Справа №784/2254/13 12.06.2013 12.06.2013 12.06.2013
Провадження №22-ц/784/1974/13 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Леванчука О.М.,

суддів: Ямкової О.О., Кушнірової Т.Б.

при секретарі судового засідання Суслік Є.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра про встановлення нікчемності довіреності та кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 липня 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра (далі - Банк) предявило до ОСОБА_4 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало наступним.

16 липня 2007 року ВАТ Комерційний банк Надра, правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 08/07/2007/980 К 983, за умовами якого Банк зобовязався надати і надав позичальнику у тимчасове користування споживчий кредит у сумі 13 300 грн. а позичальник, натомість, зобовязувався щомісячно з 16 липня 2007 року по 15 липня 2010 року, до 15 числа поточного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, із розрахунку 3 % на місяць, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу ніж 614 грн. 65 коп. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період на залишок заборгованості.

За час користування коштами відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання, чим порушуються умови кредитного договору, в результаті чого станом на 18 квітня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 21 908 грн. 43 коп., з яких: 10 423 грн. - непогашений кредит; 9 740 грн. 98 коп. несплачені відсотки; 1 384 грн. 45 коп. несплачена пеня за прострочення строків виконання зобовязання; 360 грн. штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу.

Про факт виникнення заборгованості відповідач неодноразово повідомлявся, але до теперішнього часу кредитна заборгованість не погашена.

Посилаючись на вказане, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на Банку, 21 908 грн. 43 коп. заборгованість за кредитним договором № 08/07/2007/980 К 983., а також 219 грн. 08 коп. судового збору.

В свою чергу 13 серпня 2012 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 предявив до Банка зустрічний позов про встановлення нікчемності довіреності та кредитного договору. Позов обґрунтовував наступним.

Кредитний договір № 08/07/2007/980 К 983, який укладено 16 липня 2007 року між ВАТ Комерційний банк Надра, правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_4, було підписано начальником Центрального відділення філії Банку Миколаївського регіонального управління ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності № 1-11-3146 від 22 березня 2007 року.

Вказана довіреність була видана в порядку передоручення, але в порушення ч. 2 ст. 245 ЦК України нотаріально не посвідчена.

За такого, відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України, довіреність № 1-11-3146 від 22 березня 2007 року є нікчемною, а отже не дає повноважень на підписання кредитного договору.

У звязку з тим, що вказана довіреність є нікчемною, кредитний договір не було підписано Банком, тобто з його боку не додержано письмової форми правочину. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форм, є нікчемним.

Посилаючись на вказане, та на наявність спору, який виник у звязку з укладанням кредитного договору, просив суд встановити нікчемність довіреності № 1-11-3146 від 22 березня 2007 року на імя ОСОБА_5 та кредитного договору № 08/07/2007/980 К 983, від 16 липня 2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року позов Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/07/2007/980 К 983 від 16 липня 2007 року 20 563 грн. 43 коп. з яких: 10 423 грн. непогашений кредит; 9 740 грн. 98 коп. несплачені відсотки; 400 грн. пеня за прострочення строків виконання зобовязань. В задоволені вимог про стягнення штрафу відмовлено. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Банку відмовити та задоволити зустрічний позов.

Скаргу обґрунтовує тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з неповним зясуванням обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, мотиви рішення суду не узгоджуються з дійсним обставинами справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та з'ясувавши обставини справи і перевірку їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банка, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України, а саме позичальник ОСОБА_4 не виконала взяті на себе за кредитним договором зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, що є підставою для стягнення з неї заборгованих коштів.

Відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_4, суд виходив з того, що з вимогами про встановлення нікчемності правочину може звернутися особа, права якої порушуються самим фактом укладання правочину, між тим, Банком умови правочину виконанні, а тому його права не порушені також не порушені права Банку і підписанням кредитного договору, що є підставою для відмови в задоволені зустрічного позову.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Право кредитора вимагати від боржника повернення кредиту передбачене ст.1050 ЦК України.

Відповідно до вимог, ст.ст. 215, 219, 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину або договору такий правочин чи договір є нікчемним. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексам, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 липня 2007 року між ВАТ Комерційний банк Надра, правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 08/07/2007/980 К 983 (а.с. 7-10).

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику у тимчасове користування споживчий кредит в розмірі 13 300 грн. із відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 3 % відсотків на місяць строком на 36 місяців (з 16 липня 2007 року по 15 липня 2010 року).

Відповідно до п. п. 2.3.1., 2.3.2. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені 3% за користування кредитом безготівковим перерахуванням або внесенням готівки коштів на рахунок банку щомісячно до 15 числа поточного місяця шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 614 грн. 65 коп.

Згідно розділу 4 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, які передбачені договором, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочки. Крім того, у разі прострочення строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту більш ніж на 2 дні та порушення умов кредитного договору позичальник сплачує штраф за кожен випадок.

Обовязки за кредитним договором позивачем були виконані у повному обсязі, що не оспорюється сторонами, в той час як відповідач свій обовязок не виконав.

Позичальник кредит не повернув та не сплатила в належному розмірі проценти, внаслідок чого станом на 18 квітня 2011 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 20 563 грн. 43 коп. з яких: 10 423 грн. непогашений кредит; 9 740 грн. 98 коп. несплачені відсотки; 400 грн. пеня за прострочення строків виконання зобовязань.

За такого, заборговані за кредитним договором грошові суми та пеню за прострочку виконання грошового зобовязання слід провести за судовим рішенням.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги представник відповідача посилається на те, що кредитний договір укладено з порушенням норм Закону України Про захист прав споживачів , Однак, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки умови договору виконувались ОСОБА_4 тривалий час, питань, щодо порушення вимог чинного законодавства при укладанні кредитного договору протягом цього часу не ставилось.

Крім того, доводи в апеляційній скарзі щодо нікчемності довіреності і кредитного договору є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону та доказам у справі.

Так, як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір № 08/07/2007/980 К 983 від 16 липня 2007 року було підписано ОСОБА_4. Від імені Банку він підписаний начальником Центрального відділення філії Банку Миколаївського регіонального управління ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності № 1-11-3146 від 22 березня 2007 року (а.с. 7-10, 32). Вказана довіреність була видана віце-президентом Банку, який мав право передоручати представництво Банку за довіреністю від 05 квітня 2005 року, виданою головою правління Банку.

Хоча довіреність на ім'я начальника відділення не була нотаріально посвідчена, Банк схвалив договір. Так, кредитний договір укладений в належній письмовій формі, спрямований на реальне настання виписаних в ньому правових наслідків, волевиявлення їх учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а тому підстав для встановлення його нікчемності немає. У зв'яжу з чим, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Сам по собі факт перевищення повноважень представником юридичної особи при укладенні договору, не є однозначною підставою вважати договір нікчемним.

Так, згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як зазначено вище, кредитний договір № 08/07/2007/980 К 983 від 16 липня 2007 року, схвалений Банком, який виконав всі умови кредитного договору, та приймав часткове виконання його від ОСОБА_4

Доводи відповідача в своїй зустрічній позовній заяві, про відсутність письмово укладеного кредитного договору безпідставні. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, на яку посилається відповідач, кредитний договір укладається в письмовій формі. Тому, твердження відповідача про його нікчемність у зв'язку з недодержанням письмової форми, не відповідають дійсності.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Судді