Справа №2-189/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючого - судді Комнацького О.В.,

секретаря Хробуста А.О.,
Жигановського Р.В.,

Севрука Ю.С., Тімохіної О.Г., Громико І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, приватного нотаріуса
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним та
за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа
приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
про визнання договору купівлі-продажу
квартири частково недійсним, визнання
добросовісним набувачем, стягнення
вартості ремонтних робіт та поліпшень
квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_10, в якому послалася на
те, що є дочкою ОСОБА_10 та на час
звернення до суду являється його
опікуном. Оскільки її батько визнаний
рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 21.05.2007 року
недієздатним, тобто особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, а відповідач
ОСОБА_11 знала про такий стан здоров'я
ОСОБА_10, просила визнати недійсним
укладений 16 грудня 2006 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_11 як продавцями договір
купвілі-продажу квартири АДРЕСА_1 та
ОСОБА_6, як покупцем, а також зобов'язати
відповідачів ОСОБА_11 та ОСОБА_6
повернути одна одній отримане за
вказаним договором.

Під час розгляду справи,у червні 2011
року у зв'язку з смертю ОСОБА_10, ОСОБА_4
уточнила свої позовні вимоги та
звернулася до суду як спадкоємиця
останнього з спадкоємцем ОСОБА_5 з
спільним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_11,
третя особа - приватний нотаріус
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, у якому посилаючись на
ті ж підстави, разом з ОСОБА_5 з
підтримала первісні позовні вимоги.

У подальшому позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
уточинили позовні вимоги та у жовтні 2013
року звернулися з позовом до ОСОБА_6,
приватного нотаріуса Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
та ОСОБА_7, ОСОБА_8,як спадкоємців
ОСОБА_11 про визнання цього ж договору
купівлі-продажу квартири недійсним та
застосувати відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК
України правові наслідки недійсності
правочину, стягнути пропорційно з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь позивачів
судові витрати.

ОСОБА_6 звернулась до суду із
зустрічним позовом, який під час
судового розгляду уточнила та у
кінцевій редакції від 17 жовтня 2013 року
звернулась до суду з позовом про
визнання договору купівлі-продажу
квартири частково недійсним, визнання
добросовісним набувачем, стягнення
вартості ремонтних робіт та поліпшень
квартири до ОСОБА_4, ОСОБА_5 як
спадкоємців ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
як спадкоємців ОСОБА_11, третя особа -
приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 В
обґрунтування позовних вимог
послалася на те, що добросовісно
придбала квартиру АДРЕСА_1, сплатила
фактично за неї продавцям ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 на виконання умов договору 40000
доларів США, що було на час передачі
коштів еквівалентно 202000 грн., а не 20482
грн. 42 коп., які є інвентраною вартістю
спірної квартири та зазначені у
договорі купівлі продажу. За отримані
кошти подружжя ОСОБА_11 придбало у цей
же день іншу квартиру вартістю 30000
доларів США, а вона провела у придбаній
квартирі ремонтні роботи та
поліпшення, загальна вартість яких
становить 10400 грн. Просила визнати
частково недійсним договір
купвілі-продажу квартири АДРЕСА_1 в
частині ціни договору та визнати його
укладеним за ціною, еквівалентною 40000
доларів США, що за курсом НБУ становить
318832 грн. Крім цього просила визнати її
добросовісним набувачем спірної
квартири та стягнути з відповідачів
солідарно вартість ремонтних робіт та
поліпшень зазначеної квартири у сумі
10400 грн., накласти арешт на квартиру
АДРЕСА_2, заборонивши її відчуження,
посилаючись на те, що дана квартира
була придбана подружжям ОСОБА_11 у день
укладення угоди щодо спірної квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_12 підтримали
заявлений первісний позов з підстав,
зазначених у позові, просили позов
задовольнити. Зустрічний позов не
визнали, просили відмовити у його
задоволенні.

ОСОБА_4 пояснила, що дійсно на
виконання умов договору ОСОБА_6
сплатила продавцям квартири 40000
доларів США, що на момент укладання
договору становило 202000 грн., однак ці
гроші ОСОБА_10 не отримав, а отримала
його дружина - ОСОБА_11 Опікуна на той
час у ОСОБА_10 не було, бо він був
визнаний недієздатним рішенням суду
пізніше, ніж було укладено спірний
договір. Визнала, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у
цей же день, коли було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
уклали договір дарування квартирі
АДРЕСА_2. Зазначила, що до укладання
договору купівлі-продажу квартири по
АДРЕСА_1, з ОСОБА_6 не спілкувалась.
Заперечуючи проти зустрічного позову
ОСОБА_4 послалася на те, що ОСОБА_6 не є
добросовісним позивачем, так як ОСОБА_10
на час укладання договору був
недієздатною особою, а отже було
відсутнє його волевиявлення. ОСОБА_10 на
час укладання договору перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, яка
знала про такий стан ОСОБА_10 Шлюб між
ними було розірвано 30.07.2008 року.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не
з'явився, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи,
здійснював захист своїх інтересів
через свого представника ОСОБА_13

У попередньому судовому засіданні
ОСОБА_5 та його представник підтримали
заявлений первісний позов з підстав,
зазначених у позові, просили позов
задовольнити. Зустрічний позов не
визнали, просили відмовити у його
задоволенні. ОСОБА_5 у підтримав
пояснення ОСОБА_4, додав, що ОСОБА_6 до
укладання угоди не бачив.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_14 у
судовому засіданні позов ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 не визнали, просили відмовити у
його задоволенні з підстав, викладених
у зустрічному позові, а зустрічний
позов задовольнити з підстав, які у
ньому зазначені.

ОСОБА_6 додатково пояснила, що вона
добросовісно придбала квартиру,
сплативши по 20000 доларів США відповідно
ОСОБА_11 та ОСОБА_10, а останній передав
гроші ОСОБА_11, про що ОСОБА_11, яка була
дружиною ОСОБА_10 написала їй розписку.
Загалом вона їм сплатила 400000 доларів
США, що становило на той час 202000 грн., з
яких ОСОБА_10 зразу після укладання
договору купівлі-продажу з нею,
придбали за 30000 доларів США квартиру у
будинку АДРЕСА_2, однак уклали у цього ж
нотаріуса при цьому договір дарування.
Не знала, що ОСОБА_10 не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними, оскільки з його поведінки цього
визначити було неможливо, він
нормально розмовляв, поводив себе
адекватно, пояснював, що хоче знайти
іншу квартиру не на верхніх поверхах.
Вона не погоджувалася оформлювати
спірний договір купівлі-продажу до тих
пір, поки ОСОБА_10 не знайдуть собі іншу
квартиру, оскільки причиною продажу
квартири було те, що вона знаходиться
на 9-му поверсі будинку, а ОСОБА_10 погано
ходив, а тому вони шукали квартиру на
першому поверсі, яку і придбали,
уклавши 16 грудня 2006 року договір
дарування. Після придбання квартири
вона провела в ній необхідний ремонт,
що виразилося у тому, що поклеїла у
квартирі шпалери, відремонтували
балкон, який протікав, спальну кімнату,
виготовила та встановила у квартирі
міжкімнатні та вхідні двері. Просила
стягнути з відповідачів у разі
визнання договору недійсним 202000 грн.,
що еквівалентно 40000 доларам США, які
вона сплатила ОСОБА_10 за купівлю
спірної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_14 в
судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6
є добросовісним набувачем, ОСОБА_11 у
судовому засіданні визнала ту
обставину, що фактично продаж квартири
було здійснено за 40000 доларів США та що
вона отримала такі кошти разом з її
чоловіком ОСОБА_10, а тому кожна сторона
повинна повернути іншій стороні все
отримане за договором , зазначила, що
при написанні розписки про отримання
коштів в сумі 202000 грн., що є
еквівалентним 40000 доларів США, ОСОБА_11
діяла в інтересах сім'ї .

Відповідач ОСОБА_11, будучи присутньою
за життя у судовому засіданні у
задоволенні позовів просила відмовити,
оскільки її колишній чоловік ОСОБА_10, з
яким на час укладання договрів
купівлі-продажу квартир, перебувала у
шлюбі, усвідомлював свої дії, адекватно
їх сприймав та був присутнім при
продажу належної їм квартири АДРЕСА_1 16
грудня 2006 року за 40000 доларів США,
ставив підписи у договорі. Крім того, в
той же день своє ім'я вони придбали
квартиру АДРЕСА_2 за 30000 доларів США,
однак уклали при цьому договір
дарування, решта коштів була витрачена
для проведення ремонту придбаного
будинку, власниками якого вони є в
рівних частках. Зазначила, що отримала
від ОСОБА_6 на виконання договору 40000
доларів США, про що написала розписку.
Зазначила, що причиною продажу
квартири стало те, що ОСОБА_10 погано
пересувався, тому шукали для придбання
частину приватного будинку, яку і
купили по АДРЕСА_2 /т. 1 а.с. 120-125/.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засіданні
не з'явилася, а тому суд розглядав
справу за участі її представника
ОСОБА_15, яка у судовому засіданні
первісний позов визнала частково, у
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити, вважаючи його
безпідставним. Пояснила, що оскільки
фактично ОСОБА_6 визнала ту обставину,
що придбану нею квартиру можна
повернути спадкоємцям ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, а їй повернути гроші, а у
судовому засіданні встановлено, що на
виконання умов договору
купівлі-продажу квартири ОСОБА_6
сплатила продавцям 40000 доларів США, що
еквівалентно 202000 грн., про що зазначено
у розписці ОСОБА_11, сторони повинні
бути повернуті у первісний стан і
повернути один одному все отримане за
договором. Оскільки за законом
спадкоємцями ОСОБА_10 є ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, а спадкоємцями ОСОБА_11 є ОСОБА_8
та ОСОБА_7 в рівних частках, то слід
повернути ОСОБА_6 кожним з спадкоємців
отримане спадкодавцями за договором
купівлі продажу квартири у дольовому
порядку, однак не у доларах США, а у сумі
202000грн.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання
не з'явилася, подала заяву про розгляд
справи у її відсутність, у якій також
зазначила, що заявлені до неї позови не
визнає, від дачі пояснень
відмовляється.

Відповідач за первісним позовом та
третя особа за зустрічним позовом -
приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 в
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, а тому суд проводив
розгляд справи у його відсутність. У
попередньому судовому засіданні
пояснив, що 16 грудня 2006 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_11 як продавцями та ОСОБА_6, як
покупцем, було договір купвілі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який ним був
посвідчений. Під час укладання були
присутні представники агентств
нерухомості, які принесли пакети
документів на купівлю продаж цієї
квартири та на набуття права власності
ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_2. Він
підготував проект договору, покупець
передав гроші продавцям, які
підтвердили цю обставину до підписання
договору та сторони у договорі
поставили свої підписи. Сумнівів у
тому, що ОСОБА_10 був дієздатним не було,
оскільки він виражав свою волі на
продаж квартири. Продаж квартири
відбувся за ціною, зазначено у
договорі. Яка сума грошей передавалась
покупцем продавцям фактично, йому
невідомо, покупці на його запитання до
підписання договору повідомили, що
отримали кошти від покупця.

Враховуючи, що в матеріалах справи
зібрано достатньо доказів про права та
взаємовідносини сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відповідності до ст. 169 ЦПК України у
відсутність осіб, що не з'явилися у
судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що первісний та
зустрічний позови підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.203 ЦК України
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості
такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні
майном, виконаній роботі, наданій
послузі, - відшкодувати вартість того,
що одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Якщо у зв'язку
із вчиненням недійсного правочину
другій стороні або третій особі
завдано збитків та моральної шкоди,
вони підлягають відшкодуванню винною
стороною. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину,
які встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені. У разі наступного визнання
фізичної особи, яка вчинила правочин,
недієздатною позов про визнання
правочину недійсним може пред'явити її
опікун.

Відповідно до ст. 218 ЦК України
заперечення однією зі сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. Нотаріальне посвідчення
правочину здійснюється нотаріусом або
іншою посадовою особою, яка відповідно
до закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.
Нотаріальне посвідчення може бути
вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203 цього
Кодексу.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно ст. 236 цього ж Кодексу нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 1218 цього Кодексу
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті
особи або

оголошення її померлою.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями
за заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини.

Зі змісту ст.ст. 1281,1282 ЦК України
вбачається, що вимоги, пов'язані з
визнанням правочинів недійсними,
можуть пред'являтися також кредиторами
спадкодавця до спадкоємців сторони
правочину. У цьому разі спадкоємці
зобов'язані задовольнити такі вимоги
повністю, але в межах вартості майна
одержаного у спадщину, за умови
дотримання норм про пред'явлення вимог.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може

бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту. Якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Судом встановлено, що 16.12.2006 р. між
ОСОБА_10, ОСОБА_11, як продавцями з однієї
сторони та ОСОБА_16, як покупцем, з іншої
сторони був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка
належала родині ОСОБА_11 на праві
спільної сумісної власності. За
умовами договору ОСОБА_10 та ОСОБА_11
продали, а ОСОБА_16 придбала вказану
квартиру, за 20482 грн. 84 коп., які покупець
сплатила продавцям до підписання цього
договору. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 /т. 1 а.с.
207-209/.

Даними у розписці ОСОБА_11 від 16 грудня
2006 року підтверджується те, що вона
продала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за
202000грн. (еквівалент 40000 доларів США),
розрахунок за що проведений у повному
обсязі.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 21.05.2007 року ОСОБА_10

визнано недієздатним та ОСОБА_4
призначено його опікуном.

16.12.2006 р. між ОСОБА_17 та ОСОБА_18, як
дарувальниками з однієї сторони та
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 як
обдарованими, з іншої сторони, був
укладений договір дарування 20/100
ідеальної частки житлового будинку по
АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 /т. 1 а.с. 212/.
Однак фактично дане домоволодіння
було придбано обдарованими за 30000
доларів США, які сплатили ці кошти на
придбання цієї частки будинку.

Дані обставини не заперечуються
сторонами у справі, підтверджуються як
вказаними доказами так і приватним
нотаріусом, що посвідчував вказані
договори, показаннями свідків,
допитаних підчас розгляду справи в
суді, а саме ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21
Крім цього, свідки показали, що як
працівники агентств нерухомості
спочатку почали надавати допомогу
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за їх зверненням у
продажу квартири АДРЕСА_1 та придбанні
іншого житла, оскільки ОСОБА_10 було
важко ходити на 9 поверх після
перенесеного інсульту і вони шукали
житло на нижчих поверхах або у
приватному будинку. При цьому
відповідно до ст. 218 ЦК України суд
відкидає показання свідків у частині
того, що вони бачили скільки саме
коштів на виконання договору ОСОБА_6
сплатила продавцям квартири, оскільки
ці обставини не підлягають доказуванню
шляхом показань свідків, а повинні бути
підтверджені належними доказами, до
яких показання свідків не відносяться.

Відповідно до Акту амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від
27.05.2008 року ОСОБА_10 в період підписання
ним договору купівлі-продажу квартири
16 грудня 2006 року не міг розуміти
значення своїх дій, усвідомлювати, що
відбувається, передбачати наслідки та
керувати своїми діями внаслідок
слабоумства.

Станом на 16 грудня 2006 року ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, перебували у зареєстрованому
шлюбі, що визнали сторони у справі та
підтверджується також записами у
реєстрі актів цивільного стану
громадян /т. 3 а.с. 24-26/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, а
спадкоємцями за законом є дочка ОСОБА_4
та син ОСОБА_5 у розмірі ? спадкового
майна, що підтверджується копіями
свідоцтва про спадщину за законом /т. 2
а.с. 2-3/.

Актовим записом про смерть № 2623
підтверджується те, що ОСОБА_11 померла16
листопада 2012 року,

Спадкоємцями ОСОБА_11 за законом у
розмірі ? спадкового майна кожна є її
сестри ОСОБА_7 та ОСОБА_22, що
підтверджується копіями свідоцтва про
спадщину за законом /т. 3 а.с. 1261283/.

Відповідно до висновку експерта у
судовій будівельно-технічній
експертизі від 26 липня 2012 року ринкова
вартість квартири АДРЕСА_1 станом на
липень 2012 року становить 260800 грн.

За таких обставин, враховуючи, що у
момент укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх
дій та не міг керувати ними внаслідок
слабоумства, а також того, що спірна
квартира була придбана ОСОБА_6 як одне
ціле, позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як
спадкоємців ОСОБА_10 за законом у
частині визнання договору купівлі
продажу недійсним підлягає
задоволенню.

Враховуючи, визнання спірного договору
недійсним, суд застосовує двосторонню
реституцію і повертає сторони у
первісний стан, який мав місце до
вчинення недійсного правочину, і з
урахуванням того, що судом встановлено,
що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від ОСОБА_6 на
виконання договору купівлі-продажу
квартири одержано 202000грн., про що
ОСОБА_11 склала розписку, діючи в
інтересах сім'ї, зазначена сума
підлягає стягненню з спадкоємців
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в межах вартості
спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є
спадкоємцями за законом ОСОБА_10 в
рівних частках, а спадкоємцями ОСОБА_11
є в таких же частках є ОСОБА_8 та ОСОБА_7,
вартість спірної квартири на час
розгляду справи становить більше, ніж
розмір позовних вимог ОСОБА_6 і є
достатньою для задоволення її
зустрічного позову у цій частині, то
суд приходить до висновку, що слід
зобов'язати кожного з зазначених
спадкоємців повернути ОСОБА_6 по 50500
гривень, що у загальному розмірі
становить 202000 грн.

Оскільки приватний нотаріус
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 не є стороною спірного
договору, позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до нього задоволенню не
підлягають.

Зустрічний позов ОСОБА_6 у частині
визнання її добросовісним набувачем
задоволенню не підлягає, так як таке
визнання може бути застосоване лише у
тому випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач). А оскільки ОСОБА_10 на час
укладення договору був співвласником
квартири, за наявності дотримання
передбачених законом підстав мав право
на її відчуження, враховуючи, що
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 судом визнається недійсним,
суд відмовляє у задоволенню позову у
цій частині.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6
про відшкодування вартості
здійсненого ремонту в розмірі 10400 грн.,
то суд приходить до висновку, що
зазначений позов у цій частині
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_6 стала власником квартири
АДРЕСА_1 та протягом лютого-квітня 2007
року здійснила ремонт придбаного нею
житла, а саме: встановила вхідні
броньовані двері, провела ремонт жилої
кімнати, кухні, балкону, тощо; загальна
вартість виконаних робіт становить 10400
грн., що підтверджується дослідженими у
судовому засіданні квитанціями та
розписками.

Виходячи, що укладений нею спірний
договір купівлі-продажу визнається
судом недійсним, проведений ремонт та
поліпшення житла не можуть бути
відокремлені від майна, вона має право
на відшкодування здійснених нею витрат
на такі цілі.

Враховуючи що вартість квартири станом
на час розгляду справи в суді, з
урахуванням проведеного ОСОБА_6
ремонту та поліпшень квартири
становить 260800грн., що є достатнім для
задоволення її зустрічного позову у
цій частині, суд не вбачає підстав для
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2,
шляхом заборони її відчуження,
оскільки позовні вимоги можуть бути
задоволені за рахунок і в межах
вартості спадкового майна - квартири
АДРЕСА_1, а тому відмовляє у задоволенні
позову і у цій частині.

У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За таких обставин, враховуючи
часткове задоволення первісного
позову у частині визнання недійсним
договору купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1 у м.Житомирі, суд стягує з
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у
дольовому порядку судові витрати та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Підстав для стягнення
судових витрат з приватного нотаріуса
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.10, 11, 37, 60, 169, 212-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного
нотаріуса Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у
м.Житомирі від 16 грудня 2006 року,
укладений між ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_6.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 по 50500
гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа приватний нотаріус
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, про визнання договору
купівлі-продажу квартири частково
недійсним, визнання добросовісним
набувачем, стягнення вартості
ремонтних робіт та поліпшень квартири,
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з кожного по 2600 гривень на
відшкодування здійснених витрат на
поліпшення майна.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду до апеляційного суду
Житомирської області через Богунський
районний суд м. Житомира може бути
подано апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя