05.07.2013 Справа №2/337/1585/2013 р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2013 року суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Ширіна С.А., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2013 року ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України касаційну скаргу ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Запорізька універсальна центральна біржа Запоріжжя, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - задоволено частково та справу передано на новий розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

12.06.2013 року справу було передано у провадження судді Ширіній С.А. для розгляду.

Ухвалою суду від 13.06.2013 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на автомобіль RENAULT KOLEOS, державний номер НОМЕР_1, кузов VF1VY0C0VUC285037, двигун Р010207, 2008 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_2.

Згідно довідки МВС України Головне управління МВС України в Запорізькій області управління ДАІ ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.11.2011 року вбачається, що станом на 14.11.2011 року, автомобіль RENAULT KOLEOS, державний номер НОМЕР_1, кузов VF1VY0C0VUC285037, двигун Р010207, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса АДРЕСА_1, на підставі довідки рахунка від 13.01.2010 року ДДР 821551, виданої ТОВ АВТО-Р.

Відповідно до вимог частин 1 і 3 ст. 151 та ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно чинних норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за його позовом.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, заявником не були надані відомості, а також посилання та докази на підтвердження достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що є порушенням вимог ст. 151 ЦПК України.

Проаналізувавши фактичні обставини по справі і характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що заявник не довів беззаперечними доказами наявність тих обставин, на підставі яких він пропонує суду вжити заходів до забезпечення позову і які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, суд визнає, що реальної загрози невиконання відповідачем по цивільній справі можливого судового рішення і порушення матеріальних інтересів заявника не має, тому зазначені вимоги представника позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно рішенню Конституційного суду України № 12-рп/2010 від 28 квітня 2010 року ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 151 і 152 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Запорізька універсальна центральна біржа Запоріжжя, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: С.А. Ширіна