Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4717/13-ц
Провадження №: 6/332/212/13
10 жовтня 2013 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Федоренка О.І.,
при секретарі: Савочка А.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву Начальника Заводського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_1 про розяснення рішення суду,
До суду надійшла заява за підписом начальника Заводського ВДВС Запорізького МУЮ, де зазначено, що на виконанні у Заводському ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 332/3006/13 від 15.7.2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі ? частини заробітку.
Боржник ОСОБА_2 працює на ВЧД-9 Запоріжжя ліве Придніпровської залізниці куди й була направлена постанова про стягнення аліментів з заробітної платні.
31.7.2013 року ОСОБА_3 предявлений на виконання ще один лист 332/3006/13 від 15.7.2013 року про стягнення аліментів у розмірі ? частини заробітку. Боржник ОСОБА_2 ще отримує пенсію у Заводському районі.
В заяві міститься прохання про розяснення рішення суду по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів з боржника, що є його доходом а не заробітком.
Окрім заяви, жодного документу не додано, хоча в додатках до заяви зазначені копії заяви про відкриття виконавчого провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження від 5.6.2013 року та постанови № 32/91/13 від 1.4.2013 року.
Сторони до суду не зявилися, що не є перешкодою для розгляду заяви.
Перевіривши заяву суд вважає наступне.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, тобто збір доказів не входить до компетенції суду.
Надання доказів, в даному випадку, покладається на начальника Заводського ВДВС, який і звернувся з заявою. Ніяких доказів ним не надано, в судове засідання ніхто від ВДВС для надання пояснень з приводу заяви не зявився.
Стаття 221 ЦПК України передбачає розяснення рішення суду, якщо воно є незрозуміле особам, які брали участь у справі або державному виконавцю.
Надання до суду заяви про розяснення рішення, саме з зазначених в заяві підстав, не надання копій документів, зазначених в заяві, як додатки та неявка представника ВДВС до суду суд вважає формальним, неприпустимим ставленням державних виконавців, зокрема начальника ВДВС до виконання рішення суду.
Підстава з приводу якої міститься прохання розяснити рішення суду не є принциповою і, на думку суду, ніяким чином не може перешкодити виконанню цього рішення, і є зрозумілим, оскільки, згідно статті 181 СК України аліменти стягуються з доходу, а стаття 183 СК України, поняття заробіток і дохід трактує як тотожні, тобто рівні за своїм значенням.
Суд на вбачає підстав для розяснення рішення суду з підстав, викладених в заяві. Нерозуміння державного виконавця змісту Сімейного Кодексу України, і, небажання знання термінів Закону, суд не сприймає як підставу для розяснення рішення.
Окрім того, суд ще раз зазначає про формальне ставлення державного виконавця при складання заяви та при поданні її до суду, оскільки, як додаток зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження від 5.6.2013 року, а виконавчий лист виданий судом лише 15.7.2013 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження і виконавчий лист, як суд розуміє повинні стосуватися одного предмету і постанова не може бути винесена раніше ніж виданий виконавчий лист. Аналогічна думка у суду й з приводу постанови № 32/91/13 від 1.4.2013 року, також зазначеної в додатках.
Окрім того, в прохальній частині заяви (п.2), міститься прохання про прийняте рішення повідомити державного виконавця у строк згідно чинного законодавства. Дане формулювання суд сприймає як некоректне, оскільки державний виконавець не повинен нагадувати судові про
керування в своїй діяльності чинним законодавством, що судом робиться і без нагадування державного виконавця.
На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, про небажання державного виконавця належним чином в повній мірі виконувати свої обовязки, передбачені змістом ст.11 Закону України Про виконавче провадження. В даному випадку суд вбачає небажання державного виконавця виконувати і намір за будь-який спосіб відтягнути виконання рішення суду з надуманих підстав, в даному випадку шляхом зверненням до суду за розясненнями і формальне, неналежне ставлення державного виконавця, навіть при підготовці та наданні матеріалів про розяснення до суду.
Суд вважає, що невиконання державним виконавцем рішення суду з формальних підстав в подальшому може стати підставою для звернення зацікавлених осіб до правозахисних організацій як вітчизняних так і Європейських, що в свою чергу може мати негативні наслідки для іміджу держави України, оскільки державний виконавець є представником саме держави при виконанні рішень постановлених судом іменем цієї держави, про що Європейський суд регулярно нагадує в своїй практиці.
Вищевикладене суд вважає як порушення закону з боку державного виконавця і не може залишити це поза увагою.
Згідно ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.
Керуючись ст.211 ЦПК України,
Довести вищезазначені факти до відома Начальника Головного управління юстиції в Запорізькій області для проведення перевірки і відповідного реагування.
Окрему ухвала може бути оскаржено особами, інтересів яких вона стосується, у загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Суддя О.І. Федоренко