкрСиббанк».

Згідно із ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Тому, при визначенні розміру відшкодування суд також враховує грубу необережність потерпілої ОСОБА_1, що сприяла виникненню завданої їй шкоди.

Зокрема, у ході розгляду справи встановлено, що напередодні укладення договору поруки відповідач ОСОБА_3 попросив позивачку заповнити анкету поручителя. Остання у судовому засіданні визнала, що заповнювала якусь анкету вдома, проте не надала їй ніякого значення та не здогадувалася про що вона та навіщо необхідна ОСОБА_3. Зважаючи на те, що позивачка має вищу освіту, певний стаж роботи у школі і мала б розуміти зміст документу, що вона заповнює, ці заяви є сумнівними. Тому суд вважає, що виявляючи таку необачність при заповненні документів для оформлення кредиту, вносячи в нього неправдиві дані, позивачка повинна була допускати можливі наслідки їх використання своїм співмешканцем ОСОБА_3, цим самим виявила грубу необережність, що сприяло укладенню договору поруки від її імені.

При цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка з ПАТ «УкрСиббанк» є завищеним та неспівмірним, тому підлягає відшкодуванню частково - у розмірі 2000 грн. Саме такий її розмір, з урахуванням вищевикладених обставин, на думку суду, відповідає характеру та обсягу душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка.

Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та ст.ст. 23, 1167,1172, 1190, 1193 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 212, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 обл? АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, у відшкодування моральної шкоди 50 000 (пятдесят тисяч ) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (код за , 61050 м. Харків, проспект Московський, 60, рахунок № 0000 у АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) в особі центрального регіонального департаменту акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" ( 36020, м. Полтава, вул. Пушкіна, 45), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 обл? АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, у відшкодування моральної шкоди 2 000 ( дві тисячі ) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягти із ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір на користь держави по 57 (пятдесят сім ) грн 35 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий - Сайко О.О.

Повний текст рішення виготовлений 20.09.2013