Справа № 428/5823/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіАлександрової Н.В.,

при секретарі Голуб Т.М.,

за участю позивачаНосікова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку, ОСОБА_2 казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку, ОСОБА_2 казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 липня 2012 року Лисичанським міським судом було постановлено вирок у кримінальній справі по звинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 364 КК України, ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), який на час скоєння кримінального злочину обіймав посаду першого заступника начальника міжрегіонального Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку і діяв від імені зазначеного органу державної влади, а також ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 367 КК України, який на час скоєння злочину обіймав посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділення по боротьбі з незаконним обертанням товарів міжрегіонального Головного відділу податкової міліції і діяв як посадова особа органу державної влади. Вироком Лисичанського міського суду від 04 липня 2012 року підсудні визнані винними у скоєнні інкримінованих їм злочинів, суд також задовольнив його цивільний позов щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12.10.2012 року вирок суду залишено без змін і він набрав законної сили. 07.11.2012 року Лисичанським міським судом виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Згідно вироку суду, в період з 1993 року по 1995 рік на території Сєвєродонецького деревообробного комбінату для його потреб на замову дирекції ДОК була змонтована арочна споруда складу (ангар). Технічне завдання на виготовлення ангара і проект його розташування на території ДОК був виконаний технічним відділом ДОК. Згідно домовленості між ДОК і НВФ «Домінанта» обовязок сплатити всі витрати на проектування і виготовлення ангара, а потім оплатити всі будівельно-монтажні роботи, був покладений на підприємство НВФ «Домінанта». Отримання всіх необхідних дозволів для спорудження ангара покладалось на Сєвєродонецький ДОК. У виділенні земельної ділянки для спорудження ангара не було потреби, тому що ангар був споруджений на земельній території, що належала ДОК. До початку будівництва Сєвєродонецький ДОК зобовязався відшкодувати після закінчення монтажу ангара всі витрати НВФ «Домінанта», а саме вартість комплекту металоконструкцій, всіх вузлів і матеріалів, тобто вартість самого ангара, вартість проектних і будівельно-монтажних робіт по будівництву ангара, всі непередбачені витрати, повязані з виконанням комплексу робіт по будівництву ангара. Згідно домовленості між ДОК і НВФ «Домінанта» перехід права власності на ангар до Сєвєродонецького ДОК повинен був відбутися тільки після повернення (оплати) ДОК, як замовником, підприємству НВФ «Домінанта» всіх витрат на ангар і його спорудження. Свої зобовязання по виготовленню і будівництву ангара НВФ «Домінанта» повністю виконало. У звязку з відсутністю у Сєвєродонецького ДОК грошових коштів, жоден з пунктів зобовязань не був виконаний, а витрати НВФ «Домінанта» на ангар і його спорудження не були відшкодовані. В грудні 1996 року ангар перейшов в особисту власність ОСОБА_1 16 листопада 2000 року уповноваженими посадовими особами ВБНОТ ГВПМ ДПІ у м. Сєвєродонецьку був складений акт опису і вилучення на території Сєвєродонецького ДОК споруди арочного типу (ангара), який належав йому на праві приватної власності. При розгляді кримінальної справи судом було встановлено, що виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради на підставі сфальсифікованих міжрегіональним Головним відділом податкової міліції документів прийняв рішення № 1388 від 26.06.2001 року про визнання ангара безхазяйним, а начальник ГВПМ від імені ДПІ в цей же день на підставі сфальсифікованих документів продав його за фіктивною ціною. За цим фактом була порушена кримінальна справа у відношенні посадових осіб ГВПМ м. Сєвєродонецька і після закінчення ретельного і довготривалого розслідування передана до суду. Всі викладені вище обставини були встановлені слідством і неодноразово доведені судами першої інстанції і апеляційним судом. Вироком суду дії посадових осіб податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку визнані злочинними. Вирок по зазначеній кримінальній справі набув законної сили і є преюдиціальним судовим рішенням для даного позову.

Засуджені судом посадові особи міжрегіонального Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Луганської області діяли від імені органу державної влади України, а не як приватні фізичні особи. Відокремити їх дії від дій органу державної влади неможливо. Таким чином шкода, заподіяна йому, є шкодою, яка заподіяна посадовими особами органу державної влади і, одночасно, є шкодою, заподіяною органом державної влади, від імені якого діяли посадові особи цього органу державної влади, засуджені судом за кримінальний злочин, унаслідок якого завдано матеріальної і моральної шкоди йому, як громадянину України. Шкода, яка заподіяна його майну оцінена в 133624 грн., яку він просить стягнути з державного бюджету України разом з встановленим індексом інфляції у розмірі 214235,82 грн. та 3% річних у розмірі 79106,85 грн., а також заподіяну моральну шкоду у розмірі 175491 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав обставини, викладені в позовній заяві в якості підтвердження позовних вимог, просив суд позов задовольнити позов та стягнути з державного бюджету України шляхом списання ОСОБА_2 казначейською службою України з державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в сумі 133624 грн., індекс інфляції у розмірі 214235,82 грн., 3% річних у розмірі 79106,85 грн., а також заподіяну моральну шкоду у розмірі 175491 грн.

Відповідач ОСОБА_2 казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, але її представник у судове засідання не зявився, згідно заяв від 06.08.2013 року та 17.10.2013 року просили відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю явки їх представника до суду, але на підтвердження викладених в заявах обставин будь-яких доказів суду не надали, у звязку з чим суд вважає причину неявки представника відповідача до суду неповажною, спробою затягування розгляду справи, та вважає необхідним розглядати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 податкова інспекція у м. Сєвєродонецьку про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, але її представник у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність, або відкладення розгляду справи не надали, у звязку з чим суд вважає причину неявки представника відповідача до суду неповажною, та вважає необхідним розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 04 липня 2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 жовтня 2012 року, та скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2013 року в частині цивільного позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, а в інший частині залишеного без змін, тобто такого, що набув законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року, а ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме, що ОСОБА_3, займаючи з 01 жовтня 1999 року, згідно наказу № 434 від 19 жовтня 1999 року, посаду першого заступника начальника Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції в місті Сєвєродонецьку, у звязку з чим, будучи посадовцем, що здійснює функції, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських повноважень, а також, будучи працівником правоохоронного органу, в порушення п.п. 2, 4, 5, 13, 15, 16 Інструкції «Про порядок виявлення і обліку безхазяйного майна» №112 від 17 грудня 1987 року, згідно вимог якої майно, яке не має власника або власник якого не відомий, переходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної (міського) Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу про визнання майна безхазяйним, при цьому, заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше, ніж через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом, після чого майно переходить у власність держави, і тільки тоді фінансові органи вживають заходи до його реалізації, п.п. 1, 2, 7, 8, 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого і іншого майна, яке переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою КМ України №1340 від 25 серпня 1998 року, згідно з вимогами якого облік, попередня оцінка, а також, відповідальність за збереження майна, покладається на орган, який зробив його вилучення, при цьому, оцінка майна, здійснюється комісією, яка створюється органом, що здійснив вилучення, за результатами роботи якої складається акт опису, оцінки і передачі майна, після чого вказаний акт підписується членами комісії і затверджується в строк не пізніше трьох днів після його складання, керівником або заступником керівника органу, що здійснив вилучення, п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 посадової інструкції, затвердженої начальником УНП ГНА в Луганській області, згідно вимог якої начальник Сєвєродонецького ГВНМ організовує роботу відділу на виконання завдань, обовязків і функцій, покладених на відділ (п.1), визначає завдання і функції структурних підрозділів відділу (п.2), забезпечує дотримання встановленого порядку прийому, реєстрації, обліку і розгляду інформації про злочини і інші правопорушення, які поступають у відділ, особисто розглядає заяви і повідомлення про них, дає доручення з приводу їх перевірок, по результатам яких приймає рішення відповідно до законодавства (п. 3), забезпечує дотримання у відділі режиму секретності (п.4), здійснює підбір кадрів відділу, вносить начальникові управління податкової міліції відповідній державній податковій адміністрації пропозиції з приводу призначення, переміщення і звільнення з посад працівників відділу, забезпечує підвищення їх професійної підготовки, дотримання ними законності і службової дисципліни, застосовує відносно підлеглого особового складу заохочення і накладення дисциплінарних стягнень відповідно до положення про проходження служби в органах внутрішніх справ і у межах компетенції, визначеної нормативними актами ДПА України (п.5), вирішує в певному порядку питання фінансового і матеріально-технічного забезпечення діяльності відділу (п.6), видає у рамках компетенції відділу розпорядження на правах першого заступника начальника відповідної ДПІ накази з питань застосування заохочень і накладення стягнень, передбачених дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ відносно підлеглого особового складу податкової міліції і вказівки, обовязкові для виконання працівниками відділу (п.7), просить в установленому порядку від структурних підрозділів державної податкової інспекції інформацію і відомості, які потрібні для виконання покладених на відділ завдань (п. 8), здійснює за дорученням начальника державної податкової інспекції представництво від імені державної податкової інспекції в органах виконавчої влади, правоохоронних органах і суді з питань діяльності відділу (п.9), вказівки і вимоги начальника відділу, які ставляться в межах повноважень відділу, є обовязковими для структурних підрозділів державної податкової інспекції, до яких вони звернені (п. 10), несе персональну відповідальність за повне виконання передбачених положенням завдань і функцій (п. 11) п.п. 1.2, 2.1.1, 2.2.10, 3, 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.9, 5.10, 6.1, 6.2 Положень «Про ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку», згідно вимог якого відділ забезпечує збереження знайдених, вилучених і зданих у відділ документів, речей, цінностей і іншого майна, до прийняття у встановленому законодавством порядку рішення з приводу їх 25 червня 2001 року, в приміщенні ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку, по вулиці Горького, 18-а, міста Сєвєродонецька Луганської області, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, в інших особистих інтересах - створення видимості виконання завдань, поставлених перед ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку, і в інтересах третіх осіб - ТОВ «Спецуглеремонт-98», достовірно знаючи, що з моменту виявлення, вилучення і постановки на облік складського приміщення арочного типу - ангара, виявленого співробітниками відділення по боротьбі з незаконним обігом товарів ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку 16 листопада 2000 року, в ході проведення оперативних заходів на території ТОВ «ДОК «ЛТД», по вулиці Заводській, 12, міста Сєвєродонецька Луганської області, на яке були відсутні документи, що підтверджують право власності, про що був складений відповідний протокол огляду місця події і рапорт на його імя від 16 листопада 2000 року, не зачекавши встановлений законодавством 1 рік, використовуючи службовий стан всупереч інтересам служби, у відсутність висновку фахівця - експерта про ринкову вартість споруди, затвердивши акт опису і оцінки майна № 51 від 24 червня 2001 року із заниженою вартістю обєкту в сумі 10000 гривен, надіслав в Сєвєродоенцьку міську раду лист № 785/18/26-39 від 25 червня 2001 року з проханням визнати вказану споруду - ангар безхазяйним майном для подальшої реалізації останнього в дохід держави, у звязку з чим, 26 червня 2001 року виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради було прийнято рішення «Про визнання майна безхазяйним» №1388 від 26 червня 2001 року, відповідно до якого, збірно-розбірна споруда ангар, виявлене співробітниками ВБНОТ ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку 16 листопада 2000 року в ході проведення оперативних заходів на території ТОВ «ДОК «ЛТД», по вулиці Заводській, 12, міста Сєвєродонецьку Луганської області, було визнано безхазяйним, і, згодом, реалізовано ТОВ «Спецуглеремонт-98» за 10000 гривен, після чого, 26 червня 2001 року, в приміщенні ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку, по вулиці Горького, 18-а, міста Сєвєродонецька Луганської області, перевищуючи свої посадові повноваження, передбачені посадовою інструкцією, затвердженою начальником УНП ГНА в Луганській області, згідно вимог якої начальник Сєвєродонецького ГВНМ організовує роботу відділу на виконання завдань, обовязків і функцій, покладених на відділ (п.1), визначає завдання і функції структурних підрозділів відділу (п.2), забезпечує дотримання встановленого порядку прийому, реєстрації, обліку і розгляду інформації про злочини і інші правопорушення, які поступають у відділ, особисто розглядає заяви і повідомлення про них, дає доручення з приводу їх перевірок, по результатах приймає рішення відповідно до законодавства (п. 3), вирішує в певному порядку питання фінансового і матеріально-технічного забезпечення діяльності відділу (п.6), умисне, уклавши договори купівлі - продажі від 26 червня 2001 року, згідно якого ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку (продавець) реалізував «Спецуглеремонт-98» (покупцеві) споруду вартістю 10000 гривен, розташовану на земельній ділянці ТОВ «ДОК «ЛТД», по вулиці Заводській, 12, міста Сєвєродонецька, зробив дії, що явно виходять за межі наданих йому законом прав і повноважень, оскільки, відповідно до п. 16 Інструкції «Про порядок виявлення і обліку безхазяйного майна» №112 від 17 грудня 1987 року, згідно вимог якої заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше, ніж через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом, після чого майно переходить у власність держави, і тільки тоді фінансові органи вживають заходи до його реалізації, п.п. 1, 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого і іншого майна, яке переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою КМ України №1340 від 25 серпня 1998 року, згідно якого облік, попередня оцінка, а також відповідальність за збереження майна покладається на орган, який його вилучив, при цьому акт опису, оцінки і передачі майна затверджується в строк, не пізніше трьох днів після його складання, керівником або заступником керівника органу, що здійснив вилучення, п.п. 1.2, 2.1.1, 2.2.10, 3, 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.7, 5.8, 5.9, 5.10, 6.1, 6.2 Положень «Про ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку», згідно якого відділ забезпечує збереження знайдених, вилучених і зданих у відділ документів, речей, цінностей і іншого майна, до прийняття у встановленому законодавством порядку рішення з приводу їх, що спричинило тяжкі наслідки, які виразилися в спричиненні потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 133624 гривен.

ОСОБА_7, займаючи з 01 листопада 1999 року, згідно наказу № 531-о від 09 грудня 1999 року посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділення по боротьбі з незаконним обігом товарів Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції в місті Сєвєродонецьку, у звязку з чим, будучи посадовцем, що здійснює функції, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих повноважень, неналежно виконуючи свої службові обовязки внаслідок несумлінного до них відношення, в порушення п.п. 2, 4, 5, 13, 15, 16 Інструкції «Про порядок виявлення і обліку безхазяйного майна» № 112 від 17 грудня 1987 року, згідно якої майно, яке не має власника або власник якого не відомий, переходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної (міського) Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу про визнання майна безхазяйним, при цьому, заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше, ніж через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом, після чого майно переходить у власність держави, і тільки тоді фінансові органи вживають заходи до його реалізації, п.п. 1, 2, 7, 8, 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого і іншого майна, яке переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою КМ України №1340 від 25 серпня 1998 року, згідно з вимогами якого облік, попередня оцінка, а також, відповідальність за збереження майна покладається на орган, який його вилучив, при цьому оцінка майна, здійснюється комісією, яка створюється органом, що здійснив вилучення, за результатами роботи якої складається акт опису, оцінки і передачі майна, після чого вказаний акт підписується членами комісії і затверджується в строк, не пізніше трьох днів після його складання керівником або заступником керівника органу, що здійснив вилучення, п.п. 1.2, 3.2, 3.7, 3.8, 3.13, 3.14, 5.1, 5.2 посадової інструкції головного державного податкового інспектора відділу по контролю за конфіскованими і іншим майном, що належить державі, затвердженою начальником Сєвєродонецькго ГВНМ, згідно якої головний державний податковий інспектор відділу по контролю за конфіскованими і іншим майном, що належить державі, керуючись у своїй діяльності Конституцією України, законами України, указами і розпорядженнями Президента України, декретами, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, нормативними актами Державної податкової адміністрації України, організовує свою роботу відповідно до Положення про відділ і інших нормативних документів (п. 1.2), у своїй практичній діяльності керується законодавством України, відомчими нормативними документами, Положенням про відділення (п.3.2), здійснює контроль збереження на складах конфіскованого майна, перевірку результатів оцінки і уцінки конфіскованого і іншого майна, що належить державі, і його збереження (п.3.7), спільно з начальником відділення організовує виконання заходів, внесених в план робіт відділу, ведення документації, що відбиває роботу відділення (п.3.8), несе персональну відповідальність за перевірку достовірності результатів перевірок підвідомчих організацій підрозділами в регіонах (п.3.13), курирує в частини обліку, оцінки і реалізації конфіскованого і такого, що іншого належить державі майна (п.3.14), несе повну відповідальність за якісне і своєчасне виконання визначених справжньою посадовою інструкцією службових обовязків (п.5.1), за невиконання або неналежне виконання своїх службових обов'язків притягується до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної і матеріальної відповідальності відповідно до чинного законодавства (п.5.2), п.п. 1.2, 2.1, 2.2 Положення «Про відділення по боротьбі з незаконним обігом товарів Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції в місті Сєвєродонецьку», згідно якого відділення здійснює контроль і координацію роботи відділом податкової міліції по обліку, збереженню, оцінки і реалізації конфіскованого і іншого майна, 26 червня 2001 року, в приміщенні ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку, по вулиці Горького, 18-а, міста Сєвєродонецька Луганської області, у відсутність висновку фахівця - експерта про ринкову вартість збірно-розбірної споруди - ангара, вилученого співробітниками ВБНОТ ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку 16 листопада 2000 року в ході проведення оперативних заходів на території ТОВ «ДОК «ЛТД», по вулиці Заводській, 12, міста Сєвєродонецька Луганської області, згідно раніше складеного ним акту опису і оцінки майна №51 від 24 червня 2001 року, підготував договір купівлі - продажі від 26 червня 2001 року, в якому відобразив вартість вказаної споруди - ангара в 10000 гривен, згодом, надавши документи першому заступникові начальника ДПІ - начальникові ГВНМ ГНИ в місті Сєвєродонецьку, на підставі яких 26 червня 2001 року ГВНМ ДПІ в місті Сєвєродонецьку (продавець) реалізував «Спецуглеремонт-98» (покупцеві) споруду, розташовану на земельній ділянці ТОВ «ДОК «ЛТД» по вулиці Заводській, 12, міста Сєвєродонецька, за ціною 10000 гривен, що спричинило тяжкі наслідки, що виразилися в спричиненні потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 133624 гривен.

Оскільки вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 04 липня 2012 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України та ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року, а ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та встановлено, що своїми діями вони заподіяли майнову шкоду позивачу ОСОБА_1 у розмірі 133624 грн., а відповідно до ст. 61 ЦПК України данні обставини доказуванню не підлягають та мають для суду преюдиціальне значення, суд вважає, що позивачу було завдано матеріальної шкоди у розмірі 133624 грн. діями посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому ст. 1174 ЦК України підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Субєктом завдання шкоди відповідно до наведеної статті є не будь-який працівник органу державної влади, органу влади АР Крим та органу місцевого самоврядування, а тільки їх посадова або службова особа. Тлумачення терміну посадової особи надається ст. 2 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. Термін «службова особа» міститься й у примітці до ст. 364 Кримінального кодексу України. Отже службовими особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або виконують такі обовязки за спеціальним повноваженням. Обовязковою умовою застосування ст. 1174 ЦК України є заподіяння посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень. Субєктом відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, є держава, Автономна республіка Крим або орган місцевого самоврядування. Відшкодування шкоди здійснюється за рахунок державного бюджету, бюджету Автономної республіки Крим та відповідних місцевих бюджетів, а відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини посадової або службової особи.

Суд також зауважує, що у даному випадку не підлягають застосуванню вимоги ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», так як хоча шкода майну позивача була завдана діями посадових осіб органа державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, але не з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Таким чином суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має беззаперечне, законне право на відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди державою за рахунок державного бюджету України у розмірі 133624 грн. відповідно до ст. 1174 ЦК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про індексацію завданої йому матеріальної шкоди шляхом стягнення на його користь також індексу інфляції з 26.06.2001 року по 01.11.2012 року та 3% річних за аналогічний період суд виходить з наступного.

Індекси інфляції розраховуються ОСОБА_2 комітетом статистики України щомісяця та публікуються у пресі (зокрема, в газеті «Урядовий курєр») не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум, у звязку з чим індексації підлягають доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, стипендії, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, індексація валових доходів і витрат підприємств виробників сільськогосподарської продукції, розміру орендної плати за землю індексація балансової вартості груп основних фондів та нематеріальних активів, визначення розміру відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання, індексація розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей тощо, при цьому індексація розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей стосується лише субєктів господарювання. Для кожного виду індексації на законодавчому рівні передбачено відповідний індекс інфляції, однак діючим законодавством індексації матеріальної шкоди, завданої злочином, порядку її обчислення та відповідних їй похідних даних не передбачено. У позовній заяві позивач ОСОБА_1 в якості обґрунтування даних вимог на будь-які норми матеріального права не посилається, а в переліку норм, які ним були застосовані при складанні позовної заяви зазначено ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та у випадку прострочення ним виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні було встановлено, на що посилається і позивач, йому було завдано майнової шкоди не через невиконання або неналежне виконання будь-якою особою зобовязань по відношенню до нього, а через скоєння злочину, тому вимоги ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до наведених правовідносин.

Також не передбачена індексація (обчислення інфляції) та нарахування 3 % річних завданої злочином шкоди іншими нормативно-правовими актами України, зокрема загальними положеннями ЦК України про відшкодування шкоди та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким лише передбачена можливість встановлення вартості майна особи та її відшкодування на момент розгляду справи. Вироком суду, який має преюдиціальне значення, вартість шкоди, заподіяної позивачу, визначено у розмірі 133624 грн., при цьому позивач не звертався до суду з посиланням на вищезазначений закон, який не розповсюджується на дані правовідносини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині індексації завданої йому матеріальної шкоди шляхом стягнення на його користь передбаченого індексу інфляції з 26.06.2001 року по 01.11.2012 року у розмірі 21423582 грн. та 3% річних у розмірі 79106,85 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні порушення майнових прав позивача, розмір завданої йому незаконними рішеннями посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень шкоди, їх тривалість, строк, протягом якого позивач був вимушений доводити незаконність цих дій по відношенню до належного йому на праві власності майна, що призвело до порушення передбачених Конституцією України прав позивача, враховуючи розяснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року з наступними змінами, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципів розумності, зваженості та справедливості, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню у розмірі 30000 грн.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду, а відповідачами по справі є державні органи, тому судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку, ОСОБА_2 казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України шляхом списання ОСОБА_2 казначейською службою України з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 133624 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова