29.07.2013 справа № 2/489/1362/13
29 липня 2013 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки
У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль») звернулося до суду з позовом про зверненням стягнення на предмет іпотеки квартиру № 6, що знаходиться в м.Миколаєві по вул.Нагірна, 89 та належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом продажу нерухомості з прилюдних торгів за початковою вартістю, встановленою субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем 25.09.2006 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки.
У судове засідання сторони не зявилися, про час та місце повідомлені неодноразово.
Позивач надав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій просив позов задовольнити, вказавши що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
У відповідності до статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору виконання грошових зобовязань забезпечено іпотекою, а саме - квартирою № 6 по вул.Нагірна, 89 в м.Миколаєві, яка належить на праві власності ОСОБА_4, що оформлено договором іпотеки від 25.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 2261.
На виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та дотримання умов пункту 5.1 договору іпотеки, на адресу відповідача листом з оголошеною цінністю від 13.03.2013 позивач надіслав вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку залишено без виконання.
З доданого до позову розрахунку та виписки банку вбачається, що останнє погашення заборгованості по кредитному договору позичальник здійснила 22.09.2008.
Згідно умов пункту 12.5 кредитного договору до правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.
За змістом пунктів 22, 23 частини першої статті Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Із змісту умов пункту 2.1 кредитного договору вбачається, що цільовим призначенням кредитних коштів було фінансування витрат, повязаних з модернізацією торговельного приміщення.
Отже, надання кредиту повязане з підприємницькою діяльністю позичальника, а тому на спірні правовідносини Закону України «Про захист прав споживачів», в т. ч. встановлені цим Законом правила щодо позовної давності, не поширюється.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.
За такого, враховуючи порушення відповідачем грошових зобовязань позов банку є правомірним.
Між тим, суд не погоджується із розміром штрафних санкцій.
За змістом статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання може настати такий правовий наслідок, як сплата неустойки.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення.
З розрахунку банку видно, що розмір заявленої до стягнення пені значно перевищує заборгованість відповідача по кредиту.
У той же час, відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу.
Відповідно до пункт 1.1 договору іпотеки іпотеко держатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна квартири № 6, розташованої в будинку № 89 по вул.Нагірна в м.Миколаєва, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру права власності на нерухоме майно від 04.05.2013.
Іпотека зареєстрована в Державному реєстрі іпотек, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.
За домовленістю сторін, на момент укладення договору іпотеки вартість предмету іпотеки сторони визначили в сумі 141412,00 грн. (пункт 1.3 договору).
Довідкою ЖКП Миколаївської міської ради «Південь» від 15.05.2013 № 3332 підтверджується, що в квартирі відповідача без права на площу зареєстровані її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та брат ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач у квартирі не зареєстрована.
Законом України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи -боржника.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
Згідно статті 39 указаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Крім того, в пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України).
Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Вимога про покладення на відповідача обовязку із збереження предмету іпотеки до його реалізації у межах виконавчого провадження задоволенню не підлягає, через невідповідність даної вимоги способу захисту, передбаченому законом.
Відповідно статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 3377,00 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» - задовольнити частково.
Реалізацію предмета іпотеки квартири № 6, по вул.Нагірна, 89 у м.Миколаєві здійснити з прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» судовий збір в розмірі 3377,00 грн. три тисячі триста сімдесят сім гривень 00 коп.).
У іншій частині вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
суддя