АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2013 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Перепелюк І.Б., Галичанського А.Д.

секретар Андрушків С.П.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_3» про захист прав споживачів шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року,

встановила:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про застосувати наслідків недійсності нікчемного правочину - договору №27 зп/2008 про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування з встановленою відновлювальною кредитною лінією, який був укладений між позивачем та АТ «Індустріально-Експортний Банк».

Посилалася на те, що 7 березня 2008 року між нею та АТ «Індустріально-Експортний Банк» був укладений договір відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування з встановленою відновлювальною кредитною лінією.

Вважала, що при укладенні вищевказаного договору були порушені її права, як споживача та норми цивільного законодавства.

При укладенні договору їй, позивачці, не було надано жодної інформації про умови договору, введено в оману шляхом використання нечесної підприємницької практики. А тому такий договір на підставі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII є нікчемним.

№22ц-1503/2013 рік Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно кредитного договору №27 зп/08 від 7 березня 2008 року позивачка отримала у ПАТ «Індустріально-Експортний банк» кредит в сумі 2100 гривень зі строком повернення до січня місяця 2010 року шляхом відкриття карткового рахунку та видачею платіжної картки з встановленою відновлювальною кредитною лінією. Повернення коштів повинно було здійснюватися до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим зі сплатою за користування кредитом 10 відсотків від фактичного відємного залишку.

Вищевказаний договір є змішаним, оскільки в ньому містяться елементи відновлювальної кредитної лінії та можливість отримання заробітної плати, яку зобовязався перераховувати на відкриті карткові рахунки роботодавець.

Підписуючи спірний договір позивач засвідчила, що вона ознайомилася з правилами і тарифами, отримала їх та зобовязалася безумовно дотримуватись.

Ненадання інформації кредитодавцем про орієнтовну сукупну вартість кредиту та іншої інформації, передбаченої частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачають розірвання договору, відшкодування збитків та штрафні санкції.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Частиною 2 ст.628 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Пунктом 6.7. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою НБУ 12 листопада 2003 року, №492 встановлено, що для здійснення деяких видів виплат на користь фізичних осіб (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум тощо) юридичні особи можуть відкривати поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

По справі встановлено, що 25.02.2008 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, з якою в трудових відносинах перебувала позивачка, та АТ «Індустріально-експортний банк» укладено договір про реалізацію зарплатного проекту за умовами якого банк надає послуги щодо безготівкового зарахування сум заробітної плати, премій, компенсацій, інших виплат, які роботодавець перераховує на користь найманих ним фізичних осіб, на карткові рахунки працівників. Взаємовідносини між банком та працівниками з приводу ведення карткових рахунків працівників та здійснення розрахунків за операціями працівників з використанням картки регулюються договорами банку з працівниками(а.с.9-10).

Згідно договору кредиту №27 зп/08 від 7 березня 2008 року позивачка отримала у ПАТ «Індустріально-Експортний банк» кредит в сумі 2100 гривень шляхом відкриття карткового рахунку та видачею платіжної картки з встановленою відновлювальною кредитною лінією. Повернення коштів повинно було здійснюватися до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 10% від суми кредитної заборгованості(а.с.4-7).

До укладення вищезазначеного договору 28.02.2008 року позивачка заповнювала анкету - опитувальник клієнта банку, подавала заяву про відкриття карткового рахунку з встановлювальною кредитною лінією та видачу «мультикартки» (а.с.63-64). Питання про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та встановлення позивачці кредитного ліміту в розмірі 2100 грн. розглядалося на засіданні Кредитної комісії банку в цей же день(а.с.58-59).

Пунктом 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 , що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно пункту 9.6 договору відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування з встановленою відновлювальною кредитною лінією від 7 березня 2008 року №29 ЗП/08 власник рахунку - позивачка у справі, підписуючи цей договір, засвідчує, що вона ознайомлена з правилами й тарифами, отримала їх та зобовязується безумовно їх дотримуватися (а.с.4-7).

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено заборону нечесної підприємницької практики, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Колегія суддів вважає правильним висновок суд про те, що позивачка не зазначила, які саме пункти договору є несправедливими, чи узгоджуються ці положення договору з вимогами ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та чи зумовили вони зміну інших і яких саме умов договору.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ст.19 Закону).

Позивачка не навела, які саме дії відповідача та які умови договору ввели її в оману з урахуванням переліку форм підприємницької практики, що вводять в оману, закріплених в частині 3 цієї статті.

Посилаючись на наявність агресивної підприємницької практики з боку відповідача, ОСОБА_2 не зазначила, які саме умови спірного договору є елементами примусу, впливу на свободу її вибору.

Крім цього, частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

П.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлено законом(ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224) та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечують їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Укладений позивачкою договір про відкриття карткового рахунку, видачу платіжної картки та їх обслуговування, з встановленою кредитною лінією не відноситься до правочинів, що зазначені в ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України.

Частиною 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, на яку посилається позивачка, як на підставу для задоволення свого позову, є недійсним. Вимог про визнання договору недійсним з підстав нечесної підприємницької практики позивачка не заявляла.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: