Справа № 2/1519/7157/11
Провадження№2/521/263/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, виселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 21.09.2011 року звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, виселення. В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 11/20 частин домоволодіноня, яке розташоване по вул.Самодіяльна, 34 в м.Одесі. На даний час у зазначеному будинку зареєстровані та мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Ії син, ОСОБА_2, та його дружина ОСОБА_3 також проживають у зазначеному будинку. У звязку з тим, що її син та його дружина роблять неможливим сумісне проживання, порушуючи правила співжиття, а також здають у її будинку магазин без її дозволу, а відповідач ОСОБА_3 самовільно, без згоди власниці та членів її сімї зайняла домоволодіноня, яке розташоване по вул.Самодіяльна, 34 в м.Одесі, маючи реєстрацію за іншою адресою. Відповідно ОСОБА_1, просила суд винести рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою та його виселення, а також виселення ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1Д . ОСОБА_4 підтримав уточненні позовні вимоги, на обґрунтування яких посилався на обставини, викладені у позовній заяві та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просили відмовити в задоволенні поданої заяви.

Представник Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило.

Мотиви та додаткові доводи сторін, інших учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу.

Дослідивши докази по справі та заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, виселення є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17.03.2000 року, належить 11/20 частин домоволодіння під № 34 по вул. Самодіяльній в м. Одесі, який складається в цілому з двох камяних будинків.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за зазначеною адресою,та є членом сім`ї позивача, що підтверджується копією домової книги.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, судом встановлено, що відповідач проживає за зазначеною адресою постійно, згідно наданих до суду письмових доказів та пояснень свідків, побудував окреме житло за адресою домоволодіння під № 34 по вул.Самодіяльній в м.Одесі за копій квитанції, сплачує комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_3 проживає за зазначеною адресою, за згодою позивача, та є дружиною ОСОБА_2, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №046524, виданого 16.06.2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси. Також, від шлюбу у відповідачів є син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який також проживає за спірною адресою.

Відповідно ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку /квартири/, які проживали разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку /квартири/, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сімї власника будинку /квартири/ належать особи зазначені в частині 2 ст.64 ЖК України, припинення сімейних відносин із власником будинку /квартир/ не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, у разі відсутності угоди між власником будинку /квартири/і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені ст.162 ЖК України. Відповідно до положень частини 2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належить в тому числі діти наймача.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ця норма ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається „Право користування чужим майном" (це право ст.401 ЦК називає сервітутом).

Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту.

Згідно зі ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Таким чином, законодавство пов'язує право користування чужим майном (сервітут) з потребами інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

При встановленні права членів сім'ї власника домоволодіння користуватися жилим приміщенням, належним власнику, законодавство виходить з того, що такий сервітут пов'язується з неможливістю ведення спільного господарства членами однієї сім'ї без їх спільного проживання. Це вбачається, зокрема, зі:

- ст. 64, 156 ЖК України, відповідно до яких до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, а також

- ч.2 ст.3 СК України, згідно з якою сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, на погляд суду, однією з підстав виникнення у членів сім'ї власника права на користування жилим приміщенням поряд з наявністю між ними сімейних відносин є й їх спільне проживання. У разі якщо члени сім'ї власника з якихось правомірних підстав не проживають спільно, вони не набувають права на користування жилим приміщенням власника (сервітуту). Такий висновок безпосередньо підтверджується й змістом ч.1 ст.405 ЦК, яка прямо вказує на наявність права користування житлом лише у членів сім'ї власника, які проживають разом з ним.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено жодного факту, з викладених нею у позовній заяві, так як у судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі проживають за вказаною адресою у окремих будинках.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права.

Твердження позивача про те, що відповідачі по справі позбавили її права володіти та користуватись належним їй на праві власності майном не підтверджено матеріалами справи, не добуто таких доказів і в судовому засіданні.

Разом з тим, позивачем не надані докази того, що нею вживались заходи запобігання і громадського впливу щодо чинення перешкод відповідачами в користуванні домоволодіння № 34 по вул. Самодіяльній в м.Одесі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, а також зважаючи на те, що нормами чинного законодавства визначений чіткий перелік підстав для усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, та зняття осіб з реєстрації за місцем проживання, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, у зв'язку з тим, що останньою не вірно було обрано спосіб захисту свого права оскільки будь - якого підтвердження, щодо обмежень та перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своєю квартирою з боку ОСОБА_2, ОСОБА_3 суду надано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 6, 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.156, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 61, 74, 130, 208, 209, 212, 213-215ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, виселення відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ