Провадження № 22-ц/780/1935/13 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н.С.
Категорія 47 16.04.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів : Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 07 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час.

Встановила :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів за минулий час, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем знаходились у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1989 року по 09 грудня 1992 року. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільне проживання без укладання шлюбу. В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який повністю перебуває на її утриманні.

Зазначала, що відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав своє батьківство у відношенні сина ОСОБА_5, у свідоцтві про народження дитини він записаний як батько. З 2006 року вони припинили з ОСОБА_2 спільне проживання, разом із цим ОСОБА_2 припинив надання матеріальної допомоги на сім"ю та утримання дітей. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_2 щодо надання фінансової допомоги та участі у вихованні дітей, але останній залишав її звернення без реагування.. Просила стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Крім того, у зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від утримання сина ОСОБА_5 та неможливості встановити розмір доходу відповідача за період з 12 грудня 2009 року до 12 грудня 2012 року, вважала, що з нього необхідно стягнути аліменти за відповідний період в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років у сумі 11266,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги в частині фіксованої суми аліментів за минулий час та просить стягнути 9426,00 грн., в обґрунтування позовних вимог суду пояснила, що проживала і працювала в Італії, синів утримувала сама, зараз проживає в Україні, грошей на утримання дітей не вистачає. Неодноразово зверталась до ОСОБА_2 із вимогою надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Крім того, зверталась із позовною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07 лютого 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 18 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти за минулий час з грудня 2009 року по грудень 2012 року на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 9426,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 214, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів за минулий час, посилаючись на невідповідність його обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Просив ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1989 року по 09 грудня 1992 року. У період шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вони продовжували спільне проживання без укладання шлюбу. В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 визнав своє батьківство у відношенні сина ОСОБА_5, в свідоцтві про народження дитини він записаний як батько (а.с.6)..

З 2006 року сторони припинили спільне проживання. Неповнолітній син ОСОБА_5 проживає з матір"ю.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приписи ст. 183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати їх. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачки, суд виходив з положень зазначених вище правових норм та дійшов висновку про обґрунтованість позову позивачки у повному обсязі.

Рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 18 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку відповідачем не оскаржується.

Задовольняючи вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з грудня 2009 року по грудень 2012 року, суд вважав доведеним, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, а позивачка вживала заходи щодо одержання з відповідача аліментів.

Проте даний висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи.

З матеріалів справи видно, що позивачка разом з сином проживала в Італії, дитина навчалася у середньому учбовому закладі першого ступеня в м.Сідерно. Дана обставина підтверджується Декларацією про проживання та документом оцінювання (а.с.22-28, 30).

По справі також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звертався до суду Італії про повернення дитини в Україну. Згідно листа МЮ України на ім."я ОСОБА_2 у справі про повернення з Італійської Республіки до України сина ОСОБА_5 суд у справах неповнолітніх міста Реджіо Калабрія виніс рішення про відмову у поверненні дитини в Україну з тих підстав, що дитина прижилася у новому середовищі. Суд заслухав з цього приводу ОСОБА_5, який твердо заперечив проти повернення в Україну ( а.с.29)

В розумінні ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені за умови, що позивачка надасть докази вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, і що одержати їх вона не могла у зв"язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Будь-які дані, що позивачка за період з грудня 2009 року по листопад 2012 року зверталася до відповідача про сплату аліментів та вживала заходи щодо їх утримання матеріали справи не містять, доказів цьому позивачка не надала.

Згідно з матеріалами справи позивачка лише у листопаді 2012 року звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітнього сина.

З пояснень відповідача в судовому засіданні видно, що позивачка не зверталася до нього з вимогою про надання матеріальної допомоги, оскільки проживала в Італії і, куди без його відома вивезла сина. Від сплати аліментів він не ухилявся, вживав заходи щодо повернення дитини в Україну, проти надання матеріальної допомоги на утримання сина не заперечував.

За таких обставин, колегія вважає, що підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки за минулий час, у даному випадку, відсутні.

Рішення суду в цій частині не відповідає вимогам закону та ухвалено без достатнього з"ясування обставин справи.

Рішення необхідно скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення про відмову позивачці у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина за минулий час, а саме з грудня 2009 року по грудень 2012 року.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія

Вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 07 лютого 2013 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час з грудня 2009 року по грудень 2012 року і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час з грудня 2009 року по грудень 2012 року відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: