Справа № 530/2284/13-ц
Номер провадження 2/530/823/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Водолага Л.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської районної
державної адміністрації, Високівської
сільської ради, Зіньківського району,
Полтавської області про встановлення
факту родинних відносин та про
визнання права власності на земельні
частки (паї) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Зіньківської
районної державної адміністрації,
Високівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області про встановлення факту
родинних відносин та про визнання
права власності на земельні частки
(паї) в порядку спадкування.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що в
АДРЕСА_1 проживало дві рідні сестри:
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2. До 1941 року ОСОБА_2
одружилася із ОСОБА_25, який загинув на
фронті у роки Великої Вітчизняної
війни. ОСОБА_2 після смерті чоловіка
шлюб ні з ким не укладала. Як ОСОБА_2, так
і ОСОБА_3 дітей не мали і при житті
проживали разом в одному будинку в
АДРЕСА_1.

При розпаюванні земель, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
отримали сертифікати на земельні
частки (паї) як члени КСП «Високе».

10 березня 1994 року ОСОБА_2 у Височанській
сільській раді Зіньківського району
склала заповіт, в якому все своє майно
заповідала своїй сестрі,- ОСОБА_3 і
батькові позивачки, ОСОБА_6, який був
двоюрідним племінником ОСОБА_2 і
ОСОБА_3.

Так сталося, що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4. Так як ОСОБА_3 проживала
разом в одному будинку із ОСОБА_2 та
була її найближчою родичкою, то ОСОБА_2
фактично вступила у спадщину після
смерті ОСОБА_3, але спадщину ОСОБА_2 у
встановленому законом порядку не
оформила.

1 грудня 1997 року померла ОСОБА_2. Батько
позивачки, ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_2,
як спадкоємець по заповіту фактично
прийняв спадщину, так як користувався
будинком і земельною ділянкою біля
будинку, а також зберігав у себе
сертифікати на земельні частки (паї),
які залишились від ОСОБА_3 і ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7. Позивачка, як
спадкоємець першої черги після смерті
ОСОБА_7., вступила в спадщину і
переоформила на себе грошові вклади
батька в Зіньківській державній
нотаріальній конторі. Але земельні
частки (паї), які залишились після
смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в нотаріальній
конторі як спадщину не змогла оформити,
так як в заповіті, який був складений ще
10 березня 1994 року було вказано, що вона,
ОСОБА_2, заповідає моєму батькові
будинок з відповідними господарськими
будівлями, так як іншого спадкового
майна у неї не було на той час, оскільки
сертифікати, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3,
були виписані Зіньківською районною
державною адміністрацією лише 2 серпня
1996 року.

Позивачка вважає, що ОСОБА_2 не вказала
в заповіті про земельні сертифікати в
силу своєї юридичної неосвіченості та
тому, що на момент складання заповіту
ще не були виписані сертифікати на
право на земельні частки (паї). Батько
ОСОБА_1, як найближчий родич, взяв всі
турботи, пов'язані із похованням ОСОБА_3
і ОСОБА_2 Як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2,
говорили особисто позивачці і всім
односельчанам про те, що її батько,
ОСОБА_7, успадкує все їхнє майно.

Таким чином позивачка вважає, що її
батько ОСОБА_7, фактично вступив у
спадщину за заповітом після того як
померла спочатку ОСОБА_3, а потім
ОСОБА_2, а вона в свою чергу вступила у
спадщину, оформила її після смерті
свого батька, ОСОБА_7., і має право
успадкувати і сертифікати на право на
земельні частки (паї), які належали
ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Також ОСОБА_1 вважає, що має право
успадкувати право за сертифікатами на
земельні частки (паї) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і
як їхня родичка.

Позивачці відомо, що приблизно в
середині XIX століття в АДРЕСА_1 в
зареєстрованому шлюбі проживали
ОСОБА_8 і ОСОБА_9, що мали сина ОСОБА_10 і
дочку ОСОБА_11.

ОСОБА_10, приблизно в кінці XIX століття
вступив у шлюб з ОСОБА_12 і в них
народилися вище згадані діти: ОСОБА_3 і
ОСОБА_2.

ОСОБА_11 вступила в шлюб з ОСОБА_13 і
взяла його прізвище - ОСОБА_11. У них
народився син - ОСОБА_14, тобто дід
ползивача. ОСОБА_14 уклав шлюб з ОСОБА_15,
у яких в 1933 році народився ОСОБА_7.
ОСОБА_7 ( батько позивачки) уклав шлюб з
ОСОБА_16 (матір'ю позивачки), а
ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася донька,
тобто позивачка - ОСОБА_1. У 1984 році вона
вступила в шлюб і змінила прізвище на
ОСОБА_1.

Родичів по лінії батька, по яких
позивачка могла б зв'язати родинні
відносини з померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2
немає, не збереглися і їх свідоцтва про
народження, а тому іншим шляхом, крім
судового, ОСОБА_1 не може встановити
факт родинних відносин.

Факт родинних відносин вона може
підтвердити за допомогою свідків.

Також, ОСОБА_1 вважає, що факт родинних
відносин частково підтверджується
заповітом, складеним ОСОБА_2, де вона
вказує, що майно заповідає сестрі
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, підтвердивши, що
ОСОБА_7 є її родичем, адже в абсолютній
більшості спадкодавці заповідають
своє майно родичам. А ОСОБА_2 заповідала
своє майно сестрі і іншому родичеві -
ОСОБА_7, тобто батькові позивачки.

Отже, ОСОБА_7, володіючи сертифікатами
на право на земельні частки (паї)
померлих в 1997 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по
діючому на той час законодавству,
фактично вступив у спадщину після їх
смерті., але нотаріально спадщину не
оформляв.

Позивачка, ОСОБА_1, після смерті батька,
ОСОБА_7, вже оформила спадщину на його
спадкове майно.

На підставі цього вона вважає, що має
право на сертифікати на право на
земельні частки (паї), які залишилися
після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Інших
спадкоємців після смерті ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 вона не знає і за спадщиною
після їх смерті ніхто не звертався і не
претендував.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1,
заявлені позовні вимоги підтримала.

Заслухавши позивачку, ОСОБА_1, яка
підтримала позовні вимоги,
представника відповідача,
Високівської сільської ради, яка
заперечувала проти задоволення
позовних вимог в частині визнання
права власності на сертифікати про
право власності на земельну частки
(паї), зачитавши клопотання
відповідача, Зіньківської РДА, яка
просила справу розглянути без її
участі та не заперечували проти
заявлених позовних вимог, заслухавши
свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20, які
підтвердили суду, що позивач є
двоюрідною онукою, ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Високе, Зіньківського
району, Полтавської області, та ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Високе
Зіньківського району, Полтавської
області, розглянувши наявні матеріали
справи, дослідивши докази по справі,
суд знаходить, що заявлені вимоги
обґрунтовані і такі, що підлягають
частковому задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини..

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав
людини, передбачено - ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року (далі -
Конвенція), Перший протокол та
протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ст. 17 Закон України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу
Конвенції кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Згідно п. г ч.І ст.81 Земельного
кодексу України, громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі: прийняття
спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК (
435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

В судовому засіданні було встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Високе,
Зіньківського району, Полтавської
області померла ОСОБА_3, відповідно до
свідоцтва про смерть серіїНОМЕР_1,
видане Високівською сільською радою,
Зіньківського району, Полтавської
області.

ІНФОРМАЦІЯ_7, померла ОСОБА_2 в с.Високе,
Зіньківського району, Полтавської
області, свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2, видане Високівською сільською
радою, Зіньківського району,
Полтавської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5, в м.Зіньків помер ОСОБА_7,
згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_3, яке видане Відділом РАЦС
Зіньківського РУЮ.

У відповідності до копії заповіту,
посвідченого секретарем Високівської
сільської ради, Зіньківського району,
Полтавської області, 10 березня 1994 року
ОСОБА_2 житловий будинок з відповідними
господарськими будівлями заповіла
сестрі ОСОБА_3 і ОСОБА_7.

Відповідно до копії рішення
Зіньківського районного суду
Полтавської області по цивільній
справі № 2-о-29/11 від 10.05.2011 року було
встановлено, що ОСОБА_3 згідно
сертифікату на право на земельну
частку (пай), серії ПЛ № 0041415 належало
право на земельну частку (пай) у землі,
яка перебуває у колективній власності
КСП «Більшовик», розміром 3,42 га та
визнано спадщину, ОСОБА_3, відумерлою.
Рішення набрало законної чиності.

У відповідно до копії рішення
Зіньківського районного суду
Полтавської області по цивільній
справі № 2-о-22/11 від 14.04.2011 року було
встановлено, що ОСОБА_2 згідно
сертифікату на право на земельну
частку (пай), серії ПЛ № 0050064 належало
право на земельну частку (пай) у землі,
яка перебуває у колективній власності
КСП «Більшовик», розміром 3,42 га та
визнано спадщину, ОСОБА_2, відумерлою.
Рішення набрало законної чиності.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 її
батьками записані: ОСОБА_7 та ОСОБА_16.

Як вбачається зі свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_5, 04 серпня
1984 року за актовим записом № 48 було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_24 та
ОСОБА_1, зі зміною її прізвища на ОСОБА_1.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20, підтвердили
суду, що позивач, ОСОБА_1 є двоюрідною
онукою, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 в
с.Високе, Зіньківського району,
Полтавської області, та ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Високе
Зіньківського району, Полтавської
області.

Позивачка, як спадкоємець першої черги
після смерті ОСОБА_7., вступила в
спадщину і переоформила на себе
грошові вклади батька в Зіньківській
державній нотаріальній конторі. Але
земельні частки (паї), які залишились
після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
нотаріальній конторі як спадщину не
змогла оформити, так як в заповіті, який
був складений 10 березня 1994 року було
вказано, що ОСОБА_2, заповідає батькові
позивача будинок з відповідними
господарськими будівлями, так як
іншого спадкового майна у неї не було
на той час.

Судом встановлено, що сертифікати, на
ОСОБА_2, і ОСОБА_3, були виписані
Зіньківською районною державною
адміністрацією 2 серпня 1996 року.

Відповідно до сертифікату на право на
земельну частку (пай), серії РН № 784719,
виданого 26.06.2013 року Зіньківською РДА,
ОСОБА_2 належить право на земельну
частку (пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності КСП «Більшовик»,
розміром 3,42 га..

Згідно з сертифікатом на право на
земельну частку (пай), серії РН № 784787,
виданого 09.09.2013 року Зіньківською РДА,
ОСОБА_3 належить право на земельну
частку (пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності КСП «Більшовик»,
розміром 3,42га..

Рішенням четвертої сесії шостого
скликання Високівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області від 11 травня 2011 року на
підставі рішення Зіньківського
районного суду Полтавської області №
2-о-29/11 було вирішено передати у
власність територіальної громади
земельну частку (пай) ОСОБА_3, площею 3,42
га.

В довідці № 44 від 02.12.2013 року
Високівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області вказано, що сертифікат на право
на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0041415
виданий Зіньківською РДА 02.08.1996р. на
ім"я ОСОБА_3, зареєстрований в книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай). Дана книга
реєстрації знаходиться на зберіганні у
відділі Держземагенства в
Зіньківському районі, Полтавської
області.

Відповідно до довідки відділу
Держземагенства у Зіньківському
районі № 5524/500 від 02.12.2013р. реєстрація
державних актів на право власності на
земельні ділянки за гр.ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не здійснювалась.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Проте, на думку
суду, позивач не довела обставини, які б
свідчили про визнання права власності
на земельні частки (паї) в порядку
спадкування.

В ст.205 ч.1 п.2 ЦПК України вказано, що суд
закриває провадження у справі, якщо
ухвалені або поставлені рішення суду
або ухвала суду з приводу спору між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст.223
ЦПК України, після набрання рішеннями
суду по цивільних справах № 2-о-29/11 від
10.05.2011 року та № 2-о-22/11 від 14.04.2011 року
законної сили, сторони, треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Таким чином, суд не вбачає порушення
суб'єктивного права, що є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст. ст.373, 392 ЦК України, ст. ст.
3, 10,15,30, 57-61, ч.1 п.2 ст. 205, 212-223 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Зіньківської районної державної
адміністрації, Високівської сільської
ради, Зіньківського району,
Полтавської області про встановлення
факту родинних відносин та про
визнання права власності на земельні
частки (паї) в порядку спадкування -
задоволити частково.

Встановити факт того, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, жителька ІНФОРМАЦІЯ_8 є
двоюрідною онукою, ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Високе, Зіньківського
району, Полтавської області, та ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Високе
Зіньківського району, Полтавської
області.

Позовну заяву в частині визнання за
позивачкою ОСОБА_1, права власності на
земельну ділянку (пай), розміром 3,42 га в
умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі на
землі, яка перебуває у колективній
власності КСП «Більшовик»
Зіньківського району, Полтавської
області яка належала померлій ОСОБА_2
на підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) РП № 9784719,
виданого 26 червня 2013 року Зіньківською
районною державною адміністрацією та
на земельну ділянку розміром 3,42 га в
умовних кадастрових гекторах без
визначення меж цієї частки в натурі на
землі, яка перебуває у колективній
власності КСП «Більшовик», яка
належала померлій ОСОБА_3 на підставі
сертифіката на право на земельну
частку (пай) РП № 9784987 виданого 9 вересня
2013 року Зіньківською районною
державною адміністрацією Полтавської
області - провадженням закрити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко