Справа № 372/1051/13-ц
Головуючий у І інстанції Мора
О.М.Провадження № 22-ц/780/6258/13
інстанції Мережко М.В.Категорія 45
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, Органу
опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 12 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті
особи: Орган опіки та піклування
Святошинського району міста Києва,
Орган опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області про розірвання шлюбу
та визначення місця проживання дітей
та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Орган опіки та піклування
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та
піклування Святошинського району
міста Києва, Орган опіки та піклування
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17
липня 1999 року з відповідачем ОСОБА_2
зареєструвала шлюб, від шлюбу вони
мають чотирьох дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач зазначала, що
останні два роки сімейне життя з
відповідачем поступово погіршувалося,
що призвело до фактичного припинення
шлюбних відносин. Кожен з подружжя має
протилежні погляди на шлюб, сім'ю та
сімейні цінності, внаслідок чого між
ними виникають постійні сварки,
свідками яких стають діти, що негативно
впливає на їх психічний стан. Позивач
не вбачає можливим будь-яке подальше
збереження шлюбу, оскільки він носить
формальний характер, при його
фактичному розпаді, на примирення з
відповідачем не погоджується і просить
шлюб розірвати.

Позивач зазначала, що з 2003 року вони
всією родиною проживали в приватному
будинку в АДРЕСА_2, але в зв'язку з
сімейними сварками та приниженнями з
боку відповідача вона була змушена
разом з молодшою донькою ОСОБА_7 та
середнім сином ОСОБА_5 піти з дому, а в
подальшому 10.02.2013 року позивач уклала
договір оренди квартири АДРЕСА_1, куди
вона переїхала проживати з трьома
меншими дітьми, де проживає і по даний
час, а старший син ОСОБА_4 залишився
проживати з батьком. Позивач зазначає,
що в квартирі, яку вона орендує, нею
створені всі необхідні умови для
комфортного проживання дітей та
повноцінного їх розвитку, а вона будучи
приватним підприємцем та маючи
самостійний дохід може забезпечити їм
достойний рівень життя. Окрім того,
позивач зазначає, що вона дізналась, що
відповідач все спільно нажите майно
заклав в банки під виконання кредитних
зобов'язань, а оскільки вони не
виконані то почалась процедура
звернення стягнення на спільне майно
подружжя, в тому числі і на будинок в
якому вони спільно проживали. Позивач
вважає, що діти повинні проживати разом
з нею, та не повинні стати свідками
виселення родини з будинку.
Взаємовідносини у неї з двома синами та
донькою, які проживають з нею
доброзичливі, дітям подобається жити в
м. Києві, сини навчаються в ліцеї,
донька відвідує дитячий садок.

Позивач просила, визначити місце
проживання всіх дітей разом з нею.
Розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та
піклування Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання дітей.
Свої вимоги обгрунтовував тим, що 17
липня 1999 року з відповідачем ОСОБА_3
зареєстрували шлюб, від шлюбу у них
народилося четверо дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач зазначав, що з 01.02.2013 року
відповідач без попередження пішла з
дому та проживала в різних місцях, що є
непридатними для життя дітей. Не маючи
власного житла, кілька разів змінювала
місце проживання. На даний час вона
проживає в орендованій квартирі в
місті Києві разом з трьома меншими
дітьми, не працює та не має постійного
доходу, а тому не має можливості
забезпечити дітям нормальні умови для
їх проживання та виховання. Відповідач
всіляко перешкоджає позивачу у
спілкуванні з дітьми, часто змінює
номери мобільного телефону не
повідомляючи про це, а у дітей взагалі
забрала мобільні телефони, в зв'язку з
чим він був змушений звернутись до
Органів опіки і піклування Обухівської
РДА, і лише після цього відповідач
надала йому можливість приходити до
дітей в школу та дитячий садочок.

Позивач зазначав, що у нього гарні
стосунки з дітьми, хоча мати і
налаштовує проти нього сина та вважає,
що оскільки він має кращі статки,
стабільні доходи, великий приватний
будинок, а отже і кращі можливості для
забезпечення нормальних умов
проживання та виховання дітей і є всі
підстави для того, щоб залишити
проживати дітей з ним, а він в свою
чергу готовий забезпечити ОСОБА_3
можливість спілкування з дітьми та
участь у їх вихованні.

Позивач ОСОБА_2 просив, визначити місце
проживання всіх дітей разом з ним та
розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3

Ухвалою Обухівського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
цивільні справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та
піклування Святошинського району
міста Києва, Орган опіки та піклування
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей (№372/105/13-ц) та за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Орган опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області про розірвання шлюбу
та визначення місця проживання дітей
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено
частково. Шлюб, укладений 17 липня 1999
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Львівського
міськвиконкому, ( свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_1, актовий запис
№ 857) - розірвано. Залишено ОСОБА_3 після
реєстрації розірвання шлюбу шлюбне
прізвище - ОСОБА_3. Визначено місце
проживання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_3 з їхньою матір'ю - ОСОБА_3
Визначено місце проживання дитини
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком -
ОСОБА_2 В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині визначення місця
проживання дітей: ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 року нароження,
ОСОБА_7 з їхньої матір'ю - ОСОБА_3 та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, визнати місце
проживання всіх дітей разом з батьком,
та відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду, Орган
опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати рішення
суду першої інстанції в частині
визначення місця проживання дітей:
ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 -
ІНФОРМАЦІЯ_4 року нароження, ОСОБА_7 з
їхньої матір'ю - ОСОБА_3 та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.
В частині розірвання шлюбу рішення не
оскаржується.

Апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 17 липня 1999 року (
том 1, а.с.08 ). Від шлюбу сторін є четверо
дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, донька - ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3.( том. 1, а.с. 09-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного
кодексу України той з батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до положень ст. 160 Сімейного
кодексу України, місце проживання
дитини, яка досягла десяти років,
визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини, при
цьому суд бере до уваги що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Згідно з принципом 6 Декларації прав
дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю, тобто перевага надається
матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із
рівності прав матері та батька, у
пункті 1 статті 9 проголосила правило,
за яким дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

Як видно з акту обстеження умов
проживання від 05.03.2013 року Орган опіки
та піклування Святошинського району
міста Києва зазначає, що матір'ю ОСОБА_3
за місцем її проживання з трьома
малолітніми дітьми створені всі
необхідні умови для проживання,
виховання та розвитку дітей. (том.1, а.с.
112 ).

Судом не встановлено фактів
зловживання спиртними чи наркотичними
засобами, аморальної поведінки кожного
з батьків, що може зашкодити розвитку
дітей. Обидві сторони відповідально
ставляться до своїх батьківських
обов'язків та мають належні умови для
забезпечення проживання, розвитку та
виховання малолітніх дітей.

Вирішуючи спір між батьками, які
проживають окремо, про те з ким із них і
хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька і матері щодо своїх дітей при
постановленні рішення враховує
принцип 6 Декларації прав дитини від 20
листопада 1959 року, відповідно до якого
малолітня дитина не повинна бути
розлучена зі своєю матір'ю, крім тих
випадків, коли є виключні обставини.

Орган опіки та піклування Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області в своєму висновку
від 03.07.2013 року вважає за доцільне
визначити місце проживання малолітніх
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком. (том. 1.
а.с. 130-131).

З'ясовуючи обставини дотримання вимог
законодавства щодо встановлення місця
проживання дітей, судом встановлено, що
старший син сторін ОСОБА_4 постійно
проживає з батьком, з яким проводить
час і який займається його вихованням.
В судовому засіданні, ОСОБА_4 висловив
бажання залишитись проживати з
батьком. Батько має постійний дохід,
гарні соціально-побутові умови.

Мати ОСОБА_3 у судовому засіданні
погодилась з проживанням старшого сина
разом із батьком після розірвання
шлюбу. А тому суд першої існтанції
вірно дійшов висновку про можливість
вирішення питання щодо визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_4
разом з його батьком - ОСОБА_2.

Щодо визначення місця проживання
малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_3 з їхньою матір'ю суд першої
існтанції вірно дійшов висновку про
визначення їх місця проживання з
їхньою матір'ю - ОСОБА_3.

При цьому доводи ОСОБА_2 про
перешкоджання йому у спілкуванні з
дітьми не знайшли об'єктивного
підтвердження, як під час розгляду в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради Української
РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-ХІІ, частин
7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під
час вирішення будь-яких питань щодо
дітей суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог, оскільки
визначення місця проживання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, а ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року разом з
матірью відповідає їхнім інтересам та
чинному законодавству, а також
забезпечить розвиток дітей.

Крім того, визначення місця проживання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, а
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року
разом з матірью не позбавляє ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 права спілкуватись з дітьми та
виконувати свої батьківські обов'язки.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог та задоволення зустрічних
позовних вимог в повному обсязі,
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обгрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Органу опіки та
піклування Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: