АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 0413/5603/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2782/К/13 суддя Кулігіна Т.Д.
Категорія 20 ( І ) Суддя - доповідач Турік В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді - Турік В.П.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

при секретарі Бевзі М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Друга криворізька державна нотаріальна контора, про розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, встановлення юридичного факту неподання згоди на зміну договору найму житлового приміщення, визнання недійсним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства про проведення квартири в особисту власність,визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання заповіту частково недійсним.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5,

відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» (надалі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4») про розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, встановлення юридичного факту неподання згоди на зміну договору найму житлового приміщення, визнання недійсним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства про проведення квартири в особисту власність,визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання заповіту частково недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони тривалий час проживали, як члени сімї наймача ОСОБА_7, у квартирі АДРЕСА_1.

03 лютого 2009 року їх батько ОСОБА_7 помер, однак вони не змогли переукласти договір найму зазначеного житлового приміщення, оскільки 26.06.1990 року між рудоуправлінням ім. ХХ Партзїзду, правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», та ОСОБА_7, без відома членів сімї наймача, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, згідно якого остання перейшла у приватну власність до ОСОБА_7

30.08.2007 року ОСОБА_7 склав заповіт за яким він заповідав усе своє майно, у тому числі й спірну квартиру, ОСОБА_3, що позбавило їх права користування цією квартирою.

Зважаючи на те, що цивільне законодавство, яке було чинне на момент укладення договору купівлі-продажу не передбачало можливості виселення з займаної квартири осіб, які у ній проживають, навіть якщо вони перестали бути членами сімї наймача, а нормам Цивільного кодексу України в редакції 2004 року було зменшено їх житлові права і рішенням суду від 12 квітня 2012 року їх виселено із квартири, вважають, що оспорюваний договір повинен бути розірваний у звязку з істотною зміною обставин.

Посилаючись на вищевикладене, уточнивши позовні вимоги, просили суд: розірвати у звязку з істотною зміною обставин договір купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Білостоцька, б. 1а, кв. 2, укладений між ОСОБА_7 та РУ ім. ХХ Партзїзду від 26.06.1990 року; встановити юридично значущий факт ненадання позивачами згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_7 та РУ ім. ХХ Партзїзду від 26.06.1990 року; визнати недійсним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету РУ ім.. ХХ Партзїзду від 22.03.1990 року стосовно передання квартири в особисту власність ОСОБА_7 та визнати частково недійсним Протокол №48 вказаного рішення від 22.03.1990 року в частині постановлення передання квартири в особисту власність ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.06.1990 року між РУ ім.. ХХ Партзїзду, як відчужувачем, та ОСОБА_7, як набувачем, та зареєстрований державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори; визнати чинним договір найму житлового приміщення за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Білостоцького, 1а/2; визнати недійсним заповіт, складений 30.08.2007 року ОСОБА_7, який помер 03.02.2009 року, в частині розпорядження квартирою за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостоцького, 1а/2.

У забезпечення позову позивачі просили накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 06 червня 2012 року заява про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на житлове приміщення за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостоцького, 1а/2 та заборонено його відчуження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» про розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, встановлення юридичного факту неподання згоди на зміну договору найму житлового приміщення, визнання недійсним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства про проведення квартири в особисту власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання заповіту частково недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, судом не перевірено пояснення свідка (посадової особи, яка здійснювала посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу) при розгляді справи Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу, яким постановлено рішення від 09.11.2010 року, яка пояснила, що в перелік необхідних для посвідчення договору документів не входили заяви-згоди, що, на думку позивачів, є належним доказом на підтвердження факту незаконності укладення такого договору.

ОСОБА_4 не враховано, істотну зміну обставин у вигляді зміни законодавчої бази України. Так, цивільне законодавство, яке було чинне на момент укладення договору купівлі-продажу не передбачало можливості виселення з займаної квартири осіб, які у ній проживають, навіть якщо вони перестали бути членами сімї наймача, а нормам Цивільного кодексу України в редакції 2004 року було зменшено їх житлові права і рішенням суду від 12 квітня 2012 року їх виселено із квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_8, які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, просили відхилити апеляційну скаргу, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_4 першої інстанції встановлено, що на підставі ордеру № 721 від 11.11.1959 року, виданого рудоуправлінням ім.. XX Партзїзду, ОСОБА_7 разом членами сімї вселився у спірну квартиру.

Постановою спільного засідання адміністрації, профспілкового комітету рудоуправління ім. XX Партзїзду від 22.03.1990 року № 48 були задоволені заяви ОСОБА_7 та інших громадян про купівлю в особисту власність займаних ними квартир.

На підставі зазначеної постанови, ОСОБА_7 оціночної комісії, утвореної наказом по рудоуправлінню ім. XX партзїзду № 141 від 20.03.1990 року, про оцінку 1/2 частини будинку 1 «а» по вул. Білостоцькій, яка продається по заяві ОСОБА_7, додатку цього акту та довідки про склад сімї ОСОБА_7 від 17.04.1990 року, було укладено 26.06.1990 року договір купівлі-продажу квартири 2 у будинку 1 «а» по вул. Білостоцькій в м. Кривому Розі між рудоуправлінням ім. XX партзїзду та ОСОБА_7

Цей договір купівлі - продажу було посвідчено старшим державним нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори 26.06.1990 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-2991. На підставі цього договору, було зареєстровано 29.06.1990 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» право власності на квартиру 2 у будинку 1 «а» по в| Білостоцькій в м. Кривому Розі за ОСОБА_7

31.08.2007 року ОСОБА_7 склав у встановленому порядку заповіт на імя відповідача ОСОБА_3 на все майно, яке буде належати йому на день його смерті.

Згідно свідоцтва про смерть - Серія І -КИ № 262 007, ОСОБА_7 помер 03.02.2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету РУ ім. ХХ Партзїзду від 22.03.1990 року стосовно передання квартири в особисту власність ОСОБА_7 та визнання частково недійсним Протокол №48 вказаного рішення від 22.03.1990 року в частині постановлення передання квартири в особисту власність ОСОБА_7; визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.06.1990 року між РУ ім.. ХХ Партзїзду, як відчужувачем, та ОСОБА_7, як набувачем, та зареєстрований державним нотаріусом Другої криворізької нотаріальної контори; визнання чинним договір найму житлового приміщення за адресою: м.Кривий Ріг, вул..Білостоцького, 1а/2; визнання недійсним заповіту, складеного 30.08.2007 року ОСОБА_7, який помер 03.02.2009 року, в частині розпорядження квартирою за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Білостоцького, 1а/2, суд першої інстанції виходив з того, що стосовно цих позовних вимог є судові рішення, які набрали законної сили, а тому не можуть бути предметом судового розгляду повторно та є підставою для звільнення сторін від доказування цих обставин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, суд першої інстанції керувався ст. 652 ЦК України та виходив з того, що позивачі не довели зміни істотних обставин, які стали їм відомі після укладення договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, сторона, яка вимагає розірвання договору, повинна довести, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Ця ж сторона, повинна доказати, що її вина в не усуненні причин, які призвели до зміни обставин, відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, що після укладення оспорюваного договору виникла істотна зміна обставин, а укладення їх батьком заповіту на імя ОСОБА_3 є окремою цивільно-правовою угодою, яка регулюється положеннями Книги шостої ЦПК України, та не витікає з договору купівлі-продажу від 26.06.1990 року.

Посилання позивачів на те, що вони не знали про укладення договору купівлі-продажу у 1990 році не ґрунтуються на матеріалах справи, адже рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2011 року, яке набрало законної сили та залишене без змін ухвалою колегії судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2011 року, встановлено, що як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 було відомо про набуття їх батьком ОСОБА_7 у особисту приватну власність квартири АДРЕСА_1, у якій вони проживали, однак за життя батька цей договір ними не оспорювався, а заперечення щодо його дійсності та щодо порушення їх прав при укладення цього договору позивачі почали висловлювати лише після того, як не змогли отримати право власності на частину спірної квартири у порядку спадкування після смерті батька (а.с. 28-30, 31-32).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачам все ж таки було відомо про укладення договору купівлі-продажу, однак вони не передбачали можливість переходу квартири іншим спадкоємцям власника ОСОБА_7, а не їм, що не може бути підставою для розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин, і доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів відхиляються.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. ОСОБА_4 першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: