РІШЕННЯ

іменем України

13.09.2013 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряСолодухіної Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство „Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної в м. Києві Ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди суму 1381,20 грн. (встановлену після проведення будівельно-технічної експертизи), на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., витрати понесені за проведення будівельно-технічної експертизи.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25 серпня 2011 року була залита її АДРЕСА_1, належна їй на праві власності. Зазначене залиття сталось з АДРЕСА_2. Внаслідок залиття були пошкоджені шпалери на стінах в туалетній кімнаті, деформувалось покриття. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала з приводу пошкодження свого майна та неможливістю нормального користування ним, порушення звичайного способу життя. Дане залиття не є першим, а є 15-им випадком, що підтверджується актами ЖЕКу, що посилює її моральні страждання. Також, після чергового залиття в неї погіршився стан здоров'я, постійний головний біль, біль в серці, безсоння, фізичне виснаження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вважає, що залиття квартири сталося внаслідок недобросовісного виконанням своїх обов'язків по утриманню майна відповідачем. Квартира відповідача закрита, на неодноразові намагання увійти до неї ніхто двері не відкривав. Лічильник, внаслідок протікання якого сталось залиття, знаходиться в квартирі відповідача, до якої доступу у працівників ЖЕКу не було. До того ж саме власник повинен слідкувати за станом лічильників та в разі їх несправності звернутися до ЖЕКу. Сама відповідач не проживає в квартирі з якої сталося залиття, а здає її в оренду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що акти не можуть бути доказами вини відповідача, з огляду на те, що закінчився строк позовної давності для звернення до суду. Пояснила, що в Деснянському районному суді м. Києва вже розглядалась цивільна справа між тими самими сторонами з тих самих підстав та винесено рішення, яке набрало законної сили. Зокрема, причиною залиття, відповідно до акту від 05 вересня 2011 року є протікання лічильника ХВП в кв. №117, належній відповідачу, та винною є остання, однак лічильник, не є складовою частиною внутрішньо-квартирних мереж відповідача, тому остання не є винною у неналежному утриманні цих мереж, оскільки таке є виключно компетенцією інших осіб, а саме, підприємства власника трубопроводу, організації, на балансі якої перебуває АДРЕСА_1.

Представники третьої особи - КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної в м. Києві Ради" позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що у відповідності до акту ЖЕКу-319 залиття сталося з вини відповіда. Остання з письмовими заявами про заміну лічильника або його ремонту до ЖЕКу не звертались, з фахівцями ЖЕКу на предмет проведення даних ремонтних робіт не консультувались. Оскільки квартира належить відповідачу на праві власності, тому відповідач і повинна нести відповідальність та вжити необхідних заходів, спрямованих на запобігання виникнення ситуацій з негативними наслідками.

Заслухавши пояснення сторін, представників третьої особи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 17 листопада 1998 року позивачу на праві приватної власності належить АДРЕСА_1 (далі по тексту кв. 112). (а.с. 16)

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна АДРЕСА_2 (далі по тексту кв. 117) на праві власності зареєстрована за відповідачем. (а.с. 100)

Згідно з актом ЖЕКу-319 від 05 вересня 2011 року про залиття 25 серпня 2011 року в кв. № 112 трапилося залиття, в результаті якого постраждало опорядження в туалеті. При обстеженні сантехобладнання в кв. №117 виявлено в туалеті протікання лічильника ХВП.

Відповідно до вище зазначеного акту залиття сталось з вини власника кв. № 117. (а.с.18)

Твердження представника відповідача, що в Деснянському районному суді м. Києва вже розглядалась цивільна справа між тими самими сторонами з тих самих підстав є необґрунтованими, так як відповідно до рішення від 02 жовтня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну та моральну шкоду, завдану залиттям, яке сталося 21 квітня 2009 року, тоді як існуючий спір виник у зв'язку з залиттям від 25 серпня 2011 року.

Так, представник відповідача зазначала, що наслідки залиття від 25.08.2011 року були враховані експертами при складанні висновку про вартість майнової шкоди завданої залиттям від 21 квітня 2009 року, так як огляд квартири проводився лише 22.03.2012 року.

Як вбачається з висновку №10487/11-43 судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2012 року проводився огляд кухні та кімнати, інші приміщення, згідно наданих актів позивачем для огляду не надавались і експертом не обстежувались. Так, залиттям від 25.08.2011 року пошкоджена туалетна кімната, яку експерт не обстежував, а тому не міг врахувати при складанні висновку від 16.08.2012 року щодо попереднього залиття.

Зокрема, представником позивача в поясненнях зазначалось, що акти, надані позивачем, не можуть бути доказами вини відповідача, з огляду на те, що закінчився строк позовної давності для звернення до суду, однак дані твердження не знайшли свого підтвердження.

Так, в матеріалах справи наявний лист ЖЕКу-319 від 03 січня 2012 року щодо виклику відповідача для підписання акту про залиття, яке відбулось 25.08.2011 року та акт від 13 лютого 2012 року щодо не з'явлення відповідача для підписання акту про залиття та повернення рекомендованого листа після закінчення терміну зберігання. (а.с. 22-23)

З приводу тверджень представника відповідача щодо того, що відповідача не можна вважати винною у неналежному утриманні лічильника ХВП, внутрішньо-квартирних мереж, оскільки це є виключно компетенцією підприємства власника трубопроводу, організації на балансі якої перебуває АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власник, наймач та орендар квартири, при появі несправностей у квартирі зобов'язані вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Пунктом п.5, 35 цих Правил передбачено, що власник, наймач, орендар жилого приміщення зобов'язані своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності, які порушують нормальну експлуатацію цього будинку та зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, а при появі несправностей - вживати заходів до усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов'язує і власник несе відповідальність за майно, що йому належить. Крім того, ст. 323 ЦК України передбачено, що ризик випадкового пошкодження майна (псування) несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів того, що за утримання трубопроводів, лічильників саме у квартирі несе відповідальність ЖЕК № 319 чи будь яка інша особа, не надано договір, з якого б випливало, що відповідальність за випадкове пошкодження трубопроводів, лічильників, яке знаходиться у квартирі відповідача прийняв на себе ЖЕК № 319 або будь яка інша особа, не надано суду належних та допустимих доказів того факту, що лічильник ХВП протікає внаслідок його заміни або ремонту працівниками ЖЕК № 319 чи іншою організацією, не надано належних та допустимих доказів того факту, що відповідач зверталась з заявами до ЖЕКу про ремонт чи обстеження лічильника, який став причиною залиття. За відсутності підтвердження вище перелічених фактів цілком правомірно стверджувати, що протікання лічильника ХВП в квартирі відповідача сталась по причині його випадкового пошкодження чи природного зносу внаслідок недбалого ставлення відповідача до сантехнічного чи іншого обладнання квартири, яка належить їй на праві власності.

До того ж, сама представник відповідача зазначала в судовому засіданні, що власник квартири, відповідач по справі, не проживає в квартирі з якої сталося залиття, а тому суду є незрозумілими її твердження щодо обов'язку виконавця послуг здійснювати обстеження внутрішньо будинкових систем, засобів обліку, сантехнічного чи іншого обладнання, які знаходяться в квартирах власників, без їх особистих звернень, якщо доступ до житла неможливий, у зв'язку з відсутністю жильців в даній квартирі.

Таким чином, докази, подані стороною відповідача на підтвердження своєї версії про вину у залитті підприємства власника трубопроводу, організації на балансі якої перебуває АДРЕСА_1, не є належними та допустимими і не доводять позиції сторони відповідача по предмету доказування.

Таким чином, сторона позивача повністю обґрунтувала свої позовні вимоги належними та допустимими доказами. З поданих сторонами спору доказів випливає, що майнова та моральна шкода завдана позивачеві з вини відповідача, а отже повинна бути відшкодована позивачеві саме нею.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди,

звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ст.1192 ЦК України встановлює можливість за вибором потерпілого такого способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, як відшкодування завданих збитків в повному обсязі. Відповідно до ч.2 цієї статті розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 05 липня 2013 року №1265/13-43 вартість відновлювальних робіт в АДРЕСА_1, щодо наслідків залиття, що відбулося 25 серпня 2011 року, становить 1381,20 грн.

Відповідно до квитанції від 05 квітня 2013 року, позивач понесла судові витрати, пов'язані з проведенням оцінки завданої матеріальної шкоди в розмірі 2 937,60 грн.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 1 381,20 грн., та понесені по справі судові витрати, пов'язані з проведенням оцінки завданої матеріальної шкоди - 2 937,60 грн.

Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов'язує з нанесенням відповідачем їй матеріальної шкоди. Моральна шкода виразилась в негативних емоціях, переживаннях, душевних стражданнях, які позивач зазнала з приводу пошкодження її майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

У зв'язку з залиттям, в неї погіршився стан здоров'я, постійний головний біль, біль в серці, безсоння, високий артеріальний тиск з кризовим станом.

Крім того, з вини відповідача її квартиру було залито неодноразово, що підтверджується актами ЖЕКу-319 від 27.02.2004 року, 21.04.2009 року, 05.05.2009 року, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року, що вплинуло на подвоєння душевних страждань та стресів.

Суд враховує вище викладене, ступінь вини, особу відповідача (похилий вік) та, керуючись роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" дійшов висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 1 000 грн.

Моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, шкоди, протиправності діяння, наявності зв'язку між шкодою і протиправним діянням (ст. 1167 ЦК України), а також положення ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру морального відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як роз'яснено у Методичних рекомендаціях "Відшкодування моральної шкоди" (Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Оскільки позов задовольняється частково, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним по справі судові витрати у вигляді витрат, пов'язані з проведенням оцінки завданої матеріальної шкоди в розмірі 2 937,60 грн., оскільки факт понесення цих витрат позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Щодо стягнення витрат позивача на банківські послуги, то у відповідності до вимог ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" вони не відносяться до судових витрат, а тому не підлягають стягненню.

Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 344,10 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209 ЦПК України, ст.ст. 1166-1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди - 1 381,20 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн., понесені по справі судові витрати, пов'язані з проведенням оцінки завданої матеріальної шкоди - 2 937,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 344,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон