Справа № 1329/2-456/11 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/58/13 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2013 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса В.Я., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2011 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої державі майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а:

23 грудня 2012 року командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 на користь військової частини 61 000,00 грн. завданих державі збитків за нестачу бронетанкового майна. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 в період з 25.07.2006 року по 07.10.2010 року проходив військову службу за контрактом на штатних військових посадах осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби у військовому званні «лейтенант» на посаді командира механізованого взводу військової частини він прийняв майно, яке було закріплене за взводом на підставі заяви і актів прийому-передачі, які підписав особисто. Виконання службових обов`язків передбачає і матеріальну відповідальність за ввірене йому майно у разі нестачі, втрати та інших випадках. Відповідно до Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачено відповідальність у підвищеному (2-10-кратному) розмірі вартості цього майна. Під час виконання своїх службових обов`язків відповідач ОСОБА_2 допустив факт нестачі майна у ввіреному йому взводі, за що був притягнутий до матеріальної відповідальності наказами командира військової частини НОМЕР_1 : № 187 від 29.02.2008 року, № 624 від 07.08.2008 року, № 668 від 18.08.2008 року та № 378 від 28.04.2009 року, на загальну суму 61 000 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь військової частини НОМЕР_1 м. Яворів Львівської області, 22 486 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування завданих державі збитків за нестачу майна.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач - військова частина НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі представник військової частини зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що нестача виникла внаслідок невиконанням лейтенантом ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо збереження військового майна, проте не звернув увагу на виконання обов`язків останнім щодо правильного прийому посади, оскільки повинен був прийняти у номерній відповідності, комплектності та наявності майно взводу. Вказує, що до матеріальної відповідальності ОСОБА_2 за нестачу військового майна, а саме пускової установки, було притягнуто на підставі наказу командира військової частин від 29.02.2008 року № 187, який відповідач не оскаржував, а розпочав погашення вказаної заборгованості, що свідчить про те, що він визнав цю заборгованість.

Вважає, що при вирішенні питання щодо відшкодування за нестачу пускової установки 9П135М на БМП-2 № 132 судом було неповно досліджено докази, неправомірно звільнено ОСОБА_2 від матеріальної відповідальності за нестачу вказаної пускової установки, тобто неправильно встановлені обставини у справі, чим порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, представника в/ч НОМЕР_1 Галдецького Є.В., ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Проте, дане рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 194 від 25.07.2006 року, відповідач ОСОБА_2 був допущений до тимчасового виконання вакантної посади командира першого механізованого взводу третьої механізованої роти першого механізованого батальону з 25 липня 2006 року з прийняттям справ та посади (а.с. 5).

ОСОБА_2 прийняв посаду та закріплене за взводом майно, що стверджується актом здачі-прийняття посади від 08.08.2006 року, актами технічного стану об`єктів 675 (БМП-2 з номерами 131, 132 та 133) (а.с. 6, 7-8, 9-10, 11-12).

В подальшому під час інвентаризації, в кінці 2007 року, - зазначає суд першої інстанції, було встановлено, що на БМП-2 з номером 132 замість пускової установки - виріб 9П135М із заводським номером 8402МК8622, знаходиться пускова установка, яка має знаходитися на БМП-2К командира батальону ОСОБА_3 . Під час службового розслідування з приводу нестачі військового майна було встановлено, що командир 1 механізованого взводу лейтенант ОСОБА_2 під час прийому посади не перевірив заводський номер виробу 9П135М, який знаходився на БМП № 132, з номером у формулярі машини. На початку 2007 року командиром батальону ОСОБА_3 виріб з БМП-2 № 132 було вилучений та встановлений на БМП-2К, так як він значився по формуляру вказаної машини. Перегляд пускових установок в підрозділах батальону позитивного результату не дав. Як висновок, дана нестача військового майна виникла внаслідок невиконання лейтенантом ОСОБА_2 обов`язків щодо збереження військового майна, який прийнявши його на зберігання та використання (під час прийому посади), належного зберігання та використання не організував, в результаті чого державі було завдано збитків, (акт службового розслідування, проведеного заступником начальника відділення з гуманітарних питань ОСОБА_4 ). В пояснювальній записці від 04.03.2008 року лейтенант ОСОБА_2 вказував, що дійсно під час прийому-передачі посади нестачі майна не було. Але під час прийому-передачі він не звірив номер виробу на машині № 132 з номером, який значився в формулярі машини, так як не мав досвіду. В подальшому командир батальону ОСОБА_3 вилучив виріб з його машини, так як номер виробу співпадав з номером виробу з машини командира батальону (а.с. 68).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 187 від 29.02.2008 року, із змінами внесеним наказом № 624 від 07.08.2008 року, було вирахувано з грошового забезпечення лейтенанта ОСОБА_2 суму в розмірі 38 513 грн. 90 коп., що становить вартість втраченої пускової установки 9П135М.

Також наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 668 від 18.08.2008 року було встановлено, що в результаті дій командира 1 механізованого взводу 3 механізованої роти ОСОБА_2 щодо невиконання своїх службових обов`язків, передбачених ст. 119 Статуту внутрішньої служби, що визначають командиру взводу виконувати обов`язки щодо контролю за правильністю збереження, особистій перевірці озброєння та військової техніки, державі завдано збитки за три одиниці фільтровентиляційних установок на БМП-2 на загальну суму 2 943 грн. 07 коп., які слід утримати з ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 378 від 28.04.2009 року було встановлено, що при прийомі посади командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальону виявлено виведені з ладу шість акумуляторних батарей, а також нестачу по БМП-2 № 131 укривочного брезенту та трьох штук ЗШ ГО-27. Також було встановлено, що акумуляторні батареї вийшли з ладу через те, що після здачі акумуляторів в акумуляторну 04.01.2008 року вони простояли десять місяців, не ремонтувалися, не обслуговувалися і на машини не встановлювалися внаслідок самоусунення від виконання службових обов`язків ОСОБА_2 щодо несвоєчасної здачі на зарядку, несвоєчасного обслуговування та ремонту акумуляторних батарей. Суму нестачі в розмірі 31 134 грн. 29 коп. було утримано з грошового забезпечення ОСОБА_2 .

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 260 від 07.10.2010 року відповідач ОСОБА_5 був звільнений з лав Збройних Сил України у запас (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), і з 07.10.2010 року виключений із списків особового складу частини.

Згідно довідки № 4029 від 17.12.2010 року по книзі грошових стягнень та нарахувань залишок непогашеного нарахування на старшого лейтенанта ОСОБА_2 складає 61 000 грн. 00 коп. Як пояснив представник позивача, до звільнення ОСОБА_2 з його грошового забезпечення було утримано 11 591 грн. 26 коп. завданої шкоди.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що дійсно під час прийняття в серпні 2006 року посади командира взводу відповідачем ОСОБА_2 було недбало виконано свої службові обов`язки щодо перевірки закріпленого за взводом майна, а саме щодо звірки номера пускової установки з номером, який зазначено у формулярі машини. Однак, між протиправною поведінкою відповідача та настанням шкоди у вигляді нестачі пускової установки відсутній причинний зв`язок, так як службовим розслідуванням було встановлено, що нестача пускової установки на БМП-2 № 132 мала місце ще до прийняття посади командиром взводу ОСОБА_2 , однак місцезнаходження даної пускової установки в результаті службового розслідування не було встановлено, зокрема не було відібрано письмові пояснення у попереднього командира взводу та командира батальону щодо проведеної заміни пускової установки під час навчання, чому була відсутня пускова установка на БМП-2К командира батальону. Тому визначення в наказі за № 187 від 29.02.2008 року, із змінами, внесеним наказом № 624 від 07.08.2008 року, суми майнової шкоди в розмірі 38 513 грн. 90 коп. вартості пускової установки 9П135М, які в порушення ст. 23 Положення не були доведені до відома позивачу під розписку, не може бути підставою для стягнення з відповідача вищевказаної суми шкоди, оскільки нестача пускової установки на БМП-2 № 132 мала місце до прийняття відповідачем посади командира взводу.

Однак, погодитись з такими висновками районного суду не можна.

Частинами 1, 2, 4 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності вини у заподіянні шкоди. Військовослужбовець визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 17 вищевказаного Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди, командир військової частини призначає розслідування для встановлення причин шкоди, її розміру та винних осіб.

Правильно встановивши, що нестача зазначеного майна пускової установки 9П135М1 № 8402МК8622 виникла внаслідок недбалого виконання лейтенантом ОСОБА_2 своїх службових обов`язків, районний суд зазначив, що між протиправною поведінкою відповідача та настанням шкоди у вигляді нестачі пускової установки відсутній причинний зв`язок, так як службовим розслідуванням було встановлено, що нестача пускової установки на БМП-2 № 132 мала місце ще до прийняття посади командиром взводу ОСОБА_2 .

Проте, судом першої інстанції невірно трактовано Акт службового розслідування матеріалів справи № 17, том 2, почато 06.02. - закінчено 19.03.2008 року, оскільки зазначеного вище посилання (що нестача пускової установки на БМП-2 № 132 мала місце ще до прийняття посади командиром взводу ОСОБА_2 ) в Акті немає. Навпаки, в ході службового розслідування встановлено, що нестача матеріальних засобів виникла в результаті порушення лейтенантом ОСОБА_2 ст. ст. 11, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 458. Як висновок, дана нестача військового майна у першому механізованому взводі третьої механізованої роти виникла внаслідок невиконання лейтенантом ОСОБА_2 обов`язків щодо його збереження, який прийнявши його на зберігання та використання (під час прийому посади), належного зберігання та використання не організував, внаслідок чого державі завдано збитків на суму, що складає 33 396,30 грн., що з урахуванням ПДВ-20% складає 40 075,56 грн. (сорок тисяч сімдесят п`ять гривень 56 коп.) (а.с. 64-68).

За результатами вказаного службового розслідування було видано наказ № 187 від 29.02.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 було притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності (а.с. 13-15). На підставі Наказу відповідач розпочав погашення заборгованості за нестачу пускової установки 9П135М1 № 8402МК8622. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 378 від 28.04.2009 року ОСОБА_2 притягнено до матеріальної відповідальності в сумі 31 134,29 грн. за нестачу й іншого, зазначеного в переліку військового майна (а.с. 23-33).

Як вбачається з книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 , лише за 2008 рік ОСОБА_2 за нестачу вказаної пускової установки сплатив суму в розмірі 1775,56 грн. (а.с. 89). З пояснень представника позивача у суді першої інстанції вбачається, що до звільнення ОСОБА_2 з його грошового забезпечення було утримано 11 591 грн. 26 коп. завданої шкоди, даний факт сторонами не оспорюється.

Не оскаржуючи вказані вище Накази, а відповідно й накази № 624 від 07.08.2008 року «Про внесення змін в наказ № 187», (а.с. 16-17), № 668 від 18.08.2008 року «По факту нестачі в підрозділах частини фільтровентиляційних установок та гірополукомпасу» (а.с. 18-22) по факту нестачі трьох фільтровентиляційних установок, та розпочавши погашення, відповідач визнав свою вину у недостачах та суми відшкодування.

Районний суд не звернув увагу на неналежне виконання обов`язків останнім щодо правильного прийому посади, адже як пояснює ОСОБА_2 він не звернув увагу на номер пускової установки 9П135М на БМП-2 № 132, а прийняв пускову установку лише по наявності, однак повинен був прийняти у номерній відповідності, комплектності та наявності.

Проте, окрім як поясненнями ОСОБА_2 , дані відомості з приводу неперевірки останнім пускової установки під час прийому посади у номерній відповідності, нічим не підтверджуються.

Так, згідно акту технічного стану об`єкту 675, вхідний № 7580 від 28.08.2006 року, котрий був складений під час прийому посади ОСОБА_2 , в розділі 1 "Склад та якісний стан" значиться, що виріб 9П13 5М № 8402МК8622 (пускова установка) в наявності. В розділі 3 "Комплектність" наявний запис "Згідно карток комплекту". Тобто, при прийомі посади самим же ОСОБА_2 було внесено запис до акту технічного стану, про те, що вказана пускова установка № 8402МК8622 є в наявності (а.с. 9-10).

У відповідності до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV та наказу Міністра оборони України від 16 липня 1997 року № 300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" командир підрозділу відповідає за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та майна підрозділу, тому він повинен сумлінно і з відповідально ставитися до прийняття озброєння та військової техніки, майна, яке обліковане у підрозділі, та встановленої документації до них.

Статті 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України регламентують, що: Командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу, за бойову підготовку, збереження озброєння, техніки та іншого майна взводу; Командир взводу зобов`язаний: підтримувати озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність; знати наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів; стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі і не менше ніж один раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності; готувати особовий склад взводу, озброєння і техніки роти (корабля) перед кожним виходом на навчання чи заняття, а також перевіряти їх наявність і стан після повернення із занять та навчань.

Виконання цих обов`язків командиром взводу передбачає в тому числі матеріальну відповідальність за ввірене йому майно в разі його нестачі, втрати та інших передбачених законом випадках, так як майно в належному вигляді передається військовою частиною до службової особи для використання, збереження та проведення передбачених керівними документами заходів згідно плану бойової підготовки частини. Матеріальна відповідальність в даному випадку настає за умов зазначених п. 14 «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі» затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243. Пунктом 14 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у підвищеному розмірі у разі заподіяння шкоди, розкраданням, марнотратством або втратою спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна у кратному розмірі вартості цього майна.

Під час проходження військової служби на вказаній посаді, тобто будучи військовою службовою особою старший лейтенант ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року був зобов`язаний використовувати закріплене за військовою частиною майно лише за його цільовим та функціональним призначенням у спеціальному порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 «Керівництва по обліку озброєння, техніки, майна та інших матеріальних засобів в Збройних Силах» (додаток № 1 до Наказу Міністра оборони України № 260 1979 року) всі види військового майна являються державною власністю. Вони підлягають обов`язковому обліку, правильному використанню, економному і законному витрачанню.

Згідно п. 12 даного Керівництва ОСОБА_2 , як посадова особа в обов`язки якого входило ведення обліку, повинен був твердо знати та виконувати положення цього Керівництва.

Відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (наказ МО України № 300 від 16.07.1997 року) ОСОБА_2 , як посадова особа, ніс відповідальність за господарство та повинен був виконувати свої обов`язки відповідно до Статуту внутрішньої служби ЗСУ і вимог покладених в цьому Положенні.

Згідно п. 3.1.9 цього ж Положення ОСОБА_2 зобов`язаний був знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів, щодо організації та ведення військового господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами, втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджено Кабінетом Міністрів України та відповідно до Постанови Кабінету України № 880 від 02.11.1995 року «Про перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні».

Не потребують доказування обставини, встановлені судом першої інстанції, які не заперечив ОСОБА_2 , про те, що його неправомірними діями під час недбалого виконання своїх службових обов`язків завдана шкода державі у вигляді нестачі трьох фільтровентиляційних установок, укривочного брезенту, трьох ЗШ ГО-27, виведення з ладу шістьох акумуляторних батарей.

Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_2 прийнявши техніку та посаду командира механізованого взводу механізованого батальйону (на БМП) повинен був стежити за ввіреним йому майном, перевіряти його та не допускати нестач. Проте, під час виконання посади допустив факт нестачі майна у ввіреному йому взводі, за що був притягнутий до матеріальної відповідальності наказом командира частини НОМЕР_1 № 187 від 29.02.2008 року, № 624 від 07.08.2008 року, № 668 від 18.08.2008 року, № 378 від 28.04 2009 року на загальну суму 61 000,00 (шістдесят одна тисяча) грн., яку й слід стягнути з нього:

(38 513,90 + 2 943,07+31 134,29 = 72 591,26; 72 591,26-11 591,26 = 61 000,00).

Беззаперечно доведено, що недбале ставлення відповідача до виконання своїх службових обов`язків і стало причиною до виникнення вказаної нестачі, тому посилання районного суду на відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і настанням шкоди у вигляді нестачі пускової установки є невірним, отже позов підлягає до задоволення повністю.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - на підставі ч. 1 п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, оскільки суд ухвалив зазначене рішення неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 610 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п.п. 1, 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, код 07652444, м. Яворів Львівської області, - 61000 (шістдесят одну тисячу) гривень завданих збитків за нестачу бронетанкового майна.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 610 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Бакус В.Я.

Мацей М.М.