Справа № 265/6692/13-ц
Провадження № 2/265/2570/13
У Х В А Л А

22 листопада 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т.С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

05.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Управління міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_3, третя особа: «Азовжилкомплекс» про визнання незаконної приватизації житла та свідоцтва про право власності на житло. Провадження у справі було відкрито 06 вересня 2013 року.

20 листопада 2013 року до адреси суду надійшла заява від позивача про забезпечення позову в який просить забезпечити позов, а саме заборонити відповідачці ОСОБА_2 відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності відповідачці по справі, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває дана справа, а відповідачка ОСОБА_2 має можливість розпоряджатися вказаною квартирою.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами) (далі за текстом ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Водночас частиною 2 цієї статті встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Відповідно до ч.4 цієї ж Постанови суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

22 листопада 2013 року до суду надійшла інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна з якої вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Таким чином, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя__________________________Т.С. Адамова