Справа № 359/2055/13-ц Головуючий у І інстанції Туманова К.Л.
Провадження № 22-ц/780/6993/13 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 47 18.12.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Волохова Л.А.,

при секретарі Антіпову Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей,

встановила:

В березні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь на утримання дітей. З листопада 2007 р. відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання дітей, у зв'язку з чим позивач, з урахування зміни позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь 56 134 грн. 04 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2013 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2М неустойку з 01.03.2011 р. по 11.03.2013 року за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 56 134 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 а судові витрати в розмірі 561 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 182, 185, 196 СК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що в період з 08.11.2007 року по 28.02.2013 року мало місце прострочення відповідачем сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2002 р, № 2-711 ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 28.02.2003 р. до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 08.11.2007 р. по 01.02.2013 р. № 13069 від 21.03.2013 р. за станом на 21.03.2013 р. заборгованість ОСОБА_1 в період з 08.11.2007 р. по 01.02.2013 р. становила 29 759 грн. 41 коп.

На початку квітня 2013 р. повністю погасив вказану заборгованість в розмірі 29 759 грн. 41 коп.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в період з 08.11.2007 року по 28.02.2013 року мало місце прострочення відповідачем сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції суд обґрунтовано виходив з положень ст. 196 СК України та дійшов вірного висновку про те, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість утворилась з його вини.

Проте, колегія суддів не погоджується з розміром неустойки стягнутої з відповідача за рішенням суду.

Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення пені, колегія суддів бере до уваги матеріальний стан платника аліментів, зокрема розмір заробітної плати, що підтверджується матеріалами справи (а.с.86, 90)

Враховуючи наведене а також те, що пеня у розмірі 56134 грн. 04 коп. є явно не співмірною із розміром заборгованості по сплаті аліментів у сумі 29759 грн. 41 коп., беручи до уваги вимоги добросовісності, розумності та справедливості, колегія судів вважає за можливе відповідно до приписів ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки до 30000 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів проходить до висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 30000 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2013 року змінити в частині стягнення суми неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у сумі 30000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді