АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження22-ц/791/4025/13 Головуючий у першій інстанції:Охтень А.А.
Категорія:24 Доповідач: Базіль Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 25 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М.

Прокопчук Л.П.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2013 року ухваленого за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNABRX15420062 від 17.10.2007 року він отримав кредит у розмірі 8121 грн. 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки відповідач допустив порушення зобов'язань за кредитним договором, станом на 11.06.2013 рік має заборгованість в сумі 52174 грн.50 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29.10.2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17.10.2007 року у сумі 51674 грн.50 коп. та судові витрати у сумі 516 грн.75 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що судом не взято до уваги, що кредитний договір не укладався в письмовій формі, як того вимагає ст.1047 ЦК України, крім того судом не враховані строки позовної давності, перебіг яких на його думку закінчився 17 жовтня 2012 року, позивач звернувся до суду в серпні 2013 року. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між ним та позивачем не укладалося.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка наполягала на відхиленні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 17.10.2007 року сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8121 грн.60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.10.2009 року, однак свого зобов'язання за ним не виконав.

За розрахунком позивача відповідач станом на 11.06.2013 рік має заборгованість в розмірі 52174 грн.50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7748 грн.79 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 578 грн.40 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3118 грн.72 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 37767 грн.90 коп.; штрафів нарахованих відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500.00 грн. - фіксована частина, 2460 грн.69 коп. штраф процентна складова.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт). Пунктом 6.5 зазначених Умов позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами встановлено тривалістю п'ять років, що відповідає ч.1 ст.259 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції керувався ст.526 ЦК України та виходив з того, що позичальник ОСОБА_3 не виконав кредитного зобов'язання в строки, визначені в договорі в зв'язку з чим повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов'язань у вигляді пені та штрафу, нарахованого у відсотках від суми невиконаного зобов'язання.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Безпідставними є доводи відповідача щодо порушення письмової форми вчинення правочину, оскільки Банком надано заяву позичальника про видачу кредиту. У даній заяві йдеться про те, що ОСОБА_3 згоден з тим, що дана заява, разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), Тарифами складає договір. Вказана заява підписана позичальником та представником банку, що відповідає положенням ст.207 ЦПК України щодо вимог, що ставляться до правочинів, укладених у письмовій формі.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про минування строків позовної давності, оскільки відповідно до пункту 6.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів сторонами встановлено тривалістю п'ять років, що відповідає ч.1 ст.259 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача, заявлене під час апеляційного розгляду справи про зменшення розміру нарахованої пені підлягає задоволенню, оскільк відповідач участі в справі в суді першої інстанції не приймав, проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рн/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.ч.1,2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Як вбачається із розрахунку позивача, розмір заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором становить 37767 грн.90 коп.

Оскільки визначений судом розмір заборгованості з пені 37767 грн. 90 коп. значно перевищує розмір заборгованості за кредитом 7748 грн. 79 коп., то з огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, колегія суддів вважає, що, розмір пені слід зменшити до суми 7000.00 грн.

За таких обставин рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню необхідно змінити, зменшивши суму стягнення з 51674 грн.50 коп. до 20906 грн. 60 коп., та в частині стягнення судових витрат з 516 грн.75 коп. до 229 грн. 30 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання суду в мотивувальній частині на Умови і правила надання банківських послуг за якими строк позовної давності за вимогами складає 50 років є безпідставними, оскільки на час укладення кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), затверджені наказом №391 від 21.03.2006 року, за умовами яких строк позовної давності визначений в п'ять років.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 жовтня 2013 року в частині розміру кредитної заборгованості, що підлягає стягненню та судових витрат змінити зменшивши розмір заборгованості з 51674 грн.50 коп. до 20906 грн.60 коп., судові витрати з 516 грн.75 коп. до 229 грн.30 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: