АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1604/3052/12
Номер провадження 22-ц/786/2540/2013
Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р.М.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.,

за участю секретаря: Ренкевич М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на будинок, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Глобинська державна нотаріальна контора, КП Кременчуцьке МБТІ, приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу Люба Жанна Миколаївна, ОСОБА_5,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, де вказала, що вона є дійсним покупцем будинку АДРЕСА_1, оскільки сплатила за нього продавцю ОСОБА_6 власні кошти, отримані від продажу у 2005 році будинку, що належав їй на праві приватної власності.

Прохала визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 14.10.2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Люба Ж.М. в реєстрі за № 3409, визнавши її ОСОБА_1 покупцем за вказаним договором; визнати за ОСОБА_1 право власності на буд. АДРЕСА_1; зобовязати приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Любу Ж.М. та КП Кременчуцьке МБТІ замінити відомості про покупця ОСОБА_7 на ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу від 14.10.2008 року та в інших документах про реєстрацію житлового будинку.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на будинок відмовлено.

В апеляційному порядку рішення суду оскаржили ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, які посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, прохають рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11.04.2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Вказують, що судом не враховано встановлений факт, що спірний будинок куплений за власні кошти ОСОБА_1, які остання отримала від дочки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.10.2008 року приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу Люба Ж.М. посвідчила договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, укладений між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_7

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу сторони погодили, що продаж жилого будинку з господарськими будівлями за домовленістю сторін вчиняється за 7 000 грн., які продавець одержала повністю готівкою від покупця в день укладення та підписання цього договору.

Згідно п. 2.2 договору, продавець своїм підписом підтвердила факт отримання грошей і повного розрахунку за проданий нею будинок і відсутність у покупця до неї будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 14.10.2008 року, яка на час укладення спірного договору була дружиною ОСОБА_7, на імя приватного нотаріуса Глобинського районного нотаріального округу Люби Ж.М., вілдповідачка надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_7 на купівлю зазначеного жилого будинку з господарськими будівлями і підтвердила, що вони будуть спільною сумісною власністю подружжя, так як набуваються за спільні кошти. Справжність підпису заявника під вказаною заявою посвідчено нотаріально.

Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку від 14.10.2008 року, встановлений чинним законодавством на час укладення договору, не був порушений.

Встановлено, що договір купівлі-продажу від 14.10.2008 року зареєстровано ОСОБА_7 в КП Кременчуцьке МБТІ, згідно відмітки на ньому, реєстрація в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно здійснена 18.12.2008 року. На імя ОСОБА_7, як на власника придбаного нерухомого майна будинку АДРЕСА_1, було видано технічний паспорт.

На час укладення спірного договору ОСОБА_7 - син позивачки ОСОБА_1, перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ( дата реєстрації шлюбу - 6.11.2001 року), а з 4.01.2010 року і по 26.12.2011 року, тобто по день смерті, перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини померлого.

У звязку з виникнення спору щодо розподілу спадщини померлого ОСОБА_7 його матір ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу; особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 235 ч. 1 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 57 ч. 1 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ч. 1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Приписами ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1, 2 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Всупереч вимог ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1, 2 ЦПК України, ОСОБА_1 не надала суду переконливих доказів того, що саме за її власні кошти було придбано спірний будинок.

На підтвердження свої позовних вимог ОСОБА_1 надала суду розписку від 10.10.2008 року від імені ОСОБА_5. Проте, через суперечності в тексті розписки неможливо визначити, які наміри в дійсності мали особи, які підписалися в ній. Так само не можливо встановити юридичну природу названого документу.

Так, на першій сторінці ОСОБА_5 вказує , що дає або повертає гроші отримані від її матері ОСОБА_1 8.12.2005 року (батьківщину) - 7000 грн. для матері ОСОБА_1 та братові ОСОБА_7 для купівлі будинку АДРЕСА_1, на зворотній стороні розписки ОСОБА_1 вказує, що дочка ОСОБА_5 віддала їй в борг гроші в сумі 7 000 грн. на хату і вона їх отримала.

Присутні в засіданні суду апеляційної інстанції дочка позивачки ОСОБА_5 та колишня невістка позивачки ОСОБА_3 підтвердили факт купівлі спірного будинку позивачкою ОСОБА_1 за власні кошти, які вона отримала від доньки ОСОБА_5, проте вказане заперечується матеріалами справи, та тим фактом, що під час купівлі та оформлення вказаного будинку ОСОБА_3 своєю заявою у нотаріуса вказала, що 7 000 грн. є спільним сумісним майном подружжя її та ОСОБА_7

Місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що позивачка не надала безспірних доказів про те, що саме за її кошти було придбано спірний житловий будинок, і що саме вона виконала всі обовязки покупця за цим договором.

Крім цього, ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину та не довела, що волевиявлення сторін договору не було вільним та не відповідало їх волі, не надала доказів того, що сторони, укладаючи договір купівлі-продажу будинку не мали наміру на досягнення правових наслідків, обумовлених ним.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що заявляючи вимогу про визнання правочину недійсним внаслідок його удаваності в той же час прохає перевести на неї права покупця за договором, тобто заявила позовні вимоги, які суперечать одна одній, не зазначаючи при цьому який правочин приховували сторони, укладаючи договір купівлі продажу.

Також є безпідставною вимога про зобовязання приватного нотаріуса Люби Ж.М. та КП Кременчуцьке МБТІ вчинити дії по внесенню змін у відомості про покупця у договорі купівлі-продажу від 14.10.2008 року та в інші документи про реєстрацію спірного житлового будинку, оскільки вона не ґрунтується на законі і предявлена до осіб, які мають процесуальний статус третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору.

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 у звязку з їх недоведеністю.

Доводи, на які посилаються апелянти у своїх скаргах є неспроможними, висновків місцевого суду не спростовують, а тому апеляційній скарги задоволенню не підлягають.

Таким чином, фактичні обставини місцевим судом встановлені повно та обєктивно, які підтверджуються матеріалами справи. Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судом першої інстанції надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині судового рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213 215 ЦПК України та є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а матеріали справи не дають підстав вважати, що суд при розгляді даної справи допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, які у відповідності до вимог ст. 309 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України є підставами для скасування рішення.

Апеляційні скаргі необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1, ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : /підпис/ Л.М. Хіль

Судді: /підпис/ С.Ю. Мартєв

/підпис/ В.А. Чічіль

Копія

Згідно: суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.М. Хіль