Справа № 740/1226/13
Провадження № 2/740/502/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2013 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Хандоги В.М.,

при секретарі Бережняк О.О.,

за участю позивача, його представника та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 24 000 гривень, 36000 грн. пені за прострочку виконання зобов»язань та 600 гривень витрат по сплаті судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 грудня 2011 року між ним та відповідачкою була укладена угода про позику коштів в сумі 24 000 грн. За умовами угоди він надав ОСОБА_2 24 00 гривень, а остання взяла на себе зобовязання повернути кошти до 12 листопада 2012 року. В разі несвоєчасного повернення коштів вона зобовязалася сплатити пеню в розмірі 1% за кожний день прострочки. Про отримання коштів та про умови їх повернення остання власноручно написала розписку.

Позивач зазначає, що у передбачений договором строк ОСОБА_2 борг не повернула. При неодноразовому нагадуванні в телефонному режимі повернути борг відповідачка ухилялася від повернення коштів. Тому позивач просить стягнути основний борг та пеню за 150 днів прострочки за період з 12 листопада по 12 квітня 2013 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Крім того ще просили стягнути з відповідачки витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп. за подачу заяви про забезпечення позову та 2675 гр. 28 коп за надання правової допомоги адвокатом.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що коштів у позивача вона не брала взагалі. Вона позичила 11 листопада 2011 року 20 000 гривень у громадянина ОСОБА_3 з зобовязанням повернути 24 000 грн.. В той день він змусив її написати розписку про отримання коштів від позивача і текст розписки продиктував. Вона написала все, що той їй диктував і ця розписка надана позивачем по даній справі. Позивача вона не бачила 11 листопада 2011 року взагалі і коштів від нього не брала. В час, який зазначений в розписці, вона знаходилася в себе в офісі на вулиці Хрещатик в м. Києві і в с. Крюковщина не була.

Крім того відповідачка стверджує, що вона кошти в сумі 24 00 гривень, які брала у ОСОБА_3, повернула йому в кінці жовтня 2012 року. Він обіцяв їй надати розписку від ОСОБА_1 про отримання боргу і повернути їй розписку. Незважаючи на обіцянки. розписку про отримання боргу їй ніхто не надав.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно зі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позивачем надана суду розписка про отримання відповідачкою 11 листопада 2011 року від нього коштів в сумі 24 000 гривень. Згідно розписки, ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 24000 грн. строком користування до 12 листопада 2012 року, а остання брала зобовязання повернути кошти в зазначений строк та сплатити пеню в розмірі 1% за кожний день прострочки виконання зобовязань. В судовому засіданні відповідачка визнала, що текст розписки написаний нею власноручно.

За таких підстав суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що вона не отримувала кошти від позивача, так як не приймає і свідчення свідка ОСОБА_4 про те, що відповідачка 11 листопада 2011 року о 19-й годині знаходилася в себе в офісі і в цей час був там ОСОБА_3. Про те, що саме від позивача ОСОБА_2 11 листопада 2011 року отримала 24000 гривень підтвердив свідок ОСОБА_3, який був присутній при укладанні угоди та передачі коштів і його свідчення співпадають з даними розписки. Свідчення ОСОБА_4 суд не приймає ще й з тих підстав, що вона не бачила щоб ОСОБА_3 давав відповідачці кошти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд також критично відноситься до пояснень відповідачки про те, що вона віддала 24 000 гривень в жовтні 2012 року ОСОБА_5, оскільки крім її пояснень це нічим не підтверджено.

Відповідачка порушила умови договору, не сплативши суму боргу, а тому борг повинен бути стягнений з відповідача на користь позивача в розмірі 24 000 гривень.

Відповідно до ст.548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Розпискою, даною відповідачкою, визначений строк повернення коштів і встановлено, що в разі невиконання зобов»язання в строк вона сплачує позикодавцю 1% пені за кожний день прострочки. Тобто визначена неустойка договором/договірна/.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» від 22 листопада 1996 року за прострочку грошових зобов»язань боржники сплачують кредиторам пеню в розмірі, що встановлюється договором, та яка не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який стягується пеня. У спірному періоді з листопада 2012р по даний час ставка Національного Банку України становить 7,5%, а відповідно подвійна ставка - 15%. Таким чином за період з 13 листопада 2012 року по 10 квітня 2013 року прострочено 149 днів повернення боргу. Розмір пені має бути не більше 1469 грн. 58коп /24 000 х15%х149 днів: 365дн.=1469,58/.

Отже сума пені, що нарахована позивачем, значно перевищує розмір, визначений Законом, а тому суд розцінює її як недопустиму.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати і документально підтверджені. Позивач надав суду докази судових витрат, а саме - квитанції про сплату судового збору у розмірі 600,00 грн. та 114грн.70 коп та квитанцію про сплату витрат за надання правової допомоги в сумі 2675 гр. 28 коп. Суд вважає, що судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп взагалі поверненню не підлягаю, оскільки він був сплачений у звязку з подачею заяви про забезпечення позову у задоволенні якої суд відмовив. Щодо судового збору в розмірі 600 грн., то суд вважає необхідним повернути його пропорційно задоволеній сумі. Позов задоволено на 42%, а тому відшкодуванню підлягає 252 грн.

Суд вважає також такими що підлягають частковому задоволенню і витрати за надання правової допомоги. Позивач надав квитанцію про сплату 2675 грн. 28 коп. і розрахунок гонорару. На думку суду в розрахунку значно завищений час затрат адвоката. На участь у судовому засіданні адвокат витратив 1 годину 40 хвилин, що склало 743 грн.13 коп. Позов задоволено на 43%, а тому відшкодуванню підлягає 297 грн..

В задовленні інших сум судових витрат суд вважає необхідним позивачу відмовити.

Керуючись ст.ст. 550, 551, 548, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 212 -215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень боргу за договором позики, 1469 грн.58 коп. пені за 149 днів прострочення повернення боргу, 252 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 297 грн. за надання правової допомоги адвокатом, а всього 26 018 грн.58 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_6