АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/7445/2012 Головуючий 1 інст. -
Справа № 2029/3503/2012 Сітало А.К.
Категорія: стягнення суми Доповідач -Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судд Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова, діючого в інтересах держави в особі комунального закладу охорони здоров'я «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. А.І. Мещанінова»до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування особи, потерпілої від злочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2012 року

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2012 року прокурор Орджонікідзевського району міста Харкова в інтересах держави в особі Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф.. А.І. Мєщанінова»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування особи, що потерпіла від злочину, і цей позов уточнив у липні 2012 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що 14.10.2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Шевроле Нива реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я згідно висновку судово-медичної експертизи № 454-02/11 від 16.02.2011 р.

У зв'язку з цими ушкодженнями ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в політравматичному відділенні Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф.. А.І. Мєщанінова»в період з 14.10.2010 року по 29.10.2010 року.

Витрати цієї лікарні на стаціонарне лікування ОСОБА_8 складають 2002 грн.05 коп., які прокурор просив стягнути з відповідача ОСОБА_6, щодо якого кримінальна справа за обвинуваченням за ч.1 ст. 286 КК України закрита постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року на підставі ч.1 ст. 282 КПК України та ст.. 1 п. «г»Закону України від 08.07.2011 року «Про амністію в 2011 році».

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки його вина у вчиненні злочину, передбаченого

ч.1 ст. 286 КК України вироком суду не доведена, і відповідно до ст. 62 Конституції України на нього розповсюджується дія презумпції невинуватості.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2012 року позов прокурора задоволено. З ОСОБА_6 на користь Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф.. А.І. Мєщанінова»стягнуто 2002 гривні 05 копійок на відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину.

З ОСОБА_6 на користь держави стягнутий судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати це рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вищевказаного позову прокурора.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано відсутність вироку суду яким він визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а наявність постанови суду про закриття щодо нього кримінальної справи не є тим судовим актом, яким згідно ст. 62 Конституції України особа визнається винуватою у вчиненні злочину, тобто на нього розповсюджується дія презумпції невинуватості.

Вислухавши пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_6, щодо якого є постанова Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року про закриття на підставі ст.. 1 п. «г», ст.ст. 6,9 Закону України від 08.07.2011 року «Про амністію в 2011 році»провадження у кримінальній справі за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто з нереабілітуючих підстав, повинен згідно вимог ч.1 ст. 1206 ЦК України відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування ОСОБА_8 - потерпілого від цього злочину.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом.

Як встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи 14.10.2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Шевроле Нива реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров'я згідно висновку судово-медичної експертизи № 454-02/11 від 16.02.2011 р.

У зв'язку з отриманими ушкодженнями ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у політравматичному відділенні Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф.. А.І. Мєщанінова»в період з 14.10.2010 року по 29.10.2010 року, і на його лікування вказаним закладом охорони здоров'я було витрачено 2002 грн. 05 коп.

Зазначені обставини підтверджені довідкою лікарні та калькуляцією вартості лікування, яка складена відповідно до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету, їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545.

Згідно ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Як роз'яснено в пункті 7 постанови № N 11 від 07.07.95 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»з подальшими змінами у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним

вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку).

В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК ( 1001-05 ), таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства.

Підстави цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду та порядок її відшкодування особою, яка завдала шкоду, передбачений главою 82 «Відшкодування шкоди»ЦК України.

При цьому згідно ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вбачається з копії постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року про закриття на підставі ст.. 1 п. «г», ст.ст. 6,9 Закону України від 08.07.2011 року «Про амністію в 2011 році» провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд встановив вину відповідача з метою закриття кримінальної справи.

Зазначена постанова суду набула законної сили та не скасована чи змінена в установленому законом порядку.

Між тим ОСОБА_6 в передбаченому ЦК України порядку не спростована презумпція його вини у зобовґязанні з відшкодування шкоди у зв'язку з лікуванням ОСОБА_8

При цьому посилання апелянта на те, що він відповідно до ст. 62 Конституції України не є винною особою у вчиненні злочину, оскільки відсутній обвинувальний вирок суду, не є підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки зазначена норма права діє тільки у сфері кримінального судочинства і не поширюється на випадки притягнення особи до будь-якої іншої юридичної відповідальності.

Оскаржуваним рішенням не встановлена та не підтверджена вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, не порушений принцип презумпції невинуватості ОСОБА_6 як учасника кримінального судочинства, а вирішене питання про наявність передбаченої ст. 1206 ЦК України цивільно-правової відповідальності у відповідача, оскільки останній не надав доказів, які б спростували презумпцію його вини у виниклих цивільно-правових відносинах.

Судова колегія важає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2012 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Судді: