Справа № 2-260/2011
Провадження № 2/755/1238/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Галагана В.І.,

при секретарі Нестеровському Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсними вчинених нотаріальних дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до ОСОБА_2, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, як такий, що вчинено під впливом обману, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2002 року позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1. 28.07.2003 року позивач з дозволу співвласниці квартири колишньої дружини позивача ОСОБА_4 під заставу вказаної квартири взяв кредитні кошти в АТ «Укрінбанк», які вчасно було повернуто. 19.08.2004 року під заставу вказаної квартири позивач повторно взяв кредитні кошти в ВАТ «Актив-Банк», на які придбав у 2005 році автомашини з метою їх продажу та повернення кредитних коштів. 05.08.2005 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України було порушено кримінальну справу по факту злочинного заволодіння автомобілями, що були придбані позивачем на кредитні кошти з метою подальшого продажу. В ході досудового слідства було встановлено, що дані автомобілі знаходяться на території автосалону в м. Харкові, та 06.08.2005 року під час проведення слідчих дій щодо виїмки викрадених автомобілів, у працівників міліції були викрадені документи на зазначені транспортні засоби, які в день виїмки зникли та на день звернення з даним позовом до суду не знайдені. Зазначеними обставинами було створено матеріальні труднощі позивачу у поверненні кредитних коштів, що слугувало пошукам позивача щодо шляхів погашення кредитної заборгованості. Згодом, випадково познайомившись із громадянином ОСОБА_5, який є знайомим громадянина ОСОБА_6, що пов'язаний з вищевказаним викраденням автомобілів, повідомив позивачу про наявність осіб, що бажають надати позивачу позику під високу відсоткову ставку за її користування. На початку вересня 2005 року громадянин ОСОБА_5 разом із нотаріусом Гамаль І.М., яка назвала себе іменем «Дарія», ознайомилися із документами на спірну квартиру, особистими документами позивача, та через тиждень повідомили позивачу про їх згоду на укладення правочину. 07.10.2005 року громадянин ОСОБА_5 повідомив позивачу про термінове укладення договору застави, але неодмінною умовою, якого є його посвідчення нотаріусом Гамаль І.М., яка також є знайомою громадянина ОСОБА_6, що пов'язаний з вищевказаним викраденням автомобілів позивача. Грошові кошти за договором застави мав надати позивачу громадянин ОСОБА_7, який був раніше судимий за шахрайство з квартирами. Зазначені особи запропонували позивачу укласти договір купівлі-продажу спірної квартири в обмін на отримання позивачем необхідної йому суми грошових коштів, однак, позивач відмовився від укладення такого договору, оскільки мав намір укласти договір застави спірної квартири, яка в той час знаходилася під забороною відчуження в ВАТ «Актив-Банк». Згодом позивачем повернуто кредитні кошти до ВАТ «Актив-Банк», однак шахрайським шляхом без згоди позивача квартира АДРЕСА_1 була продана відповідачці ОСОБА_2 08.02.2005 року постановою прокурора Дніпровського району м. Києва було порушено кримінальну справу № 54-11483, у якій позивача визнано потерпілим. На підставі заяви позивача було проведено виїмку матеріалів у БТІ м. Києва та у нотаріуса Гамаль І.М., повязані з продажем спірної квартири, відповідь БТІ про надання позивачу довідки-характеристики на спірну квартиру для оформлення її застави, та розписки відповідачки ОСОБА_2, яка є довіреною особою нотаріуса Гамаль І.М., та яка разом із останньою посвідчила спірний правочин сама на себе, роблячи сумісні записи разом із нотаріусом. Таким чином, вищенаведені факти щодо крадіжки належних позивачу автомобілів, придбаних на кредитні кошти, використання скрутного матеріального становища позивача та шляхом обману і зловживання довірою під виглядом договору застави фабрикування договору купівлі-продажу квартири - свідчать про заздалегідь сплановане шахрайство по відношенню до позивача, що на думку останнього є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири недійсним. (Т. 1 а.с. 79-80)

Згідно останніх змін та уточнень підстав позову від 20.11.2012 року, позивач просить встановити факти, що мають юридичне значення для відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1, а саме: факт трудових відносин ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., та факт виконання ОСОБА_2 протягом серпня 2005 року лютого 2006 року для приватного нотаріуса Гамаль І.М. в нотаріальній конторі, розташованій в АДРЕСА_2 та поза її робочим містом, роботи, що повязана із веденням нотаріального діловодства, зокрема, виконання рукописних записів в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій, журналі реєстрації вхідної кореспонденції тощо, в тому числі в частині спірного правочину та інших нотаріальних дій; а також позивач просить визнати недійсним з 07.10.2005 року договір купівлі-продажу на імя ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрований за реєстровим № 1013, у звязку із встановленою законом недійсністю, з підстав недодержання в момент вчинення правочину відповідачкою, як покупцем за спірним договором, вимог, встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач просить визнати недійсними вчинені нотаріальні дії щодо посвідчення на імя відповідачки ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 07.10.2005 року про відчуження квартири АДРЕСА_1, та дії щодо засвідчення вірністю 3 (трьох) фотокопій) цього нікчемного правочину, що виготовлені із примірника на спеціальному бланку ВСМ № 795059 та зареєстровані за реєстровими номерами 1014-1016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., у звязку із встановленою законом недійсністю. (Т. 4 а.с. 195-200)

Відповідно до положення статті 90 Цивільного процесуального кодексу України, заходами процесуального примусу є встановлені цим Кодексом процесуальні дії, що застосовуються судом до осіб, які порушують встановлені в суді правила або протиправно перешкоджають здійсненню цивільного судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом негайно після вчинення порушення шляхом постановлення ухвали.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявився, однак за повторне порушення порядку під час судового засідання до позивача застосовано видалення із залу судового засідання, що є заходом процесуального примусу, у звязку із протиправним перешкоджанням позивачем здійсненню цивільного судочинства.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання зявився, однак за повторне порушення порядку під час судового засідання до представника позивача застосовано видалення із залу судового засідання, що є заходом процесуального примусу, у звязку із протиправним перешкоджанням здійсненню цивільного судочинства.

Представник відповідачки ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи (Т. 5 а.с. 81-83), разом з тим, вважає, що позивач звернувся з даним позовом до суду поза межами строку позовної давності, тому просить відмовити в позові, застосувавши наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. в судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, однак представником надіслано письмові заперечення проти позову, долучені до матеріалів справи. (Т. 4. а.с. 62)

Заслухавши пояснення та заперечення представника відповідачки ОСОБА_9, дослідивши матеріли справи, оглянувши матеріали кримінальної справи № 54-1483, внесену до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001398, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обовязки виникають також з актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 07.10.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого продавцем ОСОБА_1, передано у власність покупцеві ОСОБА_2 чотирикімнатну квартиру, загальною площею 110,20 кв.м. житловою площею 72,00 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 25.12.2002 року, реєстровий за реєстровим № 13253; за продаж якої покупцем отримано 343 703,00 грн. (Т. 3 а.с. 22, 23)

Постановою слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 20.03.2006 року ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальній справі № 54-1483, внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001398, порушеній по факту шахрайства. (Т. 1 а.с. 59)

На підставі постанови слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 24.03.2006 року про проведення виїмки, згідно протоколу виїмки, складеного слідчим СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 26.03.2006 року, в приміщенні нотаріальної контори за адресою: м. Київ, вул. Лютеранська, 12, к. 6 проведено виїмку документів: :копію запису в реєстр за 2005 рік № 1013 від 07.10.2005 року; оригінал договору купівлі-продажу квартири; другий екземпляр доручення за № КДП 1233; заяву ОСОБА_1 від 07.10.2005 року. (Т. 3 а.с. 18, 19)

На підставі постанови слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 17.05.2006 року, згідно протоколу обшуку, складеного слідчим СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 19.05.2006 року, в приміщенні нотаріальної контори за адресою: м. Київ, вул. Лютеранська, 12, к. 6 проведено обшук, в результаті якого виявлено: заяву ОСОБА_1, що придбав квартиру АДРЕСА_1 і на цей момент в зареєстрованому шлюбі не перебував за вх.№ 515/2-03 від 07.10.2005 року; Довідку-характеристику за № 1112131 від 30.09.2005 року, що видана ОСОБА_1 на відчуження квартири АДРЕСА_1; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; копію аркуша № 37 від 07.10.2005 року книги реєстрації вхідної кореспонденції; витяг аркуша № 25 (1/2) з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій. (Т. 3 а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 2728, 29, 30-31)

Згідно листа Міністерства юстиції України від 12.09.2007 року № Р-16029-31, за результатами перевірки комісією Мінюсту було встановлено, що 07.10.2005 року за реєстровим № 1013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 під час посвідчення договору нотаріусом допущено порушення вимог статті 55 Закону України «Про нотаріат» та пункту 47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині перевірки наявності заборони відчуження, арешту та податкової застави на відчужуване майно. Як вбачається із витягів із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, які зберігаються в справах нотаріуса, перевірка заборони відчуження, арешту та податкової застави за даними відповідних реєстрів відбулась о 17-30, в той час як вказана нотаріальна дія була вчинена о 16-00, про що свідчить відмітка на примірнику правочину, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в журналі обліків нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем. Договір було посвідчено у приміщенні ВАТ «Актив-Банк», як пояснила нотаріус, у звязку із перебуванням відчужуваної квартири в іпотеці у вищевказаного банку. Вищенаведені порушення не було спростовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. (Т. 1 а.с. 35, 240-241)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його субєктивними і обєктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обовязковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Так, 19.06.2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, що набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, ОСОБА_4, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено. (Т. 1 а.с. 30-33)

Даним рішенням суду встановлено, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір був укладений особисто ОСОБА_1, за його бажанням та з отриманням грошових коштів за квартиру. Також судом встановлено, що між ТОВ КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 було отримано кредит в сумі 65 000,00 доларів США, строком погашення не пізніше 18.08.2005 року зі сплатою за користування кредитом 16% річних. Для забезпечення зобовязань ОСОБА_1 перед Банком по зазначеному кредитному договору було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Строк погашення кредитних зобовязань сторонами було продовжено до 18.12.2005 року. Посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року відбулось в приміщенні Банку за бажанням сторін, оскільки на момент продажу квартири остання була під забороною на відчуження, у звязку із заставою банку під кредит. ТОВ КБ «Актив-Банк» погодився на продаж заставленої квартири лише за умови одночасного під час продажу квартири погашення ОСОБА_1 своїх кредитних зобовязань перед Банком. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2009 року встановлено, що після продажу спірної квартири, саме 07.10.2005 року ОСОБА_1 достроково погасив свої кредитні зобовязання перед банком шляхом внесення в касу Банку готівкових коштів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2012 року залишено без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. (Т. 5 а.с. 84-86, 87-90)

Так, згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2012 року, перевіряючи доводи позивача щодо незаконного посвідчення відповідачем угоди на імя свого працівника, суд першої інстанції, з висновком якого погодився також суд апеляційної інстанції, вказав, що позивачем не було доведено, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. угода, вчинена на імя і від імені працівника, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, оскільки достатніх та належних доказів цій обставині не надано. До висновку експерта від 24.01.2007 року, що наданий позивачем як доказ здійснення особисто ОСОБА_2 записів в книгах реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Гамаль І.М., суд цілком обґрунтовано віднісся критично, оскільки дослідження проводились по кримінальній справі, досудове слідство по якій ще триває. Більш того, також є обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо того, що з обставин справи та наявних в ній доказів не вбачається порушення відповідачем п. 63 Інструкції про проведення нотаріальних дій, під час посвідчення даної угоди, а зворотного позивачем не доведено. (Т. 2 а.с. 172-173, Т. 5. а.с. 87-90)

За даними трудової книжки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час вчинення спірного договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, Наказом Харківського обласного управління юстиції № 361/9 від 26.07.2005 року ОСОБА_2 зарахована стажистом нотаріуса до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., та Наказом Харківського обласного управління юстиції № 02-09/633 від 10.10.2006 року ОСОБА_2 відрахована з посади стажиста, у звязку з закінченням строку стажування. За період з 02.10.2000 року по 09.01.2008 року ОСОБА_2 у трудових відносинах з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. не перебувала. (Т. 3 а.с. 150-152)

Згідно листа заступника прокурора Дніпровського району м. Києва від 18.02.2013 року № 54-1483, встановлено, що за результатами розслідування кримінальної справи № 54-1483, внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001398, Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.02.2013 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 284 КПК України. За результатами вивчення зазначених матеріалів кримінального провадження, прокуратурою району підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження від 14.02.2013 року не встановлено. (Т. 5 а.с. 218)

Згідно зі ст. 59 Конституції України кожному громадянину гаран товане право на одержання правової допомоги. Нотаріат разом з іншими правовими інститутами забезпечує реалізацію цього консти туційного права громадян. При цьому предмет діяльності нотаріату обмежений безспірною цивільною юрисдикцією.

Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»)

Згідно статті 9 Закону України «Про нотаріат», що кореспондується із п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинною на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім'я і від свого імені, на ім'я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім'я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого за реєстровим № 1013, а також визнання недійсними вчинені нотаріальні дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. щодо посвідчення спірного правочину, вказуючи на порушення відповідачкою ОСОБА_2 в момент вчинення правочину вимог, встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України, у звязку із наявністю фактів виконанням відповідачкою ОСОБА_2 протягом серпня 2005 - лютого 2006 року для приватного нотаріуса Гамаль І.М. нотаріальних дій, в тому числі щодо вчинення спірного правочину поза межами робочого місця, перебуваючи у трудових відносинах із приватним нотаріусом Гамаль І.М., - встановлення яких також є складовою предмету позову в розрізі даного спору.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи спірний договір купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 дослідивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, оглянувши матеріали кримінальної справи № 54-1483, внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001398, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторони відповідачки, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, з підстав вчинення правочину з порушенням відповідачкою в момент вчинення правочину вимог статті 203 Цивільного кодексу України, у звязку із наявністю фактів виконанням відповідачкою протягом серпня 2005 - лютого 2006 року для приватного нотаріуса Гамаль І.М. нотаріальних дій, в тому числі щодо вчинення спірного правочину поза межами робочого місця, перебуваючи у трудових відносинах із приватним нотаріусом Гамаль І.М., встановлення яких є складовою предмету спору, - оскільки в матеріалах справи відсутні докази перебування відповідачки у трудових відносинах з приватним нотаріусом Гамаль І.М. під час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, ураховуючи наявність в трудовій книжці відповідачки запису про її зарахування Наказом Харківського обласного управління юстиції № 361/9 від 26.07.2005 року стажистом нотаріуса до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В. та про відрахування відповідачки з посади стажиста, у звязку з закінченням строку стажування відповідно до Наказу Харківського обласного управління юстиції № 02-09/633 від 10.10.2006 року, та у трудовій книжці відповідачки за період з 02.10.2000 року по 09.01.2008 року відсутні дані про її перебування у трудових відносинах з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. (Т. 3 а.с. 150-152), що, відповідно, свідчить про відсутність факту виконання відповідачкою для приватного нотаріуса Гамаль І.М. нотаріальних дій поза її робочим місцем під час посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири, ураховуючи відсутність факту перебування відповідачки у трудових відносинах з приватним нотаріусом Гамаль І.М., та в матеріалах справи відсутні належні докази щодо вчинення відповідачкою нотаріальних дій під час посвідчення спірного правочину, та суд критично оцінює посилання позивача як на докази вчинення такого порушення, а саме посилання на експертні висновки від 14.06.2006 року та від 24.01.2007 року, оскільки зазначені експертні висновки було зроблено під час проведення досудового слідства по кримінальній справі, провадження по якій було закрито на підставі п. 1 ст. 284 КПК України, та матеріали справи не містять доказів спростування наведеного, ураховуючи також відсутність виявлення вищенаведених порушень під час вчинення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Гамаль І.М., яка була перевірена комісією Міністерства юстиції України за період з 01.06.2004 року по 20.03.2008 року. (Т. 4 а.с. 53-60)

Разом з тим, суд визнає некоректними вимоги позивача щодо встановлення факту виконання відповідачкою протягом серпня 2005 року лютого 2006 року для приватного нотаріуса Гамаль І.М. в нотаріальній конторі останньої та поза її межами нотаріального діловодства, в тому числі в частині вчинення спірного правочину та інших нотаріальних дій, - оскільки позивачем не наведено підстав дослідження наявності порушень ведення нотаріального діловодства поза межами спірних правовідносин, що виникли з підстав укладення спірного правочину, та позивачем не конкретизовано поняття «інших нотаріальних дій», що, відповідно, позбавляє суд можливості дослідження останніх.

Таким чином, у звязку з відсутністю вищенаведених підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, а саме у звязку із відсутністю факту вчинення відповідачкою нотаріальних дій з порушенням Закону України «Про нотаріат», тобто перебуваючи у трудових відносинах з нотаріусом, яким посвідчено спірний правочин, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсними вчинених приватним нотаріусом Гамаль І.М. нотаріальних дій під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, зареєстрованого за реєстровим № 1013, та засвідчення нотаріусом вірністю трьох копій спірного договору, зареєстрованими за реєстровими № 1014-1016, ураховуючи також відсутність підстав звернення позивача з вимогами про визнання недійсними нотаріальних дій приватного нотаріуса Гамаль І.М., яка не є процесуальною стороною по досліджуваній цивільній справі, тобто є особою, не наділеною процесуальними правами та обовязками відповідача по справі, тому зазначені вимоги позивача в цій частині є некоректними, оскільки предявлено відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та яка, відповідно, позбавлена можливості захисту своїх прав та законних інтересів щодо предявлених позивачем вимог відносно вчинення нотаріальних дій останньою.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, приймаючи до уваги доводи позивача щодо невідповідності діючому цивільному законодавству умов укладення та дії спірного договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, суд не вбачає підстав визнання його недійсним відповідно до положення статті 215 Цивільного кодексу України, у звязку з відсутністю доказів порушенням відповідачкою законодавства про нотаріат та, відповідно, вимог статті 203 Цивільного кодексу України, з вищенаведених позивачем підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Положенням частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинено, якщо він підписаний сторонами.

Згідно розяснень пункту 8. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 Цивільного кодексу України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Разом з тим, суд критично оцінює твердження позивача щодо відсутності факту надання ним акцепту на укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року, підпису останнього, отримання грошових коштів за наслідками його укладення та вчинення інших дій, передбачених для укладення спірного правочину, посилаючись як на докази останнього на факти, встановлені експертними висновками від 14.06.2006 року та від 24.01.2007 року, складеними під час проведення слідства по кримінальній справі, - оскільки наведені позивачем обставини свідчать про наявність факту не укладення спірного правочину, та твердження позивача про недійсність спірного правочину суперечать вищенаведеним розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 щодо можливості визнання недійсним правочину, вказуючи при цьому на наявність обставин не укладення спірного правочину, встановлення судом яких є відмовою в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. (п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9)

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. № 14 роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав застосування наслідків пропуску строку звернення з даним позовом до суду, заявлених за клопотанням представника відповідачки, що є підставою для відмови в позові, оскільки судом встановлено недоведеність позову, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсними вчинених нотаріальних дій, - є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 9 Закону України «Про нотаріат», п. 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 202 - 204, 207, 215 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. № 14ст.ст. 10, 11, 58, 60, 208, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання недійсними вчинених нотаріальних дій - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: