АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/546/13 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2012/3208/2012 Гаврилюк С.М.
Категорія: житлові Доповідач -Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І.,

Гальянової І.Г.,

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Жовтневий РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, територіальна громада в особі Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановила:

В квітні 2012 року позивач звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що в спірній квартирі, яка була отримана відповідачем у 1986 році, вона зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 1997 року. Разом з нею за вказаною адресою зареєстрований її вітчим -відповідач ОСОБА_3, який у 1997 році був засуджений до позбавлення волі. З часу реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 вона постійно проживала та користувалася спірною квартирою, здійснювала догляд за матір'ю до її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. Після звільнення з місць позбавлення волі у 2001 році відповідач не з'являвся до спірної квартири, не сплачував платежі за комунальні послуги, спірною житловою площею не цікавився, не приймав участі у ремонті квартири. З її боку не було перешкод у проживанні відповідача за місцем реєстрації. Вважає, що ОСОБА_3 добровільно, без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації та не користується спірною квартирою з 2001 року, а тому втратив право користування спірною квартирою та просить зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на вище викладені обставини.

Відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції проти позову заперечував та зазначив, що після звільнення у 2001 році з місць позбавлення волі він проживає у сестри, де зберігаються його особисті речі. Він приходив у спірну квартиру з наміром вселитися, але позивачка його вигнала. Потім відповідач неодноразово приходив за місцем реєстрації, але там проживали інші особи, які також його вигнали. З приводу перешкод у його проживанні у спірній квартирі відповідач звертався до правоохоронних органів у 1999 році, 2005 році, 2006 році, але його звернення не розглядалися. Він не мав можливості поновити свої порушені житлові права, оскільки погано себе почував в період 1999-2005 роки, проходив амбулаторне лікування з приводу туберкульозу весною та влітку 2001 року, на теперішній час він перебуває на обліку в поліклінічному відділенні та на амбулаторному лікуванні. Крім того, зазначив, що він сплачував квартирну плату та за послуги енергопостачання у спірній квартирі протягом півроку у 1999 році.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Зобов'язано Жовтневий РВ у м Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необгрунтоване, постановлене з порушення норм матеріального права, не повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема, відповідач зазначив, що у спірній квартирі він зареєстрований з 1986 року як основний квартиронаймач, після звільнення з місць позбавлення волі у 2001 році він неодноразово намагався вселитися в зазначену квартиру, однак позивачка ОСОБА_4 його виганяла. Маючи хронічне захворювання на туберкульоз, в зв*язку з чим він має П групу інвалідності, ОСОБА_3 практично кожного року проходив лікування у спеціальних медичних закладах. Крім того, будучи людиною не обізнаною та до того ж і хворою, він не міг предметно займатися питанням свого вселення в квартиру, а його звернення до органів міліції просто не реєструвалися та відповіді на них він не отримував. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позивачці в задоволенні її вимог відмовити, оскільки зазначена квартира є його єдиним житлом.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 понад шість місяців без поважних причин у вищевказаній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, а тому на підставі статей 71, 72 ЖК України має бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.

Проте, погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтями 71, 72 ЖК передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судовим розглядом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 з 05 жовтня 1999 року зареєстрований в АДРЕСА_1 як основний наймач, за зазначеною ж адресою зареєстровані ОСОБА_4, дочка дружини та її син, ОСОБА_6

ОСОБА_3 з 2001 року є інвалідом П групи за загальним захворюванням з ушкодженням внутрішніх органів, в зв*язку з чим забезпечується державою санаторним лікуванням. Зважаючи на особливості протікання зазначеного захворювання, лікування відбувається періодично протягом тривалого часу, тобто ОСОБА_3 практично кожного року перебуває в санаторії не менше шести місяців.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо визнання причин відсутності відповідача за місцем реєстрації неповажними.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо ) суд може продовжити пропущений строк.

Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не може користуватися спірним житлом в зв*язку з відсутністю вільного доступу до нього.

Суд не врахував зазначених обставин справи та вимог закону, що регулюють дані правовідносини, належним чином не перевірив і не оцінив доводи сторін.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі понад встановлені ст. 71 ЖК строки з поважних причин, що виключає можливість визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Не може погодитися судова колегія з рішенням суду і в частині зобов*язання Жовтневого РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки таке рішення прийняте у відношенні установи, що приймала участь у справі в якості 3-ї особи, а також в зв*язку з відсутністю підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом, що виключає можливість зняття його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України як таке, що ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, з зазначених вище підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2012 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 -відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя:

Судді: