Справа №250/3277/13-ц
Номер провадження2/250/1308/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року
м.
Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючий суддя:
Бичков П.Ю.,

при секретарі:
Костенко Ю.О.,

за участю представника відповідача:
ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно, суд, -

В С Т А Н О В И
В:

10 вересня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
з позовом до відповідача про визнання
права власності на нерухоме майно у
вигляді житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у
лютому 2003 року між ним та ОСОБА_4 була
досягнута домовленість про придбання у
останнього житлового будинку з сараєм
та вбиральнею, що розташовані за
адресою АДРЕСА_2, за десять тисяч
гривень. Будинок належав продавцеві на
підставі договору купівлі-продажу від
30 травня 1973 року (реєстровий № 1330
посвідчений Ясинуватською державною
нотаріальною конторою). У цей же день
ОСОБА_4 були передані кошти у повному
розмірі. ОСОБА_4 та позивач є родичами і
тому домовилися про нотаріальне
посвідчення договору у подальшому.
Позивач разом зі своєю родиною
переїхав до придбаного будинку і
розпочав його використання .
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Його
спадкоємцем є ОСОБА_3 що доводиться
позивачу троюрідним братом не
заперечував факт продажу будинку
батьком. Позивач та відповідач
звернулися до нотаріуса де дізналися
про необхідність оформлення будинку як
спадщини і лише після цього укладення
угоди купівлі-продажу. За кошти
позивача проведено цілий ряд дій на
оформлення спадщини але і потім
отримати свідоцтво про право на
спадщину відповідач не зміг. Батько
відповідача провів перепланування
будинку без належних дозвільних
документів, не отримав у подальшому
правовстановлюючий документ на житло,
не приватизував земельну ділянку, і
позивач не має змоги укласти договір
купівлі-продажу будинку.

Позивач ОСОБА_2 участі в судовму
засіданні не приймав про час імісце
розгляду справи повідомлен належним
чином однак до судового засідання
надав письмову заяву, в якій підтримує
позовні вимоги, просить їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 учасьі в судовому
засіданні не брав про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, однак від відповідача до суду
надійшла письмова заява, якою він
підтверджує факт продажу будинку за
адресою АДРЕСА_2 його померлим батьком
ОСОБА_2 Крім того зазначає, що не бажав
звертатися до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, але йому
повідомили, що це єдиний шлях належного
оформлення прав на будинок позивачу.
Просить суд винести рішення на користь
позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснила, що
позивач та відповідач пов'язані
родинними узами. Вони дійсно
намагалися через нотаріуса засвідчити
договір купівлі-продажу будинку, але це
виявилося неможливим. Не заперечує, що
позивач разом зі своєю сімєю з 2003 року
мешкає у будинку та використовує його
за призначенням. Жодна особа не ставить
під сумнів право власності позивача,
але правовстановлюючий документ
відсутній. Просить визнати право
власності позивача на житловий будинок
з господарськими спорудами.

Вислухавши пояснення сторони, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд в межах заявлених позовних
вимог ( ст. 11 ЦПК України ) установив
наступне.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що
кожна із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог та
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета спору.

Судом встановлено, що 30 травня 1973 року
відповідно до договору
купівлі-продажу, що посвідчений
Ясинуватською державною нотаріальною
конторою за реєстровим № 1330, ОСОБА_4
придбав житловий будинок за адресою
АДРЕСА_2.

У період до 1992 року провів
перепланування житлового будинку,
збільшивши його розміри, але належно
перепланування не зареєстрував.

Будинок з господарськими спорудами був
ним проданий своєму двоюрідному
племіннику ОСОБА_2 за десять тисяч
гривень(домашня угода).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. На час
його смерті договір купівлі-продажу
між ним та позивачем не був посвідчений
нотаріально.

Але факт передачі грошей та
використання будинку позивачем не
заперечується сином померлого -
відповідачем по справі.

На замовлення ОСОБА_2 було проведено
топографічну зйомку земельної ділянки,
на якій розташований будинок,
відповідно до якої її площа становить
приблизно 0,06 га.

Позивачу необхідно визнати своє право
власності на придбаний у 2003 році
житловий будинок для подальшої
приватизації земельної ділянки.

Придбання будинку відбулося у період
дії Цивільного кодексу Української
РСР, за ст.. 128 якого право власності на
майно у набувача за договором виникає в
момент передачі йому цього майна.

Факт передачі майна у 2003 році
визнається сторонами по справі і
відповідно до вимог ст.. 61 ЦПК України
обставини, що визнаються сторонами,
звільнені від доказування.

Таким чином, суд не має підстав ставити
під сумнів факт виникнення права
власності ОСОБА_2 на житловий будинок з
господарськими спорудами за адресою
АДРЕСА_2 з 2003 року. Хоча право власності
на нерухомий будинок існує, але
відсутні документи, що підтверджують
це право.

Згідно ст. 41 Конституції України від 28
червня 1996 року право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Проаналізувавши встановлені конкретні
обставини по справі, дані зазначених
акту технічного обстеження і
технічного паспорту комунального
підприємства - бюро технічної
інвентаризації, суд дійшов висновку, що
об'єкт нерухомого майна - з прибудовою,
ганок та госполарськими будівлями є
власністю ОСОБА_2.

За таких обставин суд визнає, що вимоги
ОСОБА_2 про визнання за ним права
власності на нерухоме майно, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Позивач та представник позивача не
вимагають компенсації за понесені
судові витрати, пов'язані із зверненням
до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 328, 316, 319, 320, 321, 334, 392
Цивільного кодексу України, статями 3,
10, 11, 57-60, 130, 174, 208, 212, 213, 214, 215-218, 224-228
Цивінльного процессуального кодексу
України, суд,

В И Р
І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок з прибудовою та
ганком з належними господарськими
спорудами: сараєм і вбиральнею,
замощенням та огорожею АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: П. Ю. Бичков