Справа № 332/995/13-ц
Провадження №: 2/332/491/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2013 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Федоренко О.І.;

при секретарі: Іщенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що тривалий час перебував з відповідачем в трудових відносинах, працював в шкідливих умовах, остання місце роботи чистильник феросплавів 2-го розряду плавильного цеху № 1. Звільнений 19.3.2009 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

У звязку з тим, що позивач тривалий час працював в умовах, впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з 2012 року перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічної двосторонньої сенсоневральній туговухості з легким зниженням слуху 2 ст. За результатами МСЕК йому встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності. Професійна хвороба розвинулась у нього внаслідок нехтування адміністрацією підприємства своїх обовязків по створенню безпечних умов праці. Він морально страждає внаслідок пошкодження здоровя, порушились нормальні життєві звязки, він позбавлений повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває загальну слабкість, втому, біль в області спини, головокружіння. Він змушений постійно проходити медичні огляди, обстеження та лікування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просить позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що у відповідності до вимог діючого законодавства ст.29 КЗпП України, позивач був повідомлений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів, але погодився з такими умовами, окрім того був забезпечений засобами колективного та індивідуального захисту. Просять в задоволенні позову відмовити у звязку з його не доведенням.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 23.5.1999 року по 19.3.2009 року (а.с.8), загальний стаж роботи в умовах шкідливих факторів 20 років (а.с.10).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 6.1.2012 року позивачеві встановлене професійне захворювання: Основной: Хроническая двусторонняя сенсоневральная тугоухость с легкой степенью снижения слуха (IIст.) по квалификации Остпапковича и Пономаревой; Сопутствующий Вегетососудистая дистония по смешанному типу (198.8) Язвенная болезнь двенадцатиперстной кишки, фаза ремиссии (К26). Підставами виникнення професійного захворювання зазначені недосконалість технологічного процесу, довгий стаж роботи в шкідливих умовах праці на ПАТ Запорізький завод феросплавів, причиною професійного захворювання стало перевищення на робочому місці рівня шуму 85 дБ ГДУ 80 дБ; технічна вібрація 101дБ ГДУ 92 дБ. (а.с.10). Згідно висновку МСЕК від 7.2.2012 року позивачеві встановлена третя група інвалідності, 15% втрати професійної працездатності, причина загальне захворювання, обмежена працездатність без тяжкої фізичної статично-динамічних навантажень, неповний робочий день (а.с.11).

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача сталося з вини відповідача.

Доводи відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими документальними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, згідно з ст.2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п.27 ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. е п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей.

Крім того, із Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності виключена ч.3 ст.34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст.2371 КЗпП України.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль, не може вести активний спосіб життя, працювати у відповідних умовах з можливістю отримання достатньої матеріальної винагороди, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Виконання робіт позивачем у небезпечних для здоров'я умовах призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. 9 Закону України Про охорону праці, ст.ст.153,2371 КЗпП України, ст.ст.10,14,57-60,88,208-209,212-215,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Федоренко