АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
інстанції - Якименко Л.Г.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів -
Повєткіна В.В., Рудь В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Територіальної
громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_4, Четверта
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом,

за позовом ОСОБА_3 до Територіальної
громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
третя особа Четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
Територіальної громади в особі
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, треті особи
ОСОБА_2, Четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання угоди дійсною та визнання
права власності на домоволодіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

07.08.2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом
до суду про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом (т.1 а.с. 10-15, 136-139).

27.09.2011 року ОСОБА_3 звернувся з позовом
до суду про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом (т. 1 а.с. 180-182).

30.11.2009 року ОСОБА_4 звернувся з позовом
до суду про визнання угоди дійсною та
визнання за ним права власності на
домоволодіння (т. 1 а.с. 58-62).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2013 року, позов ОСОБА_2 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку
спадкування за законом - задоволено.
Позов ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом - задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 спадщини у вигляді 1/8 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 спадщини у вигляді 5/8 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_8,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_4 у задоволенні позову про
визнання угоди дійсною та визнання
права власності на домоволодіння -
відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат
по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення суду й ухвалити нове,
яким відмовити у задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у повному
обсязі, задовольнивши його позовні
вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
5/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1
належали ОСОБА_8 на підставі свідоцтва
про право власності на частку в
спільному майні подружжя від 08.08.1972
року, реєстровий №1-3181, та свідоцтва про
право на спадщину за законом від 08.08.1972
року, реєстровий №1-3183 (т. 1 а.с. 30, 31). Інші
3/8 частини вказаного домоволодіння
належить ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
тобто по 1/8 частині на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 08.08.1972 року, реєстровий
№1-3183 (т.1 а.с. 30).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий
запис № 98, після її смерті відкрилась
спадщина на 1/8 частину домоволодіння
АДРЕСА_1. Єдиними спадкоємцями за
правом представництва після смерті
ОСОБА_7 були її онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
оскільки їх батько, і син спадкодавця
ОСОБА_7 - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.
Зазначені особи не зверталися із
заявами про прийняття спадщини та не
отримували свідоцтво про право на
спадщину, оскільки на час відкриття
спадщини вступили в його фактичне
володіння та управління відповідно до
ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) .
Після смерті ОСОБА_7 частки
співвласників у домоволодінні
змінились наступним чином: ОСОБА_8
стало належати 10/16 частини, ОСОБА_5 - 3/16
частини, ОСОБА_6 - 3/16 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, єдиними
спадкоємцями після смерті якої були її
діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Зазначені особи
не зверталися із заявами про прийняття
спадщини та не отримували свідоцтво
про право на спадщину, оскільки на час
відкриття спадщини вступили в його
фактичне володіння та управління
відповідно до ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963 року).

Після смерті ОСОБА_8 частки
співвласників у домоволодінні
змінились наступним чином: ОСОБА_5
стало належати 1/2 частина, ОСОБА_6 - 1/2
частина домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача
ОСОБА_5, заяву про прийняття спадщини
ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець першої
черги, до нотаріальної контори не
подавав та свідоцтво про право на
спадщину не отримував, спадщину
прийняв фактично, вступивши у
володіння та управління спадковим
майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК
України (в редакції 1963 року), що
складається з ? частини домоволодіння
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6. Єдиним
спадкоємцем після його смерті є його
син ОСОБА_3, який на момент відкриття
спадщини знаходився у ізоляторі
тимчасового утримання, тому особисто
не міг звернутися із заявою про
прийняття спадщини. З метою належного
оформлення спадкових прав він надав
довіреність на ім'я ОСОБА_2 від 21.02.2003
року, реєстровий №276.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 суд 1 інстанції виходив із того,
що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
належним чином прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до
ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року),
згідно якої спадкоємець визнається
таким, що прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, між ними
досягнуто домовленість про їх частки у
спадковому майні відповідно до ст. 1267
ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 суд 1 інстанції виходив із
того, що згідно розписки від 23.02.2003 року
не вбачається угоди купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, оскільки в розписці йде мова
про передплату за будинок, тобто це,
була попередня домовленість про
майбутню продаж спірного
домоволодіння. Крім того, як зазначає
сам апелянт, і що підтверджується
матеріалами справи, на 23.02.2003 року право
власності на спірне майно належним
чином зареєстровано не було, тому
ОСОБА_2 не мав належного права й не міг
вчиняти дії, направлені на відчуження
майна, яке йому не належало, про що був
обізнаний й ОСОБА_4

При цьому суд правильно керувався ст.
182 ЦК України, право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Статтею 657 ЦК
України, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в достатньо
повному об'ємі з'ясував права та
обов'язки учасників спору, обставини
справи, перевірив доводи сторін та
давши їм належну правову оцінку,
постановив рішення, яке є законним та
обґрунтованим й відповідає вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3
ніби то не прийняв фактично спадщину є
безпідставними, оскільки знаходячись
в місцях позбавлення волі ним протягом
строку, встановленого для прийняття
спадщини, була надана відповідна
довіреність на ім'я ОСОБА_2 Крім того,
факт прийняття чи не прийняття
спадщини ОСОБА_3 не має значення для
вирішення справи за позовом ОСОБА_4 про
визнання угоди між ним та ОСОБА_2
дійсною та визнання права власності на
домоволодіння. Тому колегія суддів
вважає, що вказані доводи не
обґрунтовані та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 травня 2013 року в оскаржує мій частині
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: