КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-9/11
Провадження № 2/488/1/2013 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.2013 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого по справі - судді Безпрозванного В.В.

при секретарях судового засідання - Мізюн Р.І., Харітонової І.В.

за участю позивача- Бондар О.В.

представників позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідача.- ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника 3-ї особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб - 5-ї Миколаївської державної контори та ОСОБА_6, про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2008 року ОСОБА_8 звернулася із позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між її матір'ю ОСОБА_9 та племінником - відповідачем ОСОБА_4, посвідченого 28 серпня 2007 року 5-ю Миколаївською державною нотаріальною » конторою.

В подальшому ОСОБА_8 уточнила позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що після смерті ОСОБА_9, яка померла 05 вересня 2007 р. в м. Миколаєві, відкрилася спадщина у виді житлового будинку по вул. Литовченка, 148 в м. Миколаєві. Спадкоємцями за законом є вона та її племінник - відповідач ОСОБА_4, що набув спадщину за правом представлення як внук, батьку якого за життя належала б частка зазначеного спадкового майна.

Про існування договору довічного утримання від 28 серпня 2007 року їй стало відомо тільки після поховання матері, коли позивач звернулася до5-ї Миколаївської державної нотаріальної контори з питанням оформлення заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що оспорюваний договір довічного утримання є недійсним, оскільки укладений з грубими порушеннями цивільного законодавства та її законних майнових прав спадкоємця.

Так, відповідач ОСОБА_4 з бабусею ніколи не проживав, з 1990 року проживає із матір'ю в м. Бєлгороді, Російська Федерація, але безпідставно 11 грудня 2003 року був зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_9 та один раз на рік до неї приїжджав. Останній раз приїхав до бабусі в травні-червні 2007 року, коли ОСОБА_9 вже перенесла два інсульти та була прикута до ліжка. Скориставшись цим, відповідач та його матір, незважаючи на функціональні розгляди психіки у ОСОБА_9 та її нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за неділю до смерті спадкодавця уклали із помираючою ОСОБА_9 незаконний договір довічного утримання без врахування того, що позивач належним чином доглядала матір до смерті.

У свою ж чергу, ОСОБА_4 за бабусею не доглядав, якісь обов'язки за недільний строк дії договору не виконував.

Оскільки за договором довічного утримання спадковий житловий будинок незаконно перейшов у власність ОСОБА_4, чим порушені її права на отримання спадщини за законом, позивач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги Підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній та уточненій позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали та в судовому засіданні просили відмовити в їх задоволенні.

Заперечення на позов обґрунтовані тим, що з кінця 90-х років ОСОБА_4 постійно проживав із бабусею в її будинку по вул. Литовченка, 148 в м. Миколаєві, доглядав її до смерті, вів з бабусею спільне господарство та зареєстрований за цією адресою з 11 грудня 2003 року.

В травні 2007 року, коли у бабусі скоївся інсульт, він та його майбутня дружина Покотило (у шлюбі ОСОБА_11) ОСОБА_12 повністю доглядали за бабусею, вели домашнє господарство, купляли лікарняні засоби, забезпечували бабусю належним наглядом з боку лікарів та медперсоналу.Незважаючи на перенесений інсульт, у ОСОБА_9 були відсутні ознаки психічних розладів, вона розуміла, що робить та говорить, систематично спілкувалася із багатьма , сусідами та була адекватною у спілкуванні.

В серпні 2007 року ОСОБА_9 наполягала на укладенні з ним договору довічного утримання і 28 серпня 2007 року такий договір було укладено та засвідчено державним нотаріусом .у них вдома. При укладенні договору державний нотаріус роз'яснив всі умови та наслідки укладеного договору як бабусі, так і йому. Бабуся завжди хотіла, щоб житловий будинок перейшов у його власність, оскільки не довіряла позивачу, яка зловживала спиртними " напоями та лікувалася від хронічного алкоголізму.

До інсульту ОСОБА_9 практично не хворіла, до лікарняних закладів не зверталася, після виходу на пенсію продовжила працювати, психічними захворюваннями не страждала, тобто укладала договір довічного утримання будучи дієздатною та на підставі свого волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі.

З врахуванням викладеного, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 вважають позовні вимоги ОСОБА_8 безпідставними.

Представник 3-ї особи, яка не заявляє позовних вимог, - 5-ї Миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився та направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог, - приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 в судовому засіданні вважала, що позовні вимоги є безпідставними, та заперечувала проти їх задоволення.

Заперечення на позов обґрунтовані тим, що в серпні 2007 року, коли ОСОБА_6 працювала державним нотаріусом, до П ятої Миколаївської держнотконтори звернувся відповідач ОСОБА_4 та його матір з проханням виклику нотаріуса для укладення договору про відчуження житлового будинку по вул. Литовченка, 148, власником якого була ОСОБА_9, що перенесла інсульт та не могла з'явитися до нотаріальної контори. В бесіді з ОСОБА_9, а потім при укладенні договору довічного утримання, вона впевнилася в дієздатності ОСОБА_9, оскільки остання давала повні та правильні відповіді на питання, повідомила, що за нею постійно доглядає онук і хотіла б залишити йому будинок. Після отримання медичного висновку про задовільний стан здоров'я ОСОБА_9 28 серпня 2007 року за місцем проживання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено та нею посвідчено договір довічного утримання з дотриманням всіх вимог законодавства (а.с.215).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши поясндчня сторін, їх представників, 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог,,а також покази допитаних свідків, суд знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В процесі судового розгляду справи встановлено, що 28 серпня 2007 року державним нотаріусом 5-ї Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відповідно до вимог глави 57 ЦК України посвідчено договір довічного утримання (догляду), згідно якого ОСОБА_9 («Відчужувач») передає ОСОБА_4 («Набувачу майна») належний їй на праві власності житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул. Литовченка, 148 в м. Миколаєві, взамін чого ОСОБА_4 зобов'язався надавати ОСОБА_9 довічно матеріальне забезпечення на умовах цього договору (а.с.44).

05 вересня 2007 року ОСОБА_9 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 060601, виданим 07 вересня 2007 року Корабельним райвідділом РАГС Миколаївського міського управління юстиції (а.с.85).

Оспорюючи договір довічного утримання від 28 серпня 2007 року, позивач ОСОБА_8 посилалась, що договір укладено із грубим порушенням цивільного законодавства та її прав спадкодавця, а також без врахування незадовільного психічного стану здоров'я ОСОБА_9, який було використано позивачем при укладенні оспорюваного правочину.

Крім того, ОСОБА_8 зазначала, що ОСОБА_9 намагалася оформити заповіт саме на неї, але не встигла. Відповідач же ніколи за бабусею не доглядав, в її будинку не жив та не збирався виконувати договір довічного утримання.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України.

На переконання суду, позивач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_3 не довели ті обставини, що договір довічного утримання укладено з порушенням вимог ч. 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України, а відтак на підставі ст.. 215 ЦК України є недійсним.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показували, що в період хвороби ОСОБА_9, тобто починаючи з травня 2007 року, з ОСОБА_9 не спілкувалися, про її психічний стан здоров'я на той час їм*нічого не відомо, але свідки вважають договір довічного утримання несправедливим, оскільки саме ОСОБА_8 доглядала свою матір ОСОБА_9

Інших доказів в підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_8 не надала, а її твердження про недійсність договору довічного утримання спростовуються матеріалами справи, показами інших свідків та висновком посмертної комісійної судової психіатричної експертизи.

Так, заперечення ОСОБА_4 проти позову та пояснення відповідача про постійне проживання з бабусею з 2003 року до її смерті 05.09.2007 р. в будинку по вул. Литовченка, 148 в м. Миколаєві, а також виконання обов'язків по догляду за хворою ОСОБА_9 як до, так і після укладення договору довічного утримання, підтверджуються паспортними даними про реєстрацію ОСОБА_4 (а.с.64), довідками комунального підприємства (а.с. 17,60,61) та копією будинкової книги (а.с.55-59).

Після посвідчення договору довічного утримання нотаріусом зазначений договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів (а.с.45-46) та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.47-48), а ОСОБА_4 внесено як власника житлового будинку, по вул. Литовченка, 148 до технічного паспорту.

Зазначені відповідачем обставини підтверджені також актом від 16.07.2008 року, складеним сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.62), а також долученими до справи товарними чеками на купівлю медикаментів в аптеці «АА Трембач» та аптеці № 8 в період з 19 липня по 02 вересня 2007 року (а.с.86-92) та рахунком № 17 від 06 вересня 2007 року, виданому «ПП МБ» на ім'я ОСОБА_4 в підтвердження оплати витрат на похорони ОСОБА_9 (а.с.93).

Крім того, актовий запис про смерть ОСОБА_9 № 836 від 07 вересня 2007 року видавався саме за заявою відповідача ОСОБА_4 (а.с.121).

Допитані судом в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_12 та ОСОБА_18 показували, що з травня 2007 року, коли ОСОБА_9 перенесла інсульт, допомогали ОСОБА_4 доглядати за бабусею та житловим будинком. Не зважаючи на хворобу, ОСОБА_9 мала адекватну поведінку, цікавилась життєвими подіями, станом ведення її господарства, взаємовідносинами та враженнями від телевізійних серіалів. Стверджувала, що своє майно залишить внуку. Допитані в якості свідків лікар-терапевт ОСОБА_19 та лікар-невролог ОСОБА_20 підтвердили, що при відвідуванні хворої ОСОБА_9 в липні-серпні 2007 року вона була адекватною, все розуміла, була контактною, орієнтувалася у часі та просторі, правильно виконувала всі команди та відповідала на питання, психічних розладів не виявляла.

Ту обставину, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, психічними та поведінковими розладами під час укладення договору довічного утримання, тобто 28 серпня 2007 року, між нею та ОСОБА_4 не страждала та за своїм психічним станом в цей час могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, підтверджено висновком'*№ 744 від 28 листопада 2012 року призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної комісією експертів Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 (а.с.227-231).

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання між ОСОБА_9В та Антко_С.П. укладався та виконувався з дотриманням вимог глави 57-ї ЦК України та ст.. 203 ЦК » України, тому не вбачає передбачених ст.. 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним із зазначеними в ст.ст. 216 та 225 ЦК України правовими наслідками визнання недійсності оспорюваного правочину.

Керуючись ст. ст. 10-11; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб - 5-ї Миколаївської державної контори та ОСОБА_6, про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_9 Володимирівною та ОСОБА_4, 28 серпня 2007 року та посвідченого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою (зареєстрованого в реєстрі за №4-123), - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Безпрозванний