Провадження № 2/127/7709/13
Вінницький міський суд Вінницької
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Ліщишині О.С.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом Департаменту соціальної
політики облдержадміністрації до
ОСОБА_2, третя особа без самостійних
вимог – Вінницьке обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
про повернення транспортного засобу,
04.11.2013 р. до суду звернувся Департамент
облдержадміністрації до ОСОБА_2, третя
особа без самостійних вимог –
Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
повернення транспортного засобу.
Мотивований позов тим, що в 2005 році
інвалід 1 групи ОСОБА_3 (посвідчення
серії Б№563595) відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 року
№999 та згідно з протоколом засідання
колегії головного управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації від 06.12.2005 р. №6
автомобіля ОСОБА_3 був повідомлений, що
автомобіль видається йому лише в
користування та є державним майном. У
зв’язку із протипоказаннями щодо
керування автомобілем інвалідом, 26.06.2008
р. Головне управління надало дозвіл на
передачу права керування сину ОСОБА_3
Однак 31.08.2010 р. ОСОБА_3 помер, але
автомобіль не підлягає залишенню
ОСОБА_2 Позивач письмово повідомляв
відповідача про його право
переоформити автомобіль на своє ім`я за
умови сплати його залишкової вартості,
а у разі неможливості її сплати –
повернути автомобіль, однак,
відповідач не сплатив вартість
автомобіля і добровільно не повернув
його Департаменту соціальної політики
облдержадміністрації, що спонукало
позивача звернутись з даним позовом із
вимогою зобов’язати відповідача
комплектності, який був виданий
інваліду 1 групи ОСОБА_3 безкоштовно.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала,
пояснила, що питання про вилучення
після смерті інваліда автомобіля,
отриманого ним, повинно вирішуватись
на підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда. Просила
задоволити позов у повному обсязі. Крім
того, просила стягнути з відповідача
229,40 грн. у відшкодування судових
В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з’явився з невідомих суду причин,
про день та час розгляду справи був
повідомлений поштовою кореспонденцією
завчасно та належним чином за місцем
реєстрації, позов не оспорив.
За таких обставин суд вважає можливим
розглянути справу без участі
відповідача та ухвалити відповідно до
ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що в 2005 році інвалід
1 групи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2,
посвідчення інваліда 1 групи серії
Б№563595 від 10.06.2003 р. (а.с. 4, 5) відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
від 08.09.1997 р. та згідно з протоколом
засідання колегії головного
управління праці та соціального
захисту населення Вінницької обласної
державної адміністрації від 06.12.2005 р. №6
(а.с. 9-10) позачергово безкоштовно був
забезпечений автомобілем «Таврія».

При отриманні автомобіля ОСОБА_3 31.05.2005
р. був повідомлений, що автомобіль
«Таврія» видається йому лише в
користування та є державним майном (а.с.
11, 12).

У зв’язку із медичними
протипоказаннями щодо керування
автомобілем інвалідом ОСОБА_4, 26.06.2008 р.
Головне управління соціального
захисту населення надало дозвіл на
передачу права керування родичу ОСОБА_3
– ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованому
в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 8).

Однак 31.08.2010 р. ОСОБА_3 помер, а виділений
йому автомобіль ЗАЗ-11028, 2005 р.в., кузов
№Y6D5905, залишився в користуванні
ОСОБА_2

Враховуючи те, що права і обов`язки у
членів сім`ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
КМУ від 19.07.2006 року № 999.

Згідно п. 16 Порядку (в редакції від
11.12.2009 р., що діяла на час смерті
інваліда – 31.08.2010 р.) -

після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту або
управлінням виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім`ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда. Автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
після смерті інваліда залишається у
користуванні його сім`ї, якщо в ній є
інвалід, який: має підстави для
забезпечення автомобілем згідно з п.3
цього Порядку; проживав і був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його проживання і реєстрації;
не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції. Іншому члену сім`ї
померлого інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання та
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства одержаного
автомобіля, з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом. В іншому разі автомобіль
повертається (вилучається) головному,
районному управлінню соціального
захисту або управлінню виконавчої
дирекції у повному комплекті.

Згідно довідки-рахунку (а.с. 14) вартість
автомобіля, виданого ОСОБА_3 на
підставі протоколу засідання від 06.12.2005
р. №6 з урахуванням ступеня зношення
складає 9165,69 грн.

Судом встановлено, що член сім`ї ОСОБА_3
– відповідач ОСОБА_2 залишкову
вартість автомобіля ЗАЗ-11028, 2005 р.в.,
кузов №Y6D5905, виділеного за життя
ОСОБА_3, в сумі 9165,69 грн. не сплатив, для
вирішення розгляду питання
примусового вилучення автомобіля не
з`явився, хоча письмово запрошувався
(а.с.13).

Відповідно до розпорядження №125 від
27.03.2013 р. до розпорядження голови
облдержадміністрації від 29.12.2012 р. № 750
«Про перелік структурних підрозділів
облдержадміністрації головне
управління праці та соціального
захисту населення
облдержадміністрації перейменоване в
Департамент соціальної політики
облдержадміністрації» (а.с. 15-18).

На підставі викладеного, суд
прийшов до висновку про наявність
спірних правовідносин між сторонами,
які регулюються постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 р. №999 «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» (в редакції
від 11.12.2009 р., що діяла на час смерті
інваліда – 31.08.2010 р.), яка згідно ст. 4 ЦК
України є актом цивільного
законодавства, і встановив, що права
позивача відповідачем порушені, тому
підлягають захисту.

Підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача судові
витрати – сплачений позивачем судовий
збір в сумі 229,40 грн. (а.с. 24).

Керуючись ст. 4 ЦК України, постановою
Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 р.
№999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації автомобіль ЗАЗ – 11028, 2005
року випуску, кузов Y6D5905, у повній
комплектності, який був виданий
інваліду війни І групи ОСОБА_3
безкоштовно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в
особі Фонду соціального захисту
інвалідів судовий збір в сумі 229 (двісті
двадцять дев`ять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з моменту отримання копії
рішення.

Суддя: