Справа № 428/3801/13-ц
18 грудня 2013 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
при секретарі Поломаній В.А., Биковій І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми простроченого зобовязання, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми простроченого зобовязання. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2012 р. на пішохідному переході на вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку водій ОСОБА_3, який керував транспортним засобом ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить відповідачу, скоїв на нього наїзд. В результаті ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. 08.05.2012 р. відповідач склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зобовязався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП в сумі 20 000 грн. Проте відповідач взяті на себе зобовязання не виконав та гроші не сплатив. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму простроченого зобовязання в розмірі 20 000 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду справи.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги. Підтвердив доводи, викладені в позові. Додатково суду пояснив, що зобовязання відповідача відшкодувати шкоду виникло зі скоєння злочину. Цивільний позов під час розгляду кримінальної справи не заявлявся, оскільки ОСОБА_2 передав керування транспортним засобом ОСОБА_3, який на той момент був неповнолітнім. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
Оскільки представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 18.12.2013 р. на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2012 р. відбулась дорожньо- транспортна пригода (далі ДТП) за участю ОСОБА_5, який керував автомобілем ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_1. В цій ДТП постраждав ОСОБА_1, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 08.05.2012 р. відповідач ОСОБА_2 зобовязався відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. за наступним графіком: 19 червня 3 000 грн., наступні місяці по 2 000 грн.
Як вбачається з позовної заяви позивача, він обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання, що виникають з нотаріально посвідченої заяви, яку він зробив. Проте суд не погоджується з такою позицією позивача, виходячи з наступного.
Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у відповідача ОСОБА_2 не виникло зобовязання перед ОСОБА_1 із нотаріально посвідченої заяви від 08.05.2012 р. про сплату матеріальної та моральної шкоди. Позивач ОСОБА_1 має право вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої ДТП.
Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.
Відповідно до ч. 2-4 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.
Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Згідно з повідомленням Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сєвєродонецька при УДАЇ ГУМВС України в Луганській області від 17.12.2013 р. №11/8-64-1/24 станом на 18.04.2012 р. автомобіль ВАЗ 210990, номерний знак НОМЕР_2, був зареєстрований за гр. ОСОБА_6
Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Відповідно до абз. 3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. №6 володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.
Як вбачається з постанови про виділення матеріалів кримінальної справи для проведення додаткової перевірки від 18.06.2012 р. (а.с.106, т. 2) дозвіл керувати автомобілем ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 отримав від його власника ОСОБА_2
Проте позивачем не було надано суду відомостей щодо того, на якій правовій підставі володів зазначеним автомобілем відповідач ОСОБА_2
Виходячи з того, що станом на 18.04.2012 р. власником автомобіля ВАЗ 210990, реєстраційний номер НОМЕР_2, був ОСОБА_6, неможливо встановити, правомірно чи неправомірно володів цим автомобілем відповідач ОСОБА_2
Таким чином, суд прийшов до висновку, що не усі особи залучені до участі у цій справі, як відповідачі, а відповідних клопотань з боку представника позивача в судовому засіданні заявлено не було.
Стосовно розміру шкоди в сумі 20 000 грн., заявленої до стягнення позивачем, суд відзначає, що в судовому засіданні не було встановлено та підтверджено належними достатніми доказами, в якому саме розмірі була спричинена позивачу окремо матеріальна та моральна шкода. З аналізу норм ЦК України вбачається, що ці види шкоди стягуються окремо. Суд вважає, що позивач і його представник не виконали свого процесуального обовязку та не надали суду доказів на підтвердження розміру спричиненої позивачу в ДТП окремо як матеріальної, так і моральної шкоди.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, законом України «Про судовий збір», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. №6, суд,-
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу ОСОБА_2 не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ж. І. Кордюкова