РІШЕННЯ

іменем України

29.10.2013 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряСолодухіної Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на автомобіль «Фольксваген» та звільнення його з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2007 року між ним та відповідачем укладений договір купівлі-продажу автомобіля. З метою розрахунку передано 25 000 грн., на підтвердження чого відповідачем було надано розписку. Оскільки на той час не мав достатньо коштів для здійснення перереєстрації автомобіля на своє ім.»я, відповідач не заперечував щодо узаконення права на користування, володіння та розпорядження автомобілем шляхом видачі довіреності, у той час, як автомобіль не знімався з реєстраційного обліку в органах ДАІ та залишався зареєстрованим за відповідачем. З того часу користувався автомобілем автомобілем, однак право розпорядження не використовував. Згодом, йому було відмовлено у переоформленні автомобіля через перебування останнього під арештом, накладеним ВДВС Деснянського району м. Києва. Вважає, що накладення арешту порушує його права володіння, користування і розпорядження майном.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить власноручний підпис.

Представник відповідача Відділу ДВС Деснянського району в судовому засіданні позов не визнав, при цьому зазначив, що арешт на автомобіль накладено у відповідності до чинного законодавства, а довіреність не є документом, що підтверджує право власності на автомобіль.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів, про що не заперечували сторони.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2007 року ОСОБА_4 на підставі розписки передано ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 25 000 грн. в якості оплати за придбання автомобіля «Фольксваген», при цьому між ними узгоджені всі умови куплі продажу автомобіля. (а.с.7-8)

Як встановлено судом, на виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4

У зв"язку із відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову 06.06.2012 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч.4 ст.334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль „Фольсваген», 1990 року випуску відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.03.2001 р. д/н НОМЕР_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 відповідачем у справі.

На ім"я позивача була видана довіреність на право користування та розпорядження автомобілем, що позивач вважає підтвердженням переходу до нього права власності на автомобіль.

Слід зазначити, що відповідно до Правил дорожнього руху власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачу реєстраційних документів і номерних знаків.

Так, пунктом 6 Порядку передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник зобов"язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно із пунктом 8 Порядку встановлено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

- довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб"єктом господарювання, діяльність якого пов"язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкцій транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

- вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу.

Даний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є вичерпним.

Пунктом 43 зазначених Правил встановлено, що перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з реєстраційного обліку в підрозділі ДАІ.

Відповідно до п. 44 зазначених Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Спірний автомобіль не був знятий з реєстраційного обліку в органах ДАІ та залишався зареєстрованим за відповідачем.

Позивач, який мав такі повноваження відповідно до доручення, не подавав заяву до органів ДАІ про зняття автомобіля з реєстраційного обліку та не знімав його з обліку.

Пунктом 43 Правил встановлено, що у випадку зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку у звязку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Без дотримання зазначеної процедури відповідач не мав права відчужувати автомобіль, позивач його придбавати.

Пунктом 8 зазначених правил встановлено, що правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема, довідкою рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 Правил, договором або іншими посвідченими у встановленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб.

Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачем довіреності не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обовязків, крім тих, що виникають з правовідносин представництва.

Аналізуючи викладені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що договір купівлі продажу підлягає обовязковій державній реєстрації та право власності на автомобіль виникає у набувача з моменту реєстрації транспортного засобу в органах ДАІ.

Оскільки сторони угоди не вживали заходів для зняття автомобіля з реєстраційного обліку для його відчуження, автомобіль в органах ДАІ з обліку не знімали, суд підстав для задоволення позову не вбачає.

Слід зазначити, що після оформлення Договору купівлі продажу (у формі розписки) між сторонами та видачі відповідачем довіреності на ім"я позивача, останній не вчинив дій, направлених на набуття ним права власності на спірний автомобіль, не перереєстрував автомобіль в установлений чинним законодавством строк в органах ДАІ.

З представлених документів, зокрема з довіреності, виданої 10 вересня 2007 року, вбачається, що позивача було уповноважено розпоряджатися спірним автомобілем, у тому числі зняти останній з обліку в органах ДАІ.

Позивача не було зазначено обставин, які б перешкоджали позивачу на підставі виданої довіреності зняти спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ та у законний спосіб набути право власності на останній.

Крім того, видача довіреності на право користування та розпорядження автомобілем, укладення в простій письмовій формі договору купівлі-продажу та наявність розписки про отримання грошових коштів не є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль „Фольксваген.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено правомірності набуття позивачем права власності на автомобіль, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 328, 655 ЦК України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, Правилами дорожнього руху України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на транспортний засіб та звільнення його з під арешту, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон