справа № 208/5054/13-ц
№ провадження 2/208/1788/13
05 листопада 2013 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді Ізотова В.М., при секретарі Кушта І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 «про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки»,
В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 31.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого - належна відповідачу на праві власності квартира була передана в іпотеку ВАТ «Сведбанк».
Оскільки відповідач порушує кредитні зобов'язання і допустив заборгованість, яка станом на 21.06.2013 року становить 574578,40 грв, позивач просить звернути стягнення зазначеної заборгованості на предмет іпотеки.
Представник позивача надав суду заяву, у якій просив провести судовий розгляд без його участі в порядку заочного провадження та задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач чотири рази у судові засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
В забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 31.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого - належна відповідачу на праві власності квартира була передана в іпотеку ВАТ «Сведбанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.
В зв'язку з порушенням ОСОБА_1 кредитних зобов'язань, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачка станом на 21.06.2013 року має заборгованість на загальну суму 574578,40 дол. США .
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити фактору своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке стало правонаступником ВАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс». За умовами цих договорів, кредитні договори які були укладені між фізичними особами та ВАТ «Сведбанк», останнє, разом з відступленням своїх прав вимоги заборгованостей по кредитним договорам від боржників, відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» і права вимоги за іпотечними договорами, включаючи і вимоги по кредитному і іпотечному договорам які були укладені з відповідачем ОСОБА_1, про що відповідача ОСОБА_1 було повідомлено 29.03.2013 р.
Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, відповідно до якої у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Із положень ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" випливає, що звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки за умови дотримання її положень, яка передбачає: 1) пред'явлення боржникові та у відповідних випадках майновому поручителю письмової вимоги про усунення порушення забезпечення іпотекою зобов'язання, в якому встановлюється не менше як тридцятиденний строк для усунення порушення та містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; 2) незадоволення вимоги іпотекодержателя протягом установленого ним строку, який не може бути меншим за тридцять днів. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон).
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
На підставі аб. 2-3 п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
На виконання вищезазначеної норми Закону та п. 11 договору іпотеки від 31.03.2008 року, позивачем 29.03.2013 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про усунення порушень кредитних зобов'язань (а.с. 37), в якій відповідача було попереджено про те, що у разі не усунення цих порушень, буде вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог та, виходячи з меж заявленого позову, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов є таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст..3,10, 11, 57-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 «про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки», задовольнити повністю.
Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» всі необхідні документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру).
Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають в 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» судовий збір у сумі 767,53 (сімсот шістдесят сім гривень).
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя Ізотов В. М.