Справа № 1001/1987/2012
Провадження № 2/355/117/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2013 року Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

при секретарі Лунгул Т.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики грошей недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, мотивуючи його тим, що 23 липня 2007 року за спільною домовленістю ОСОБА_3 одержала у борг від позивача гроші в сумі 50 000 гривень, що згідно курсу Національного Банку України на 23.07.2007 було еквівалентно 9 900 доларів США 99 центів і зобов'язалась повернути суму позики протягом семи днів з моменту вимоги позивача, на підтвердження чого було укладено договір позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим номером 3176. За змістом зазначеного договору за порушення його умов позикоотримувач сплачує штраф у розмірі 50% від суми договору. 18 жовтня 2012 року позивачем була надіслана вимога відповідачці щодо сплати в повному обсязі заборгованості в сумі 50 000 гривень. Але відповідачка взяті на себе зобовязання не виконала та протягом семи днів з моменту вимоги борг не повернула. 05 листопада 2012 року позивачем була надіслана відповідачці друга вимога щодо сплати заборгованості, але вже з урахуванням передбаченого п.7 договору штрафу у розмірі 50% від суми договору. Відповідачка проігнорувала вимоги позивача та повертати борг не бажає. Сума основного зобовязання, що має бути сплачена відповідачкою становить 50 000 гривень. Відповідно до п.7 укладеного договору, як вид неустойки передбачений штраф у розмірі 50% суми договору, що відповідно становить 25000 гривень. На думку позивача відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідачки підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, що відповідно становить 250 гривень. Станом на грудень 2012 року загальна сума боргу становить 75 250 гривень, які позивач просить в позові стягнути.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики грошей недійсним, мотивуючи тим, що 23 липня 2007 року між сторонами був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом, предметом якого були гроші в сумі 50 000 гривень під заставу земельної ділянки розміром 2,6882 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Одночасно із зазначеним договором був підписаний попередній договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, посвідчений тим же приватним нотаріусом. Ні на виконання договору позики, ні на виконання попереднього договору ніяких грошей або інших матеріальних цінностей від відповідача чи представників позивачка ОСОБА_3 не отримувала, відсутня розписка про передачу грошей. В позові просить визнати договір позики грошей від 23.07.2007 року недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлений позивачем позов, не визнала заявлений зустрічний позов та пояснила суду, що 23 липня 2007 року між сторонами був укладений договір позики грошей в сумі 50 000 гривень, які відповідачка зобов'язалась повернути протягом семи днів з моменту вимоги позивача, на підтвердження чого було укладено договір позики грошей, посвідченим приватним нотаріусом. За змістом зазначеного договору за порушення його умов позикоотримувач сплачує штраф у розмірі 50% від суми договору. Відповідачка проігнорувала дві вимоги позивача та повертати борг не бажає. Сума основного зобовязання, що має бути сплачена відповідачкою становить 50 000 гривень, сума неустойки становить 25000 гривень, 3% річних від простроченої суми становить 250 гривень, всього просить стягнути 75 250 гривень. Зустрічний позов вважає не обґрунтованим, договір застави між сторонами не укладався, розписка про передачу коштів не є обов»язковою при укладанні договору позики грошей, так як згідно договору позики кошти відповідачці були передані, про що зазначено у самому договорі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений основний позов не визнала, підтримала зустрічний позов та пояснила суду, що домовленості про позику грошей не було, а була домовленість з представником позивача про купівлю-продаж земельної ділянки і відповідно був укладений попередній договір купівлі-продажу. Але існував мараторій на продаж земель з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір позики грошей від 23.07.2007 року вона підписувала, так як він повинен був діяти при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки. Довіреність вона теж підписувала особисто.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений основний позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення та не обгрунтованим зустрічний позов і таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 3176, згідно якого ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_3 взяла у борг гроші в сумі 50 000,00 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору було еквівалентно 9 900 (девять тисяч девятсот) доларів США 99 центів. Відповідачка зобов'язалась повернути позивачу суму позики протягом семи днів з моменту його вимоги без нарахування відсотків, що свідчить факт передачі коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

При укладанні договору позики грошей 23.07.2007 року сторонами були дотримані вимоги ч.1 ст. 1047 ЦК України. Сама позивачка ОСОБА_3 підтвердила підписання нею вказаного договору позики особисто. Тому твердження відповідачки, що договір позики грошей від 23.07.2007 року не укладався є безпідставним.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

18 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_2 надіслав вимогу ОСОБА_3 про необхідність сплати в повному обсязі заборгованості в сумі 50 000 гривень 00 копійок згідно договору позики грошей від 23.07.2007 року. Але відповідачка взяті на себе зобовязання не виконала та протягом семи днів з моменту вимоги борг не повернула. 05 листопада 2012 року позивачем була надіслана відповідачці ОСОБА_3 друга вимога щодо сплати заборгованості з урахуванням, передбаченого п.7 договору штрафу у розмірі 50% від суми договору. Відповідачка знову прпоігнорувала вимоги позивача та не повернула борг.

Тому суд вважає, що позов в частині стягнення суми основного боргу підлягає до задоволення, з відповідачки ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача 50 000 гривень основного боргу.

Згідно п.7 зазначеного договору позики грошей від 23.07.2007 року за порушення його умов позикоотримувач сплачує штраф у розмірі 50% від суми договору

Cума основного зобовязання, що має бути сплачена відповідачкою ОСОБА_3 позивачу становить 50000 гривень.

Також статтею 549 ЦК України також передбачено, що неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.7 укладеного договору, як вид неустойки передбачений штраф у розмірі 50% суми договору, що відповідно становить: 50000:2=25000 гривень 00 копійок, які необхідно стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «задовольняючи позов у частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд правильно виходив із того, що вказана вимога є відповідальністю за порушення грошового зобовязання». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від25 січня 2012 року).

З урахуванням визначеного термін прострочення з моменту невиконання відповідачкою зобовязання по спливу семи днів після предявлення позивачем першої вимоги від 18.10.2012 року, з відповідачки підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми, що відповідно становить: (50000грн х 3%) : 12 міс х 2 міс = 250гривень 00 копійок.

На підставі викладеного основний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору позики грошей недійсним не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно договору позики грошей від 23 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 3176, ОСОБА_2 позичив, а ОСОБА_3 взяла у борг гроші в сумі 50 000 гривень 00 копійок, що згідно курсу Національного Банку України на день укладення договору було еквівалентно 9 900 (девять тисяч девятсот) доларів США 99 центів. Позивачка ОСОБА_3 підтвердила, що даний договір вона підписувала особисто, з умовами його була ознайомлена, чим підтвердила отримання нею грошей від позивача.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Але складання позичальником розписки або іншого документу, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми є правом, а не обов»язком сторін договору позики і відсутність такого документа за наявності письмового договору позики не є безумовною підставою для висновку про безгрошовість договору позики.

Підтвердженням наявності позикових відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є саме договір позики грошей, укладений 23.07.2007 року.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З урахуванням вищенаведеного, позивачка по зустрічному позову ОСОБА_3 не довела свої вимоги з підстав неотримання нею грошей по оспорюваному договору позики від 23.07.2007 року.

Посилання позивачки по зустрічному позову ОСОБА_3 на те, що при укладанні договору позики одночасно був укладений і договір застави земельної ділянки є безпідставним, так як судом не встановлено наявність такого договору заставу і не надано сторонами як доказ підтвердження чи оспорювання своїх вимог.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом не встановлено підстав для визнання договору позики грошей від 23.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_2, від імені діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3 недійсним. Тому в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

- копією договору позики грошей від 23.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_2, від імені діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 кошти в сумі 50 000 гривень, які є еквівалентом 9 900 доларів США 99 центів серії ВЕТ №276140;

- копією вимоги на суму 50 000 гривень 00 копійок від 18.10.2012 року (заявник ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3І.);

- копією вимоги на суму 75 000 гривень 00 копійок від 05.11.2012 року (заявник ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3І.);

- копією паспорту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 серії СК №385627;

- копією ідентифікаційного коду ОСОБА_3 № НОМЕР_1;

- копією попереднього договору від 23.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_2, від імені діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, згідно якого сторони зобов'язуються протягом трьох років з моменту набуття чинності даним договором укласти та підписати Договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 2,6882 га, що перебувала у власності ОСОБА_3;

- копією державного акту на право власності на земельну ділянку розміром 2,6882 га, яка розташована на території Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, яка на праві власності належить ОСОБА_3;

- іншими матеріалами справи.

Керуючись ст. ст.4, 88, 208, 212-215, 218, 273, 223, 294 ЦПК України, 203, 215, 526, 527, 530, 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1051, ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволити.

Стугнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму основного боргу в розмірі 50 000 гривень, суму штрафу в розмірі 25 000 гривень, 3% річних від просроченої суми в розмірі 250 гривень, 752 гривні 50 копійок сплаченого судового збору, всього стягнути 76 002 ( сімдесят шість тисяч дві) гривні 50 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики грошей недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області .

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_6