Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 1519/2-2148/2011

провадження № 2/521/2924/13

04 грудня 2013 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення моральної шкоди, -

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6. Заповітом від 05.08.1997 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно ОСОБА_2.

Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті матері на належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.1991 року квартиру АДРЕСА_1, позивач звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Під час оформлення спадкових прав, позивачу стало відомо, що 04 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

06 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

12 травня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Оскільки на час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2003 року, ОСОБА_6 у зв'язку з психічною хворобою, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що тягне за собою його недійсність та недійсність подальших угод, позивач вимушений звернутись з позовом до суду.

Крім того, на думку позивача, незаконні дії ОСОБА_3, щодо набуття права власності на спірну квартиру, завдали йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює в 60 000,00 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись, на те що договори купівлі-продажу від 06 квітня 2004 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та від 12 травня 2004 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладені з додержанням законодавчих вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, укладеним 12 травня 2004 року між ОСОБА_4 та нею.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6.

Заповітом від 05.08.1997 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно своєму сину ОСОБА_2.

04 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 6890. Зазначена квартира належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10.05.1991 року.

06 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, укладений договір купівлі-продажу, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_4.

12 травня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 255 ЦК України правочин, вчинений фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2009 року по цивільній справі № 2-2273/09 заява прокурора Малиновського району про визнання ОСОБА_6 недієздатною - залишена без розгляду, оскільки виник спір про право.

Під час розгляду цивільної справи за заявою прокурора Малиновського району про визнання ОСОБА_6 недієздатною, відповідно до ухвал суду від 01.06.2004 року та 05.09.2008 року, проведені комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза та додаткова посмертна судово-психіатричної експертизи, копії висновків яких залучені до матеріалів даної справи.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні акту № 534 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 липня 2004 року, ОСОБА_6, 1919 року народження з 15 жовтня 2003 року виявляла ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного розладу особистості с прогресуючим пониженням інтелектуально-мнестичних функцій, у зв'язку з чим не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними в період з 01 грудня 2003 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Актом № 703 додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 липня 2007 року, оригінал якого оглянутий в судовому засіданні, встановлено, що актуальний психічний стан ОСОБА_6, 1919 року народження в період останніх шести місяців перед смертю (з 31.07.2003 року по 31.01.2004 року) в тому числі на день підписання договору від 04.12.2003 року, виявляло хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді органічного розладу особистості с прогресуючим пониженням інтелектуально-мнестичних функцій, у зв'язку з чим ОСОБА_6 не була спроможна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тому числі на день підписання договору від 04 грудня 2003 року.

Відповідно до вимог ст. 255 ЦК України правочин, вчинений фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», випливає що, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За таких обставин суд вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 04 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 6890.

Відповідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин суд вважає можливим визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 06 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 травня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач у визначений законом термін звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Питання отримання свідоцтва про право на спадщину має вирішуватися у встановленому законом порядку органом до повноважень якого відноситься вирішення цього питання, а саме нотаріальної контори. Лише у випадках винесення нотаріусом постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії та визнання такої відмови обґрунтованою, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З викладеного суд робить висновок, що вимоги позивача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 60 000,00 гривень, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт завдання моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 215, 216, 225 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 04 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 6890.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 06 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 1708.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 травня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за № 5161.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ О.Михайлюк