Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2013 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

секретаря Данилко Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення стягуваних з нього розміру аліментів на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, мотивуючи їх тим, що рішеннями судів його зобов'язано сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, та в тому ж розмірі на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Всього присуджено платити 50% від розміру його заробітку щомісячно. У звязку зі зміною місця роботи у нього утворилась заборгованість з аліментів в сумі 8200 грн., яку він сплачує відповідачці у розмірі 50% заробітку. Також платить 25% заробітку на користь іншої дружини ОСОБА_5 На сьогодні зменшилась його заробітна плата, тому цими виплатами і після сплати комунальних платежів йому не залишається грошей навіть на одяг і харчування. Посилаючись на норми ст. 192 Сімейного кодексу України, просить винести рішення про зменшення розміру стягуваних з нього на користь сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів з 1/4 до 1/6 частини його доходів щомісячно до повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не погодилась із заявленими вимогами. Суду пояснила, що сама утримує двох неповнолітніх дітей, один з яких син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Хлопчик відвідує дитячий садок, за який вона щомісячно платить. Через рік збирається до школи. Їй самій важко утримувати і виховувати дітей.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що рішенням Добропільського міськрайсуду від 01 березня 2012 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 12 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7)

Крім того, за рішенням того ж суду від 25 червня 2013 року з позивача також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 04 червня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8)

Вказані рішення набрали у встановленому порядку законної сили.

Тобто всього позивач платить аліменти щомісячно в розмірі 50% від його заробітної плати, що суд бачить із наданих ОСОБА_1 розрахункових листків за липень і серпень 2013 року (а.с.22)

З цих документів суд встановив, що аліменти сплачуються в рівних сумах на користь обох дітей.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Доказів істотної зміни матеріального становища або сімейного стану ОСОБА_1 в суд не надав. З його слів, він проживає сам, отримує заробітну плату в середньомісячному розмірі 4091 грн. згідно довідки підприємства (а.с.9)

При винесенні рішення суд виходить із того, що згідно з вимогами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази надаються лише сторонами.

Тобто суд не повинен самостійно збирати і надавати докази у справі. І судове рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України ґрунтується лише на доказах, наданих і проаналізованих в судовому засіданні.

Посилання позивача на порушення його майнових прав при утриманні аліментів в розмірі 50% його заробітку щомісячно безпідставні, оскільки згідно вимог ч.4 ст.70 Закону України Про виконавче провадження в разі стягнення з боржника аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%.

При винесенні рішення суд враховує, що ст.142 Сімейного кодексу України передбачає рівність прав дітей.

Отже, діти позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від різних матерів мають рівні права на одержання того розміру аліментів, який би забезпечив їх нормальний розвиток.

Суд вважає, що задовольняючи позов про зменшення розміру аліментів на користь сина ОСОБА_3, тим самим порушить право іншої дитини Анастасії на належне матеріальне забезпечення.

Враховуючи викладене, суд безсумнівно приходить до висновку, що позов необґрунтований і тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 142, 192 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.70 Закону України Про виконавче провадження, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 30 жовтня 2013 року. Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту судового рішення.

Надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

30.10.2013