Справа № 2033/9394/2012
Провадження № 2/645/533/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2013 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого - Горпинич О.В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування дійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив поновити строк позовної давності для звернення до суду про визнання договору дарування від 22.04.2008 року дійсним та визнати договори дарування (пожертви) грошей від 22.04.2008 року на суму 60 000 грн. та від 10.09.2010 року на суму 60 000 грн., укладені в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, між ним та ОСОБА_3 дійсними. В обґрунтування позову посилався на те, відповідачка по справі є його матірю. У 2008 році позивач вирішив придбати новий автомобіль. Придбання автомобіля позивач вирішив на умовах кредитування, а для першого внеску були потрібні грошові кошти в сумі 94 000 грн.. Певну суму він отримав за рахунок продажу попереднього автомобіля та коштів своєї сімї. Відповідачка по справі подарувала йому грошові кошти в сумі 60 000 грн. для придбання автомобіля та між ними було укладено в простій письмовій формі договір пожертви грошей. Дані грошові кошти були витрачені за цільовим призначенням на придбання автомобілю. В подальшому у звязку з девальвацією національної валюти, при тому що у позивача був укладений договір в іноземній валюті, він мав труднощі з виплат по договору. 10.09.2010 року відповідачка надала у дар позивачу грошові кошти в сумі 60 000 грн., в результаті чого було укладено договір пожертви, укладений в простій письмовій форм. Позивач пропонував нотаріально засвідчити договори, проте відповідачка відмовлялася йти до нотаріальної контори, мотивуючи тим, що вона дарувала гроші як сину та не бажає засвідчити договори у нотаріуса. У звязку з тим, що на час отримання дарунку він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, а грошові кошти були витрачені на придбання майна, яке не може бути визнано спільним майном подружжя, при відсутності нотаріального посвідчення договорів пожертви, порушується право власності на майно, яке було придбано за особисті кошти.

У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені вище.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснивши, що вона дійсно подарувала грошові кошти синові, не оспорюючи самі договори.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22.04.2008 року та 10.09.2012 року між сторонами укладено договори дарування (пожертви) грошей у простій письмовій формі, згідно яких ОСОБА_3 подарував позивачу грошові кошти в сумі 120 000грн..

Договір нотаріально не посвідчений.

Згідно ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятидесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається у простій письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Суди при розгляді справ повинні належним чином перевірити, чи має місце спір про право, чи було спірне питання предметом розгляду компетентного державного органу, в даному випадку органу нотаріату, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору. Враховуючи те, що законом передбачене визнання дійсним правочину лише за умови, що одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору і це повинно підтверджуватися певними доказами, однак таких доказів не надано, а визнання відповідачем позову унеможливлює висновок про визнання дійсним правочину у розуміння вимог ч.2 ст.220 ЦК України, тому, оскільки при розгляді справи не встановлено ухилення будь-якої сторони від нотаріального посвідчення правочину, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договорів дійсними.

Крім того, як вже зазначено судом суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

За правилами зазначеної статті визнання дійсним договору можливе лише за відсутності передбачених законом обмежень для його укладення та в разі наявності письмових доказів про узгодження сторонами усіх істотних умов договору; при цьому повинно мати місце ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Позивачемне надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки при розгляді справи не встановлено ухилення будь-якої сторони від нотаріального посвідчення правочину, у суду не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 719, ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування дійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у удовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -