Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Лисак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2013 року, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно. Стягнення розпочати з 17.06.2013 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. Ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в розмірі 400 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час його навчання в Національному університеті «Львівська політехніка», але до досягнення ним 23-х річного віку. Стягнення розпочати з 17.06.2013 року. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 250 грн. витрат за надання юридичної допомоги. Стягнуто з ОСОБА_2 229 грн. 40 коп. державного мита в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2013 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 20.08.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без задоволення.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом неповно зясовано обставини справи, не дано правильної оцінки доказам, а тому ухвалено невірне рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не відмовляється від сплати аліментів, однак, вважає, що сума аліментів не може перевищувати 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що на даний час у нього немає ніяких доходів, крім того, він змушений допомагати матері, яка є важко хворою та потребує догляду. На його думку, ухвалена судом першої інстанції сума аліментів нічим не обґрунтована, а стягнення аліментів на сина до 23-х років, який продовжує навчання, є необовязковим. Також зазначає, що ніколи не займався неофіційним виготовленням меблів, нерегулярного доходу не отримував, в той час як позивач користується усім майном, яке було придбане ним за особисті кошти. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити суму аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму 332,40 грн.

В судовому засіданні Апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав, позивач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, хоча повідомлялася про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 28.09.1991 року по 04.06.2013 року.

Від спільного проживання в шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком яких є ОСОБА_2, про що свідчать копії Свідоцтва про народження (серія І-СГ №293263) від 15.11.1994 року та Свідоцтва про народження (серія І-СГ №118530) від 20.11.1999 року відповідно (а.с. 3).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 та 400 грн. щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідач участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає та відмовляється сплачувати аліменти в добровільному порядку, доказів, які б спростовували доводи позивача ним не представлено.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з копії Довідки №64/92-917 від 01.03.2013 року, Довідки №64 від 20.06.2013 року та Довідки про доходи №2396 від 12.08.2013 року ОСОБА_4 є студентом інституту Національного університету «Львівська політехніка» ІМФН-1, проживає у гуртожитку №14 по вул. Лазаренка, 40. Оплата за проживання здійснена в розмірі 1684 грн., загальна сума його доходу за період з 01.02.2013 року по 31.07.2013 року становить 1710 грн. 00 коп. (а.с. 12, 16, 20).

Суд першої інстанції на підставі зібраних доказів про матеріальне становище сторін, враховуючи фактичні потреби дітей, стан здоров'я та рівень зайнятості відповідача, обовязок обох батьків утримувати дітей, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що його матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати встановлену судом суму аліментів, так як він ніде не працює, не приймаються до уваги, оскільки даним обставинам суд дав оцінку та врахував їх при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що апелянт є особою молодого віку, зобовязаний працювати та утримувати своїх дітей.

Згідно вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а посилання на нові докази які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення апеляційна скарга не містить.

Рішення суду постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, колегією суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_7