Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Юдіної С.Г.

при секретарі Воротник В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Павлоградської міської ради, ОСОБА_4 в якому просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що з початку 2001 року вона проживає без реєстрації в кв. № 70 будинку № 5 м. Павлограда. Разом з нею в зазначеній квартирі проживає її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6. Більше 10 років вона з сімєю проживає в квартирі, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується нею, проводить поточні ремонти в квартирі, сплачує комунальні послуги. Відповідачка ОСОБА_4 знялась з реєстрації за даною адресою 02.07.1993 року і з моменту зняття з реєстрації інтересу до житла не проявляла. Вважає що за нею може бути визнано право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи через засоби масової інформації.

Суд з урахуванням думки учасників процесу ухвалив: розглянути справу за відсутності відповідачки ОСОБА_4

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила суду, що в 2001 році вона дізналася що в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає і квартира зачинена. Сусідка дозволила їй та її сімї жити в цій квартирі. З того часу вона з сімєю проживає в квартирі, зробила косметичний ремонт, регулярно оплачує комунальні платежі. Намагалася дізнатися через сусідів інформацію про власників квартири, однак нічого дізнатися не змогла знає, що власниця знялася з реєстрації та виїхала з квартири. За весь час власники квартирою не цікавилися. Вважає що вона добросовісно, безперервно, відкрито володіє квартирою та за нею може бути визнано право власності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи наведені в позовній заяві на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала суду заперечення на позовну заяву відповідно до змісту яких просила відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_7,ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підставах.

Згідно довідки КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 27.03.2013 року № 110, право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, станом на 15.06.1993 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 03.06.1993 року Павлоградським житвідділом. (а.с. 29)

Як вбачається з акту складеного комісією у складі паспортистів ЖС 2 ОСОБА_11, ОСОБА_12, квартира АДРЕСА_4 приватизована р№ 10/5-211 від 03.06.1993 року. Власник квартири ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 виписана 02.07.1993 року, в теперішній час за даною адресою не проживає. В результаті опитування сусідів з 2001 року проживають без реєстрації : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31)

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що сімя позивачки з 2001 року почала проживати в квартирі № 70 їхнього будинку. До того квартира була порожня там збиралися пяниці, бомжі. Потім вони з сусідами забили вхідні двері. Позивачці не було де жити і вона з сімєю переїхала до цієї квартири. З того часу вони зробили ремонт поміняли труби, зробили ремонт даху, регулярно сплачують комунальні платежі. Знає що в цій квартирі раніше проживала ОСОБА_4, але де вона зараз ніхто не знає вона виписалася та виїхала з Павлограда. До теперішнього часу вона відповідачку не бачила квартирою відповідачка не цікавилась.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Знає що сімя позивачки почала проживати в квартирі з 2001 року. До того в цій квартирі збиралися бомжі. Власників квартири не знає, ніколи їх не бачила.

Згідно ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України.

Крім того ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, також передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 1, 3 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд керується положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто саме позивачка повинна довести : добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність та безтитульність володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

У судовому засіданні жодного доказу щодо добросовісності заволодіння квартирою № 70 в будинку № 5 по вул. Карбишева м. Павлограда ні позивачкою на її представником суду не надано. Як вбачається з матеріалів справи спірне майно має власника і він відомий, даних про те що власники відмовилися від майна у суду відсутні.

Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 22, 41 Конституції України, ст. 321, З44 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя С.Г. Юдіна