Справа № 226/23/13- ц
Справа N 2/226/133/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2013 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Ченченко І.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в обгрунтування якого вказала, що вона 19.01.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5. 26.07.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. На теперішній час вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2, з 25.07.2007 року. За рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22.06.2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення дитиною трьох років, але аліментів жодного разу вона не отримувала і не отримує. За рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради № 458 від 17.10.2012 року місце проживання їх сина було визначено з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2. Їй не розуміло, на якій підставі було прийнято таке рішення. До цього часу батько не сплачував аліменти, не цікавився своєю дитиною, жодного разу не відвідував їх. Відповідач має шкідливі звички: палить та приймає алкогольні напої, неодноразово піднімав на неї руку т кричав на дитину. Свідками цих сварок були її мати та брат. ОСОБА_2 працює на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 04.09.2007 року по теперішній час. З ким знаходиться дитина під час роботи батька, їй не відомо. За весь час, що дитина знаходиться з батьком, вона не має змоги поговорити з сином та погуляти з ним, відповідач не дозволяє їй бачитися з дитиною, штовхав її при синові. Вона переконана, що син повинен проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, бо вона його любить і здатна забезпечити всім необхідним. Дитина дуже привязана до неї та до своєї бабусі ОСОБА_6, умови для розвитку і утримання дитини створені. Поряд з будинком знаходиться дитячий майданчик, дитячий садок. Дитя матиме можливість постійно гуляти на свіжому повітрі і спілкуватися з дітьми. У її сім,ї строяться відношення на взаємній пошані і любові, вона ніколи не підвищує голос на сина і тим більше не застосовую фізичне покарання. На даний час вона не працює, отримує державну допомогу по догляду за дитиною до трьох років. Тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з нею.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, додавши, що на початку листопада 2012 року їй було перераховано аліменти від відповідача. Дитина проживає разом з відповідачем з 26.10.2012 року, батько забороняє їй бачитися з сином, який брудний, голодний, часто хворіє. З приводу насилля в сім,ї до міліції вона не зверталася. Зараз у квартирі матері вона робить ремонт, холодильника досі не має. З кінця травня 2012 року вона

мешкає у двокімнатній квартирі матері, яка отримує пенсію у 800 грн., та двома старшими братами, які не працюють, можуть випивати, брат ОСОБА_7 тричі судимий. Братів утримує їх мати. У віці 1 рік 1 місяць вона залишила сина у приймальному відділенні лікарні у колясці, куди вона прийшла забрати свій ланцюжок, який начебто забула напередодні. Свою поведінку пояснити не змогла. За допомогою до лікаря психіатра за місцем проживання вона не зверталася, оскільки не вважає це за необхідне, висновок лікарів вона викинула. Інколи вона не готувала їжу, так як не хотіла йти до магазину, коли не було молока, годувала чина чаєм. Неодноразово її молодший брат виставляв її з сином за двері квартири, тоді за неї заступалася мама. За три місяці вона отримала по 2500 грн. аліментів, які витрачає на ремонт, щоб поліпшити умови проживання дитини. Також вона отримує державну допомогу у звязку з народженням дитини в сумі 823 грн. Ці гроші на утримання дитини вона відповідачу не передавала.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав свого довірителя, вказавши, що з жовтневої заробітної плати відповідача відбулися перші відрахування на виплату аліментів позивачу, як тільки виконавчий лист надійшов до місця роботи відповідача. Окрім того, відповідач весь час окремого проживання від нього дитини добровільно надавав кошти на його утримання і, навіть, після стягнення аліментів він продовжував це робити. Під час шлюбу позивачці було рекомендовано за висновком лікаря психіатра ДОКТМО стати на облік до невролога за місцем проживання. Проте позивач рекомендації лікарів не виконала. 23.01.2012 року позивач, нічого не говорючі, пішла з дитиною до лікарні та залишила її там, при цьому знаходилася у неадекватному стані, що і спонукало її звернення до лікарів. Дізнавшись, що дитина залишена позивачем в лікарні, оскільки та заважала позивачці, відповідач відразу кинувся до лікарні і забрав сина. Заради сина після розірвання шлюбу відповідач погоджувався, щоб дитина мешкала у його будинку з матір,ю. Майже кожний вільний час відповідач намагався зустрітися з сином, розуміючи можливість втратити його через неадекватність позивачки та надавав кошти останній на утримання дитини, які з її слів та віддавала матері. Умови проживання дитини з позивачем за місцем її мешкання не створені, у родині, яка складається с матері та брата позивача, який раніше судимий і ніде не працює, навіть відсутній холодильник. Саме в інтересах дитини проживати з батьком, а не з матір,ю, оскільки відповідач працює постійно у першу зміну, вихідні субота та неділя, отримує достойну заробітну плату в середньому 7800 грн., винаймає няню, яка доглядає за дитиною під час його відсутності на роботі, має час забирати дитину з дитсадку, займатися з нею, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Відповідач мешкає у належному йому будинку, де створені всі умови для проживання та виховання дитини. Позивач же має на меті отримання коштів на утримання себе від аліментів, адже вона звернулася з даним позов не відразу після того, як дитина почала проживати з батьком, а після того, як відповідач звернувся до суду 21.12.2012 року з позовом про звільнення його від сплати аліментів. Жодного факту про насилля в сім,ї з боку відповідача зафіксовано не було. Відповідач також не чинить жодних перепон для спілкування позивача з сином і готов сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Дитина привязана до батька, який виховує її у дусі любові та взаємоповаги. Тому просить відмовити позивачці у задоволенні її позову.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, підтримав пояснення свого представника, додавши, що після розірвання шлюбу з позивачем, вони стали мешкати окремо. Позивач через легковажний спосіб життя розірвала з ним шлюб, адже він не зловживав спиртними напоями, постійно працював та не був привітний з її друзями та родичами, які на його погляд вели аморальний спосіб життя. У шлюбі родичі позивача приходили до нього додому у його відсутність, після них у келихах залишались спиртні напої. У квартирі матері позивача брудно, пахне погано, бо там ще живуть собака й кішка. Брат позивача доїдав дитячу суміш, яка купувалась для сина. З самого народження дитина проживала у нього в будинку разом з ним, де створені всі умови для проживання сина, зараз вони живуть у двох, їм допомагає наймана ним няня. Син доглянутий, охайний, добре харчується, має іграшки, добре розвивається.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав свого довірителя, вказавши, що з жовтневої заробітної плати відповідача відбулися перші відрахування на виплату аліментів позивачу, як тільки виконавчий лист надійшов до місця роботи відповідача. Окрім того,

відповідач весь час окремого проживання від нього дитини добровільно надавав кошти на його утримання і, навіть, після стягнення аліментів він продовжував це робити. Під час шлюбу позивачці було рекомендовано за висновком лікаря психіатра ДОКТМО стати на облік до невролога за місцем проживання. Проте позивач рекомендації лікарів не виконала. 23.01.2012 року позивач, нічого не говорючі, пішла з дитиною до лікарні та залишила її там, при цьому знаходилася у неадекватному стані, що і спонукало її звернення до лікарів. Дізнавшись, що дитина залишена позивачем в лікарні, оскільки та заважала позивачці, відповідач відразу кинувся до лікарні і забрав сина. Заради сина після розірвання шлюбу відповідач погоджувався, щоб дитина мешкала у його будинку з матір,ю. Майже кожний вільний час відповідач намагався зустрітися з сином, розуміючи можливість втратити його через неадекватність позивачки та надавав кошти останній на утримання дитини, які з її слів та віддавала матері. Умови проживання дитини з позивачем за місцем її мешкання не створені, у родині, яка складається с матері та брата позивача, який раніше судимий і ніде не працює, навіть відсутній холодильник. Саме в інтересах дитини проживати з батьком, а не з матір,ю, оскільки відповідач працює постійно у першу зміну, вихідні субота та неділя, отримує достойну заробітну плату в середньому 7800 грн., винаймає няню, яка доглядає за дитиною під час його відсутності на роботі, має час забирати дитину з дитсадку, займатися з нею, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Відповідач мешкає у належному йому будинку, де створені всі умови для проживання та виховання дитини. Позивач же має на меті отримання коштів на утримання себе від аліментів, адже вона звернулася з даним позов не відразу після того, як дитина почала проживати з батьком, а після того, як відповідач звернувся до суду 21.12.2012 року з позовом про звільнення його від сплати аліментів. Жодного факту про насилля в сім,ї з боку відповідача зафіксовано не було. Відповідач також не чинить жодних перепон для спілкування позивача з сином і готов сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Дитина привязана до батька, який виховує її у дусі любові та взаємоповаги. Тому просить відмовити позивачці у задоволенні її позову.

Представник третьої особи орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Димитровської міської ради Кизим Є.І. з позовом не погодилася, пояснивши, що 23.01.2012 року до служби у справах дітей виконкому Димитровської міської ради від медичного закладу надійшло повідомлення про залишення позивачем на прийомному покої терапевтичного відділення свого малолітнього сина ОСОБА_5 без пояснення причин свого вчинку. Дитина була госпіталізована до дитячого відділення, звідки вона була передана батькові ОСОБА_2 для постійного з ним проживання за адресою: АДРЕСА_2. В липні 2012 року до служби звернувся відповідач із заявою щодо встановлення місця проживання свого сина в його родині через поведінку матері, яка шкодить здоров,ю та повноцінному розвитку дитини. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дітей виконавчий комітет міської ради виніс рішення від 17.10.2012 року № 458 щодо доцільності постійного проживання ОСОБА_5 в родині батька. На теперішній час малолітній відвідує дошкільний навчальний заклад № 8 «Конвалія» Димитровської міської ради, за інформацією якого дитина добре йде на контакт з дорослими та дітьми, має сформовані відповідно до свого віку навички особистої гігієни та самообслуговування. На адресу служби не надходило відомостей щодо неналежного виконання батьком своїх обовязків відносно сина. В будинку відповідача, на відміну від місця проживання матері дитини, повною мірою створені умови для утримання дитини.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої ососби, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 19.01.2007 року зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та народження дитини ( а.с.8, 9).

За рішенням Димитровського міського суду від 26.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11).

За рішенням Димитровського міського суду від 27.07.2012 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини його доходу та на утримання безпосередньо позивача ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини його доходу (а.с.12).

Згідно за довідкою відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 06.12.2012 року 19.09.2012 року на адресу бухгалтерії ПАТ ШУ «Покровське» направлено постанову про звернення стягнення аліментів на доходи відповідача (а.с.42, 43).

За інформацією адміністрації комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 23.01.2012 року позивач ОСОБА_1 20.01.2012 року о 12.30 год. у приймальному відділенні лікарні залишила свого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був направлений до дитячого відділення, з якого дитину забрав батько. Зі слів дільничих педіатра та медсестри за позивачем спостерігається неадекватна поведінка, у звязку з чим їй було запропоновано звернутися за консультацією до лікаря психіатра (а.с.38).

З виписки із історії хвороби позивача ОСОБА_1 вбачається, що остання 06.01.2012 року поступила до неврологічного відділення комунальної лікувально-профілактичної установи «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне відділення», коли у приміщенні банку позивач під час конфлікту з працівниками банку втратила свідомість. Хвора була транспортована з Димитровської лікарні до Донецької, а потім госпіталізована до неврологічного відділення, де знаходилася до 10.01.2012 року, їй було встановлено діагноз: резидуальна енцефалопатія з розсіяною органічною симптоматикою, антено-невратичний синдром, також позивачу було рекомендовано лікування у невролога за місцем проживання (а.с.39-41).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 17.10.2012 року № 458 місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначено в родині батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, оскільки за місцем проживання матері дитини за адресою: АДРЕСА_1, не створені повною мірою умови для розвитку і утримання дитини (а.с.41)

Згідно за довідкою голови об,єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ніка» (далі за текстом ОСББ «Ніка») від 05.11.2012 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, з травня 2012 року, квартира належить матері позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, та брату ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, (а.с.15).

За місцем проживання позивач ОСОБА_1 характеризується задовільно, що відображено у характеристиці, складеній головою УСББ «Ніка» 06.11.2012 року (а.с.17).

Відповідно до довідки Димитровського УПСЗН позивач ОСОБА_1 отримує допомогу по догляду за першою дитиною до досягнення нею трьох років, як непрацююча, сума цієї допомоги станом на жовтень 2012 року складає 823 грн. 33 коп. (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2006 року має у власності будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою та витягом БТІ м.Димитров про реєстрацію права власності на нерухоме житло (а.с.32, 45).

Відповідач ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягався, з 04.09.2007 року працює гірником очисного забою у ПАТ «Шахтоуправління «Покровьске» і його заробітна плата у період з червня 2012 року по листопад 2012 року склала 46693 грн., з якої у жовтні 2012 року відраховано 2509 грн. у листопаді 2012 року 2932 грн., а у грудні 2012 року 3700 грн. аліментів, що підтверджується довідками з місця роботи, ГУ МВС України в Донецькій області, табуляграмою відповідача за грудень 2012 року (а.с.33, 44).

За місцем роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно, як відповідальний, добросовісний робітник (а.с.34).

Відповідно до графіку виходів відповідач ОСОБА_2 працює у першу зміну, має вихідні через пять робочих днів.

Відповідач також позитивно характеризується і за місцем проживання, у побутових характеристиках від 24.07.2012 року та від 23.10.2012 року зазначається, що ОСОБА_2 підтримує дружні стосунки з сусідами, приймає активну участь у житті вулиці, спиртним не зловживає, веде нормальний образ життя (а.с.35, 36).

Згідно з інформацією адміністрації дошкільного навчального закладу № 8 «Конвалія»

Димитровського міського відділу освіти від 21.01.2013 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідує першу ясельну групу закладу з 12.11.2012 року. Дитина фізично та психічно розвинута нормально, добре йде на контакт з дорослими та дітьми, у неї сформовані навички самообслуговування, дитина завжди охайна, акуратна, одягнута за сезоном. В основному приводить та забирає з садка дитину батько, іноді няня. Батько своєчасно сплачує послуги садка та надає спонсорську допомогу групі та закладу взагалі (а.с.37).

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є головою квартального комітету і мешкає по сусідству з відповідачем, якого вона ніколи не бачила у нетверезому стані або в конфліктній ситуації. Він працює на шахті, відповідальний, працелюбний, добрий господар у своїй садибі. Це видно по вікнах будинку, по городу, не у кожної жінки такий порядок. Коли дружина відповідача у травні 2012 року пішла від чоловіка, вона забрала з собою дитину. Зараз вона часто бачить сусіда з сином, вони разом гуляють, ОСОБА_2 водить дитину до садку. Вона не бачила, щоб він ображав сина, чи хлопчик плакав. Навпаки, вона бачила, як дитина обіймає за шию відповідача.

Малолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_2 здорові, про що свідчать довідки з медичного закладу (а.с.46-48).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини позивача від 26.07.2012 року встановлено, що у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, на момент обстеження не було продуктів харчування через відсутність холодильника, набір посуду, килимового покриття у мінімальній кількості, в приміщенні частково порушені санітарно-гігієнічні норми проживання та не створені повною мірою умови для виховання і розвитку малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3: відсутнє місце для його відпочинку, відсутні іграшки для сприяння розвитку дитини. За даною адресою проживають мати позивача ОСОБА_6, яка отримує пенсію у розмірі 844 грн., непрацюючі брати позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини відповідача від 27.08.2012 року встановлено, що трикімнатний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, технічний стан приміщення задовільний, в ньому зроблено капітальний ремонт, для дитини відведено окрему кімнату, в якій наявне дитяче ліжко, іграшки для розвитку малолітнього, санітарно гігієнічні умови задовільні.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Димитровського міської ради прийшов до висновку (висновок від 31.01.2013 року), що проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у родині свого батька ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, доцільне та буде відповідати інтересам дитини.

Згідно за ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров,я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За вимогами ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні судом спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров,я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Місце проживання дитини повязане з процесом її виховання, оскільки мати або батько, який мешкає разом з дитиною, безпосередньо впливає на дитину та відповідно до ч.2 ст.150 СК України, постійно повинен піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому суд вважає при вирішенні справи необхідно враховувати психічний стан позивача, її минулу поведінку щодо своєї малолітньої дитини, а саме: залишення сина без причини

без догляду за межами місця свого проживання, легковажне відношення до його годування та виховання, витрачання чималих грошових коштів, отримуваних нею від аліментів та від держави, не за призначенням та не надання своїй дитини за весь час її перебування у батька будь-якої матеріальної допомоги.

Отже, проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку, що саме відповідачем здійснені всі заходи щодо забезпечення належного виховання, розвитку і утримання сина, батько, на відміну від матері, виявляє дієву увагу до дитини та турботу про неї. ОСОБА_2 здоров, має позитивні характеристики, працює, отримує достатній дохід, дитина має особисту прихильність до батька, перебуває у звичних для неї умовах проживання, оскільки з народження мешкала у будинку батька. Натомість умови проживання в родині матері дитини є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання.

На підставі ст.ст.150, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з нею відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2013 року.

Суддя Ж.Є.Редько