Справа № 242/3775/13-ц
Провадження № 2/242/1152/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2013 року
м.
Селидове                    Селидівс
ький міський суд Донецької області у
складі головуючого – судді Хацько Н.О.,
при секретарі Костенко К.О., позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Селидове цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 09.08.2013 року звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ТДВ
СК «Альфа-Гарант» про стягнення
збитків та моральної шкоди завданої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, в якій зазначив, що 15.02.2013 року
о 05 годині 25 хвилин на 417 км. + 500 м.
автодороги Знам’янка – Луганськ –
Ізварине, ОСОБА_4, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість
руху та дистанцій, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який
рухався попереду в попутному напрямку.
Чим порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил
дорожнього руху України. 07.05.2013 року
Селидівським міським судом Донецької
області винесено постанову в справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4 та накладено на нього
адміністративне стягнення за ст. 124
КУпАП у вигляді 340 грн. штрафу. При
зіткненні автомобілі зазначили
механічні ушкодження і для ремонту
автомобіля позивача потрібно 21 000 грн.,
згідно дефектного акту від 27.06.2013 року.
Так як цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5 застрахована
в ТДВ СК «Альфа-Гарант» йому було
виплачено 9000 грн. страховою компанію і
1000 грн. самим відповідачем як франшизу
за полісом, але цих коштів не вистачає
для повного ремонту та відновлення
автомобілю. Вважає, що ОСОБА_4, як
власник джерела підвищеної небезпеки
– автомобіля НОМЕР_3 повинен
відшкодувати йому витрати, які він
мусить зробити для відновлення
первинного стану автомобіля, тобто
витрати на його повний ремонт. Позивач
також зазначив, що діями відповідача
ОСОБА_4 йому спричинено моральні
страждання та незручності, пов'язані
стресом з та фізичним болем після ДТП
та його наслідками. Просив суд стягнути
з ОСОБА_4 на його користь в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 10 830
грн. 31 коп., 10 000 грн. моральної шкоди,
1000 грн. в рахунок відшкодування витрат
на правову допомогу та 229 грн. 40 коп.
сплаченого ним судового збору.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 уточнили
позовні вимоги просили стягнути
матеріальну шкоду в розмірі 10 830 грн. 31
коп. солідарно з ОСОБА_1 та ТДВ СК
«Альфа-Гарант», позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з’явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву з клопотанням слухати
справу без його участі, слухання справи
провести за участю його представника
ОСОБА_3

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
зазначила що цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_4
застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант»
згідно страхового полісу № АВ/3151885 від
19.06.2012 року. Дорожньо-транспортна
пригода, яка сталася за участю позивача
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 була
визнана страховою компанією страховим
випадком. Позивачу в рахунок
відшкодування шкоди завданої ДТП,
страховиком проведено страхову
виплату в розмірі 9000 грн., а в ОСОБА_4
сплачено франшизу у сумі 1000 грн. про що
свідчить і зміст позовної заяви. За цих
обставин, а також оскільки розмір
заявленої позивачем шкоди, - 10 830 грн. 31
коп. знаходиться в межах передбаченої
договором страхування страхової суми
(ліміту відшкодування), - 50 000 грн., а
страхових ТДВ СК «Альфа-Гарант»
повністю не вичерпав ліміт страхової
відповідальності, таким чином, вважає,
що у позивача відсутні підстави для
стягнення завданої шкоди з відповідача
ОСОБА_4. Крім того, зазначила, що
позивачем не надано жодного доказу в
підтвердження саме втрат немайнового
характеру за виключенням самого ДТП.
Просила суд відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ТДВ СК
«Альфа-Гарант» в судове засідання не
з’явився про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
надав суду заяву з клопотанням слухати
справу без його участі. Також надав
суду заперечення на позовну заяву в
якій зазначив, що 19.06.2012 між ОСОБА_6,
власником автомобілем НОМЕР_1, та
страховою компанією було укладено
поліс цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/3151885.
Відповідно до полісу ліміт
відповідальності Товариства, в разі
настання страхового випадку складає
50000 грн., франшиза 1 000 грн. 18.02.201 року
ОСОБА_7 було повідомлено страховика про
настання події, що носить ознаки
страхового випадку, внаслідок настання
ДТП, що мало місце 15.02.2013 року о 05 годині
25 хвилин на автодорозі Знам’янка –
Луганськ – Ізварине. Разом з заявою
ОСОБА_7 було надано усі необхідні
документи, зо необхідні товариству для
прийняття рішення щодо виплати
страхового відшкодування. Постановою
Селидівського міського суду Донецької
області від 07.05.2013 року ОСОБА_4, водія
цивільно-правова відповідальність
якого забезпечена полісом АВ/3151885, було
визнано винним у скоєні
адміністративного правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу. Так
на підстав всіх документів наданих
ОСОБА_1 для отримання страхового
відшкодування між ним та Товариством
було укладено угоду про розмір
страхового відшкодування від 13.06.2013
року відповідно до якої сума
страхового відшкодування дорівнює 9000
грн. В зв’язку з чим, платіжним
доручення № 1344 від 18.06.2013 року ОСОБА_1
було перераховано вищевказану суму.
Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було
виконано всі вимоги передбачені чинним
законодавством України щодо виплати
страхового відшкодування сплативши в
повному об’ємі суму страхового
відшкодування.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази та законодавство, що регулює
спірні правовідносини суд у межах
заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК
України) встановив наступне.

Полісом обов’язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів №
АВ/3151885, укладеного між ОСОБА_6 та ТДВ СК
«Альфа-Гарант», було застраховано
цивільно-правову відповідальність та
забезпечено транспортний засіб марки
«ВАЗ-111840» номерний знак НОМЕР_4.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 07.05.2013 року
ОСОБА_4, було визнано винним у скоєні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КУпАП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу 340
грн. В постанові зазначено, що ОСОБА_4
15.02.2013 року о 05 годині 25 хвилин на 417 км. +
500 м. автодороги Знам’янка – Луганськ
– Ізварине, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість
руху та дистанцій, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, який
рухався попереду в попутному напрямку,
чим порушив п. п. 12.1, 13.1 Правил
дорожнього руху України. В наслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілі отримали механічні
ушкодження.

Листом ТДВ СК «Альфа-Гарант» № 12/1174 від
21.06.2013 року ОСОБА_1 надіслано копії
документів за страховим випадком, що
мав місце 15.02.2013 року та звіт про оцінку
розміру збитків спричинених
ушкодженням транспортного засобу №
03-16/04 від 16.03.2013 року.

Відповідно до звіту про оцінку розміру
збитків спричинених ушкодженням
транспортного засобу № 03-16/04 від 16.03.2013
року, вартість ремонту автомобілю
марки «Chevrolet» складає 20 830 грн. 31 коп.

Згідно дефектного акту від 27.06.2013 року,
складеного ФОП ОСОБА_8, вартість робіт з
запчастинами і матеріалами по ремонту
автомобілю НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1
складає 21 000 грн.

Суд, вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Частиною 1, 2 статті 22 ЦК України
передбачено, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки,

відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Забезпечення відшкодування шкоди,
нанесеної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди власник
автомобілю НОМЕР_1 здійснив шляхом
укладання договору обов’язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів № АВ/3151885,
укладеного між ОСОБА_6 та ТДВ СК
«Альфа-Гарант».

Відповідно до вказаного полісу
страховик забезпечує відшкодування
шкоди, завданої життю, здоров’ю та
майну третіх осіб під час ДТП, що
сталася за участі забезпеченого
транспортного засобу та внаслідок цієї
пригоди настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
обов’язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон), обов’язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування заподіяної
життю, здоров’ю та (або) ману
потерпілих унаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено,
що при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров’ю, майну третьої особи.

За загальним правилом та з огляду на
положення ст. 1192 ЦК України розмір
збитків визначається відповідно до
реальної вартості втраченого на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

З огляду на вищезазначене, суд вважає,
що заявлені вимоги щодо солідарного
відшкодування матеріальних збитків
внаслідок ДТП з ОСОБА_4 є
необґрунтованими, оскільки його
цивільно-правова відповідальність
забезпечена полісом № АВ/3151885 і сума
позовних вимог заявлена в межах
страхового ліміту за полісом.

Натомість вирішуючи позовні
вимоги щодо солідарного відшкодування
матеріальних збитків внаслідок ДТП з
між ТДВ СК «Альфа-Гарант» , суд звертає
увагу, що відповідно до угоди про
розмір страхового відшкодування від
13.06.2013 року, укладеної між ТДВ СК
«Альфа-Гарант» та позивачем ОСОБА_1,
сторони досягли згоди, що сума
матеріального збитку за страховим
випадком, що стався 15.02.2013 року складає
10 000 грн. Страховик та потерпілий
досягли згоди, що сума страхового
відшкодування за вказаним випадком
визначається з урахуванням франшизи,
яка за полісом № АВ/3151885 від 16.06.2012 року
складає 1000 грн., в розмірі 9 000 грн.,
Сторони підтверджують, що вказана сума
страхового відшкодування за
дорожньо-транспортною пригодою. Що
сталося 15.02.2013 року є остаточною.
Сторони не матимуть жодних фінансових
або будь-яких інших претензій щодо
розміру цієї шкоди.

Крім того, в судовому
засіданні позивач ОСОБА_1, підтвердив
той факт, що дійсно 13.06.2013 року між ним
та ТДВ СК «Альфа-Гарант» була укладена
угода, згідно якої вони досягли згоди,
що сума матеріального збитку за
страховим випадком, що стався 15.02.2013
року складає 10 000 грн., з яких франшиза,
яка за полісом № АВ/3151885 від 16.06.2012 року
складає 1000 грн., сума страхового
відшкодування в розмірі 9 000 грн. Крім
того позивач погодився, що не матиме
жодних фінансових або будь-яких інших
претензій щодо розміру цієї шкоди.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до платіжного доручення №
1344 від 18.06.2013 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант»
перераховано 9000 грн. в рахунок
відшкодування збитків за страховим
випадком.

Таким чином, суд вважає, що позивач
ОСОБА_1 не тільки визнав суму
страхового відшкодування у розмірі 10
000 грн., а й підтвердив той факт, що він
не матиме жодних фінансових або
будь-яких інших претензій щодо розміру
цієї шкоди.

В зв’язку з чим, позовні вимоги в
частині стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 10 830 грн. 31 коп. солідарно з
ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» на
користь позивача задоволенню не
підлягають.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що
моральна шкода полягає, зокрема: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв’язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров’я; 2) у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв’язку з
противоправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім’ї чи близьких
родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном,
або в інший спосіб.

Приймаючи до уваги встановлені при
розгляді справи безспірні обставини:
факт ДТП, яка призвело до отримання
позивачем збитків, змін у житті у
зв’язку з пошкодженням майна, суд
визнає, що позивачу ОСОБА_1
відповідачем ОСОБА_4 завдано моральну
шкоду.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначені розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Визнаючи розмір компенсації, що
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди, суд
приймає до уваги конкретні обставини
справи, вартість пошкодженого майна,
сукупність змін у житті позивача, що
зумовлено пошкодженням його майна та
необхідністю його відновлення,
характер та глибину пов’язаних з цим
моральних страждань, ступінь
вимушеного порушення нормального
укладу її життя, та, виходячи із суті
позовних вимог, засад розумності і
справедливості, суд вважає, що позовні
вимоги слід задовольнити частково та
стягнути з відповідача ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1 500 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві – пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволені
яких позивачеві відмовлено.

Вирішуючи питання щодо стягнення
витрат на сплату судового збору у
розмірі 229 грн. 40 коп., суд вважає що вони
задоволенню оскільки, відповідно до ч. 3
ст. 6 Закону України «Про судовий збір»
від 08 липня 2011 року № 3674-VI, що набрав
законної чинності з 01.11.2011 р. за подання
позовної заяви, що має одночасно
майновий і немайновий характер,
судовий збір сплачується за ставками,
встановленими для позовних заяв
майнового та немайнового характеру.
Тоді, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем сплачено судовий
збір лише вимоги майнового характеру,
які судом визнанні необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» № 4191-VI від
20.12.2011 року розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні
вимоги частково, з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу пропорційно
задоволеної частини позовних вимог та
з урахуванням часу витраченого
представником позивача на складання
позовної заяви та участі в судовому
процесі, в зв’язку з чим, суд вважає, що
необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 458 грн. 80 коп..

На підставі вищенаведеного, керуючись
22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 21-1, 23, 30 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,
ст.ст.79,88,212-215, 217-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Альфа-Гарант» про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди –
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
1500 (тисяча п’ятсот) грн.. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу в розмірі
458 (чотириста п’ятдесят вісім) гривень
80 коп..

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Селидівський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно: Суддя