КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-1418/11
Провадження № 2/488/29/2013 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.06.2013 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6,

представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого у шлюбі майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на матеріали та інше майно, що було використано в процесі будівництва незавершеного будівництвом жилого будинку,

У С Т А Н О В И В

У березні 2011р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого у шлюбі майна подружжя .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за час шлюбу з відповідачкою з 16.03.1996р. по 25.04.2011р., замість подарованій відповідачці 1/3 частці будинку за адресою: ОСОБА_3, вулиця 295 Стрілецької дивізії, №71, вони сумісно побудували будівлю, розмірами 7х12м. з чотирма кімнатами на місці старої тимчасової будівлі, яку він зніс. При цьому ним було придбано будівельного матеріалу на суму 28869грн. згідно доданих до позову чеків. Крім цього, вони придбали таке майно, як меблеву стінку,вартістю 8000грн., компютер, вартістю 2000грн., кольоровий телевізор LG, вартістю 1500грн., диван Марс, вартістю 1500грн., пральну машинку, вартістю 600грн., посилювач-колонки з ДВД, вартістю 1500грн., а всього на суму 13 600грн .

Після розірвання шлюбу та припинення подружніх відносин, відповідачка не бажає у добровільному порядку поділити спільно нажите майно, а тому він звернувся до суду.

На підставі наведеного, просив визнати вищеперераховане майно спільною сумісною власністю подружжя та поділити недобудований будинок під дах з чотирма кімнатами, побудований на місці старої тимчасової будівлі, яку він зніс, вартістю 28 8697рн., визнавши за ним право власності на цей недобудований будинок, а за відповідачкою визнати право власності на меблеву стінку,вартістю 8000грн., компютер, вартістю 2000грн., кольоровий телевізор LG, вартістю 1500грн., диван Марс, вартістю 1500грн., пральну машинку, вартістю 600грн., посилювач-колонки з ДВД, вартістю 1500грн., а всього на суму 13 600грн.

В листопаді 2011р. ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя та просила до списку майна, яке підлягає поділу між нею та позивачем внести таке майно, як земельну ділянку №147, площею 0,1га, що розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Миколаївське, садівниче товариство Північ-Південь, вартістю 12000грн., велосипед Україна, вартістю 1000грн., зварювальний апарат, вартістю 2300грн., вело мопед Рига, вартістю 1800грн., - генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн., відеоплеєр LG, вартістю 400грн., залишивши їй у власності: кольоровий телевізор LG, вартістю 1500грн., генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн., меблеву стінку,вартістю 2300грн., компютер, вартістю 1000грн., диван Марс, вартістю 1500грн., пральну машинку, вартістю 600грн., посилювач-колонки з ДВД, вартістю 1500грн., відеоплеєр LG, вартістю 400грн., а відповідачу залишити на праві власності: велосипед Україна, вартістю 1000грн., зварювальний апарат, вартістю 2300грн , вело мопед Рига, вартістю 1800грн. Вона зазначала, що за час знаходження у шлюбі з позивачем, вони придбали не тільки майно, яке зазначив позивач, а ще земельну ділянку № 147 в СТ Північ-Південь, площею 0,1га, що розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Миколаївське, вартістю 12000грн., а також велосипед Україна, вартістю 1000грн., зварювальний апарат, вартістю 2300грн., вело мопед Рига, вартістю 1800грн., - генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн., відеоплеєр LG, вартістю 400грн.

Однак, зазначила, що будинок, який є недобудованим, право власності на який позивач просить визнати за ним, не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказаний будинок будується на місці господарських та побутових будівель та споруд: літньої кухні, тамбура, вбиральні, сараю, альтанки та душу, які належить їй на праві особистої власності т.я. 01.03.2002р. батько ОСОБА_6 подарував їй частку будинку, яка складається з однієї кімнати, що підтверджується договором дарування від 01.03.2002р. У 2003р. батько став будувати новий будинок за власні кошти, куди він збирався переселитися і через те що батько хоча і був на пенсії, однак працював, а позивач ніде тривалий час не працював, він і приймав будівельні матеріали, які купував батько, але приймав їх позивач і тому у нього зявилися ті чеки, які він представив суду.

Далі зазначала, що земельна ділянка на якій будується будинок була відведена для обслуговування будинку саме батьку ОСОБА_6 ще у 1967р., а 25.04.2007р. вона та батько безоплатно приватизували земельну ділянку у спільну сумісну власність.

За загальними правилами кожний із колишнього подружжя має право на половину спільно набутого майна. Разом з тим, майно, набуте одним і подружжя за час шлюбу, однак на підставі договору дарування, є його особистою приватною власністю. Стверджує, що суд не може визнати за позивачем право власності на недобудований жилий будинок через те, що це майно є її особистою приватною власністю.

Посилаючись на викладене, просила поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй у власність: кондиціонер CHІGO, вартістю 1400грн.;

- пральну машину SIMENS, вартістю 600грн.;

- кольоровий телевізор LG , вартістю 1500грн;.

- меблеву стінку, вартістю 2300грн.;

- компютер, вартістю 1500грн.;

- диван Марс, вартістю 1500грн ;

- генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн., відеоплеєр LG , вартістю 400грн., а разом на суму 11300грн. Земельну ділянку, вартістю 8000грн. та інше майно залишити позивачу на суму 11000грн..

У лютому 2012р. третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову звернувся до суду з позовом про визнання права власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершенного будівництвом житлового будинку на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Миколаїв, вул. 295 Стрілецької дивізії, № 71 та просив визнати його третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову-поділ майна подружжя між ОСОБА_4.

Третя особа- позивач зазначав , що у лютому 2012р. йому стало відомо, що колишній чоловік дочки ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про поділ спільно набутого у шлюбі майна подружжя, в якому просить залишити йому недобудований жилий будинок, розмірами 7Х12м. Цю вимогу, він ґрунтує на тому, що він сам самостійно придбав будівельні матеріали і будував на місці тимчасової будівлі. Вважає, що ця вимога є необґрунтованою і незаконною, та такою що порушує його права та інтереси, оскільки незавершений будівництвом було побудовано за його власні кошти, а тому він вважає себе власником цих будівельних матеріалів. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Йому на підставі договору забудови, посвідченого Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.07.1967р. за реєстровим № 3835 та зареєстрованого в ММБТІ 17.12.1988р., реєстр. № 15716 належить жилий будинок № 71 по вул. 295 Стрілецької дивізії в м. Миколаєві, який розташований на земельній ділянці, площею 524кв.м.яка була відведена йому під індивідуальне будівництво жилого будинку у 1967р. 01.03.2002р. згідно договору дарування частини жилого будинку від 01.03.2002р., посвідченого приватним нотаріусом він подарував своєї дочці ОСОБА_4 42/100 частин спірного будинку. У 2007р. він та дочка безоплатно приватизували земельну ділянку і вони отримали Державний акт ЯЕ № 908816 на право власності на вказану земельну ділянку у спільну часткову власність. Ще у 1995р. замість старих господарський та побутових споруд він вирішив розпочати нове будівництво житлового будинку, в який планував перейти жити після завершення будівництва. Для цього ним був отриманий дозвіл у виконкомі районної ради народних депутатів. Через те, що будівництво було затратним він став заготовлювати будівельні матеріали поступово. У 2000р. він став купляти камінь ракушняк, який купував і в 2003р. У звязку з тривалим оформленням відповідної документації та постійного збільшення ціни на будівельні матеріали, ним у 2005р. розпочато будівництво жилого будинку, готовність якого станом на 26.08.2011р. складає 29%. Так за його власні кошти було побудовано основні конструктивні елементи будинку: у 2005р. вирито котлован та збудовано фундамент, в 2006р. збудований цоколь, у 2008-2010р.р. зведено стіни та кімнатні перегородки. Протягом всього часу він працював та отримував пристойну заробітну плату, що підтверджується відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України. В той же час ОСОБА_2 протягом вказаного часу здійснення будівництва ніде не працював, сидів удома без роботи на утриманні своєї дружини, відповідно власних коштів на будівництво не мав. Далі зазначає, що будівництво незавершеного будівництвом жилого будинку було самовільним, тому його притягли до адміністративної відповідальності та наклали штраф. Посилаючись на викладене просив позов задовольнити.

Відповідно до 34 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити в справу до закінчення судового розгляду, предявивши позов до однієї або обох сторін. Ці особи мають усі процесу ані права і обовязки позивача.

Ухвалою суду від 28.02.2012 р. всі позови були обєднані в одне провадження і розгляд справи почався спочатку.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити, зустрічний позов визнали частково, а позов третьої особи не визнали. Стверджували, що за час знаходження у шлюбі він працював, добре заробляв і мав можливість купувати та будувати жилий будинок, який на теперішній час є недобудований. Проти вартості майна, яке підлягає поділу між ним та відповідачкою він згодний.

Відповідачка та її представник первісний позов визнали частково, а зустрічний позов підтримали з підстав викладених у позові, не згодні з поділом недобудованого обєкту, оскільки цей обєкт будував за свої кошти батько та просили суд в цій частині відмовити. Позов третьої особи визнали. Стверджували, що позивач постійно та довгий сам не працював, сидів дома на її кошти жили сімєю з трьох осіб, тому коштів постійно не хватало. Проти вартості майна, яке підлягає поділу між нею та позивачем вона згодна.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та його представник позов підтримали, а позов позивача в частині поділу недобудованого будинку не визнали та суду з підстав викладених у позові.

Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що сторони з 16.03.1996р. по 25.04.2011р. перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-ФП № 018377, виданого Корабельним райвідділом реєстрації актів громадського стану м. Миколаєва ( а. с. 7 ), від шлюбу мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ФП № 073257, виданого Корабельним райвідділом реєстрації актів громадського стану м. Миколаєва. ( а. с. 55) . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2011р. шлюб між сторонами був розірваний, а рішення суду набуло законної сили 25.04.2011р. ( а. с. 56)

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 272 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженнями між подружжями, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під час знаходження подружжя у шлюбі, вони набули таке майно: велосипед Україна ( 1991р. в), вартістю 500грн., зварювальний апарат, вартістю 1000грн., посилювач-колонки з ДВД , вартістю 1500грн., кондиціонер CHІGO, вартістю 1400грн., пральну машину SIMENS, вартістю 600грн., кольоровий телевізор LG , вартістю 1500грн., меблеву стінку, вартістю 2300грн., компютер, вартістю 1500грн., диван Марс, вартістю 1500грн., генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн., вело мопед Рига, вартістю 600грн., відеоплеєр LG, вартість 400грн., а всього на загальну суму 14 300грн., вартість якого було узгоджено між подружжями під час розгляду справи .

Вирішуючи спір між подружжями про майно, суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належить, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошові кошти.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути: квартири, жилі та садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні попери; паєнакопичення в кооперативі, в тому числі дачно-будівельному.

Судом встановлено, що під час шлюбу позивач, згідно договору купівлі-продажу від 23.12.2010р., посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого району Миколаївської області ОСОБА_9, реєстр. № 1511 від 23.12.1010р., купив у ОСОБА_10 за 8000грн., земельну ділянку № 147, що знаходиться в СТ Північ-Південь, площею 0,1 га. і розташована на території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, надану для ведення садівництва, кадастровий № :02:000:0383. ( а. с. 38-39) На підставі вищевикладеного, суд вважає, що спірна земельна ділянка також є спільною сумісною власністю подружжя і тому підлягає поділу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Таким чином загальна сума майна подружжя, що підлягає поділу між сторонами складає: 22 300грн., а ? частка кожного складає 11 150грн. ( 22300:2 )

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою бо визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат з подружжя чи їх обох.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

На підставі ч. 4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації заміть його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

На підставі п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд вважає необхідним врахувати при розподілі майна подружжя, те майно, яке знаходиться в фактичному користуванні позивача, але не включено ним в перелік спірного майна.

01.03.2002р., згідно договору дарування частини домоволодіння, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар 42/100 частин домоволодіння за № 71 з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Миколаєві по вулиці 295 Стрілецької дивізії. Домоволодіння, яке відчужується позначено на плані літ.А, камяна, житловою площею 33,9кв.м. та має такі господарські та побутові будівлі та споруди: літня кухня, літ.Б, тамбур, літ. В , вбиральня літ. Е, сарай літ.И, альтанка, літ.К, 1/2 частина замощення №ІІ, душ, літ Л, ? частини хвіртки № 7, ? частина огорожі № 8. В користування ОСОБА_4 за цим договором переходять: в літ.А-кімната 1-3, житловою площею 14,6кв.м., літня кухня, літ.Б, тамбур, літ. В , вбиральня літ. Е, сарай літ.И, альтанка, літ.К, 1/2 частина замощення №ІІ, душ літЛ, ? частини хвіртки № 7, ? частина огорожі № 8. ( а. с. 41, 42,46-51, 72-75,76-85 )

Згідно матеріалів справи, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 905516 , виданий 30 10.2007р. ОСОБА_4 та батьку ОСОБА_6 у спільну часткову власність, на підставі рішення Миколаївської ради від 25.04.2007р. № 12/41, надана безоплатно в результаті приватизації, земельна ділянка, площею 524кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вулиця 295 Стрілецької дивізії, № 71 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. ( а. с. 40, 43 )

Законом України від 11 січня 2011р. № 2913-ІУ Про внесення зміни до ст. 61 СК України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя, який набрав чинності 08.02.2011р., ст. 61 СК України доповнено ч.5, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Отже, одержана ОСОБА_4 під час шлюбу ( у жовтні 2007р.) у власність на підставі ст. ст. 81,116 ЗК України, шляхом приватизації, земельна ділянка, незалежно від того, що на ній подружжям розпочато будівництво житлового будинку, є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі викладеного суд вважає, що в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на незавершений будівництвом житловий будинок з 29% готовністю не підлягає задоволенню.

Треба зазначити, що до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва ( ч.3 ст. 331 ЦК України ), відтак ст.. 331 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності не недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. При цьому, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи судом 24.10.2012р. була призначена судова будівельно-технічна експертизу для визначення іменування матеріалів і обладнання, які були використані у спірному недобудованому жилому будинку, з 29% готовності. Однак через не оплату експертизи вона була повернута без виконання 18.04.2013р. .

Відповідно до норм ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, і якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визначити факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На підставі викладеного суд, вважає, що третя особа не доказала факт які поіменно матеріали вона використала для недобудованого жилого будинку, а тому у позові відмовити через недоказаність вимог.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14. суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються письмовими доказами по справі.

На підставі ст. 71 СК України при проведенні розподілу майна подружжя суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом та за зустрічним позовом задовольнити частково, а у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача відшкодування на користь позивача понесені ним витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 229,40грн., та стягує 229,40грн., а з позивача на користь відповідача також 229,40 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 223, 294 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого у шлюбі майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково, а у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на матеріали та інше майно, яке було використано в процесі будівництва незавершеного будівництвом жилого будинку з готовністю 29% за адресою: м. Миколаїв, вулиця 295-ї Стрілецької дивізії, № 71 відмовити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на :

- велосипед Україна ( 1991р.), вартістю 500грн.;

. .- зварювальний апарат, вартістю 1000грн.;

- посилювач-колонки з ДВД , вартістю 1500грн., а всього вартістю 3000грн.,з врахуванням вартості земельної ділянки 8000грн., 11000грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю визнати за ОСОБА_4 право власності на :

- кондиціонер CHІGO, вартістю 1400грн.;

- пральну машину SIMENS, вартістю 600грн.;

- кольоровий телевізор LG , вартістю 1500грн;.

- меблеву стінку, вартістю 2300грн.;

- компютер, вартістю 1500грн.;

- диван Марс, вартістю 1500грн ;

- генератор бензиновий TIGER, вартістю 1500грн ;

- вело мопед Рига, вартістю 600грн.,

- відеоплеєр LG, вартість 400грн. , а всього 11300грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за виділене йому майно у сумі 300грн.

Залишити у власності ОСОБА_2 право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення садівництва № 147, площею 0,1га, що розташована за адресою: Миколаївська область Жовтневий район, с. Миколаївське, СТ Північ-Південь, кадастровий номер :02:000;0383, вартістю 8000грн ;

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. Г. Циганок