Справа № 229/4345/13-ц
Провадження № 2/229/1078/2013
У Х В А Л А

17.10.2013 м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Панова Т. Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2І про зобов"язання вчинити певні дії та стягнення матеріального збитку та матеріальної шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

до Дружківського міського суду надійшла позовна заява позивача до відповідача, в якій зазначено, що суддя не передав позов для визначення підсудності, такі дії судді є порушенням норм матеріального і процесуального права. Це призвело до постанови суддею завідомо неправосудного рішення. Просить зобов"язати суддю виконати свої зобов"язання : передати його позов для визначення підсудності згідно вимогам ч.1 ст 108 ЦПК України; визначити перелік порушень норм матеріального та процесуального права; визначити суму матеріальної та моральної шкоди.

Суддя вважає, що у відкритті провадження за даною позовною заявою необхідно відмовити з наступних підстав..

Згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В зазначеному випадку між позивачем та суддею (відповідачем) такі правовідносини не виникали. Даний спір не повязаний із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 Про незалежність судової влади також зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів розяснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ. Тому рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог позивача, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено, і тому до компетенції Дружківського міського суду Донецької області не належить повноваження по перевірці та оцінюванню дій судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Міросєді А.І. під час здійснення ним правосуддя.

Таким чином, суддя вважає, що позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, і тому у відкритті провадження позивачу слід відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України.

Керуючись ст. 122 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до суді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 про вчинення певних дій та стягнення матеріального збитку та моральної шкоди.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч.7 ст. 122 ЦПК України відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Т.Л.Панова