АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6986/13 Справа № 2-9599/11 Головуючий у 1 й інстанції - Трещов В.В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2013 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_9, третя особа відділ опіки та піклування Жовтневої у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки та її малолітньої дочки про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2011 року позовні вимоги задоволені, усунуті перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою шляхом зняття ОСОБА_4 та її малолітньої доньки ОСОБА_9 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.( ОСОБА_5) зареєстровані за адресою АДРЕСА_1. Дана квартира належить позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, згідно розпорядження органу приватизації від 03.11.1998 року і являється їх спільною сумісною власністю. ( а.с.4)

У листопаді 2005 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, у зв*язку з чим позивачами була надана згода на реєстрацію відповідачки в спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_9, яка також була зареєстрована за адресою вказаної квартири.

З 2009 року подружні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 припинені та заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2010 року їх шлюб було розірвано (а.с.7).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на ті обставини, що відповідачка з 2009 року не проживає в спірній квартирі, постійним місцем її проживання є АДРЕСА_2 З цього часу у зазначеній квартирі вона не з'являється, допомоги в оплаті комунальних послуг не надає чим перешкоджає у користуванні та розпорядженні їх власністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. ст. 317, 391 ЦК України і дійшов висновку, що відповідачка та її дочка тривалий час не мешкають в спірній квартирі, в ній відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачують,при цьому не знялися з реєстраційного обліку, тим самим перешкоджають позивачам у користуванні квартирою, що належить їм на праві спільною сумісною власності та порушує їх права.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки суд першої інстанції помилково застосував правила ст. 391 ЦК до правовідносин, які регулюються Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зі ст. 7 якого вбачається, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника квартири залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому житловому приміщенні (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідачку та її дочку з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ними права користування цим житлом чи у зв'язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Оскільки такі спірні питання між сторонами у справі судом не вирішувалися, то за наявності у відповідачки права проживання в цій квартирі, підстави для зняття її та малолітньої доньки з реєстрації відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто, особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов'язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів. Відповідачем є особа, яка, на думку, позивача, порушила, не визнає чи оспорює його суб'єктивне право, свободи чи інтерес, який охороняється законом.

Позивачами заявлений позов щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги та не з*ясував до якою установи заявлена ця вимога і хто повинен знімати з реєстраційного обліку, при цьому не роз*яснив позивачам про можливість залучення до участі в справі Жовтневого РВ у м. Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Отже, вирішуючи спір, районний суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; суд не з'ясував всіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, воно не може залишатися в силі, підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2011 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: