24 грудня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві - Матухно І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права користування житловим приміщенням,
У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві, позивачка у судовому засіданні просила визнати за нею, ОСОБА_1, право користування квартирою № 52, яка знаходиться у будинку № 121 (14) по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську.
Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 2004 року, постійно проживає в квартирі № 52 у будинку № 121 (14) по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську. Але до теперішнього часу вона не мала змоги зареєструватися у вказаному жилому приміщенні та укласти договір найму, що на думку ОСОБА_1 є порушенням її особистих прав на житло. У зв'язку із чим за захистом своїх прав позивачка змушена була звернутися до суду.
23 березня 1990 року житлове приміщення № 52 у будинку № 121 (14) по вулиці Донецьке шосе у місті Дніпропетровську будо надане ОСОБА_2 ( ордер на житлове приміщення від 23.03.1990 року № 1908 серія 01 - а.с. 7) у складі сім'ї дві особи, а саме: ОСОБА_2 - основний квартиронаймач та його дружини - ОСОБА_3.
ОСОБА_2 є рідним дідом позивачки, що підтверджується копіями свідоцтв про народження матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( актовий запис № 1663 від 27.08.1955 року - а.с. 10), свідоцтвом про укладання нею шлюбу та зміни прізвища ( актовий запис № 1647 від 05.10.1974 року - а.с. 9), а також свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (актовий запис № 2516 від 25.07.1986 року - а.с. 8).
На протязі всього свого життя ОСОБА_2 та родина позивачки підтримували теплі сімейні відносини, регулярно дід позивачки приходив до неї з матір'ю у гості за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тарана, 15, і вони до нього. Мати та дід позивачки підтримували один-одного та допомагали один-одному у вирішенні соціальних та побутових проблем.
Після закінчення школи, ОСОБА_2, задля більшої зручності, пов'язаної із навчанням позивачки, запропонував їй переїхати на постійне місце проживання до квартири, де він мешкав до моменту своєї смерті, за вищевказаною адресою. Це також було пов'язано з погіршенням стану його здоров'я та необхідністю допомагати йому у ведені домогосподарства та безпосереднім доглядом за ним.
Після смерті дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка померла у 1990 році, єдиними близькими родичами для діда позивачки залишились її мати - ОСОБА_4, та онука - ОСОБА_1
По завершенню навчання ОСОБА_1 влаштувалась на роботу у компанію "МТІ" та разом з дідом ОСОБА_2 почала сплачувати комунальні платежі за житло та спільно вести інше домашнє господарство. З часом діду позивачки було поставлено діагноз - гостра серцева недостатність. Стан його здоров'я значно погіршився, у зв'язку із чим він потребував постійного догляду. На позивачку лягла додаткова турбота по утриманню непрацездатного діда. До часу смерті ОСОБА_2 позивачка доглядала за ним: купувала ліки, готувала їжу, сплачувала комунальні послуги тощо.
Також, судом встановлено, що у квітні 2010 року, з метою реєстрації місця проживання ОСОБА_1, вона разом з дідом ОСОБА_2 звернулися до КЖЕП № 53, але на той час паспортист був у відпустці, що зашкодило їм здійснити реєстрацію фактичного місця мешкання позивачки разом з дідусем за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, буд. № 121 (14)АДРЕСА_1. Надалі стан здоров'я ОСОБА_2 остаточно погіршився і у позивачки не було змоги повторно звернутися до КЖЕП № 53 з приводу реєстрації у спірній квартирі.
05.05.2012 року ОСОБА_2 помер (актовий запис від 12.05.2010 року № 607 - а.с. 12). Позивачка разом зі своєю матір'ю організовували поховання діда, повністю оформлювали необхідні документи та несли усі необхідні витрати.
З моменту переїзду до квартири діда, позивачка, його рідна онука, є членом сім'ї діда; квартира, де вони обидва мешкали, а позивачка мешкає і до теперішнього часу, є її єдиним фактичним місцем проживання, інше житло у позивачки відсутнє.
До того ж, у всіх державних та інших установах ОСОБА_1 зазначає своїм місцем проживання адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (14)/52 у м. Дніпропетровську, де й досі підтримує належний стан жилого приміщення та сумлінно сплачує усі комунальні послуги.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиде приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
За частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Також, відповідно до норм Сімейного кодексу України, дід, баба та онуки є повноправними членами сім'ї та несуть взаємні права та обов'язки по відношенню одне до одного.
Беручи до уваги вищевказане, обставиною проживання позивачки у спірній квартирі разом з ОСОБА_2 однією родиною є те, що ОСОБА_1 є його рідною онукою, а також той факт, що вона проживала разом з останнім з 2003 року як член його сім'ї - позивачка набула право користування жилим приміщенням. На це вказують наступні факти: спірна квартира є єдиним місцем проживанням ОСОБА_1; тривалість часу проживання у квартирі (понад 10 років); ведення спільного господарства з померлим ОСОБА_2 та несення спільних прав та обов'язків, що випливають з договору найму, а також здійснення постійного нагляду та утримання непрацездатного рідного діда - ОСОБА_2
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року, відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 65 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 264, 266 Сімейного кодексу України, п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року, ст. ст. 3, 15 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.П. Мороз