Провадження № 2/161/6019/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

25 грудня 2013 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Коритнюк А.П.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення
вартості радіаторів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про повернення вартості
неповернутих радіаторів.

Позовну заяву мотивує тим, що 2006 році
позивач залишив у господарстві
відповідача в АДРЕСА_1 на зберігання
радіатори опалення в кількості восьми
секцій по сім ребер кожна. Зазначає, що
в 2012 році звернувся до ОСОБА_2 з вимогою
щодо повернення даних радіаторів
опалення, на що йому було відмовлено.

Вказує, що неправомірними діями
відповідача, які виразились у відмові
повернення вказаних речей, йому
завдано матеріальні збитки які він
оцінює в сумі 960 гривень

На підставі викладеного, просить суд
стягнути з ОСОБА_2 в його користь 960
гривень вартості неповернутих
радіаторі опалення.

В ході розгляду справи позивачем було
збільшено позовні вимоги, а саме просив
суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь 6720
гривень вартості неповернутих
радіаторів опалення.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з підстав, викладених в
ньому, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечували щодо його задоволення,
вказували, що особисто позивач ОСОБА_2
радіаторів опалення не передавав, та
останньому не відомо про їх передачу на
зберігання будь-кому з членів його
сім`ї.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
безпідставний та до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
вказував, що в 2006 році залишив у
господарстві ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на
зберігання радіатори опалення в
кількості восьми секцій по сім ребер
кожна, що свідчить про укладення між
сторонами усного договору зберігання
даного майна.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона покладається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В судовому засіданні відповідач
заперечив факт укладання між ним та
ОСОБА_1 усного договору зберігання
радіаторів опалення, а також залишення
даного майна в нього в господарстві на
зберігання, а позивачем в супереч
вищезазначених процесуальних норм не
надано суду доказів, які б об'єктивно і
беззаперечно підтверджували б факт
укладення даного договору та передачі
майна.

Крім того, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 не є власником
будинковолодіння по АДРЕСА_1, на
території якого, за твердженням
позивача, останній залишив радіатори
опалення.

А отже, вимога щодо стягнення з ОСОБА_2
вартості неповернутих радіаторі
опалення до задоволення не підлягає.

Проаналізувавши зібрані та
дослідженні по справі докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що слід відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення
вартості неповернутих радіаторів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 84, 88, 209, 215, 224-226
ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 936, 1166,
1192 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про повернення вартості неповернутих
радіаторів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на рішення суду. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Філюк Т.М.