АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 суддя Сорока О.В.
Доповідач суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О..

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2013 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про визнання недійсним правочинів, захист прав споживача, стягнення моральної шкоди, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпромотор, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОТП банк про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2009 року ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 14.04.2006 року між АКБ Райффайзенбанк Україна та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-301/119/2006, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 154847,00 грн. на строк по 14 квітня 2011 року. За користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4 % та плаваючій частини FIRD, яка в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку може змінюватися банком, в порядку, що передбачений кредитним договором. Для повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, 14.04.2006 року між АТ ОТП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобов'язань по основному зобовязанню. Між тим 14.11.2008 року ОСОБА_1 не здійснив чергове погашення кредиту, внаслідок чого станом на 29.06.2010 року за відповідачами, як за солідарними боржниками, існує заборгованість у розмірі 305565,32 грн., яка складається з залишку по кредиту у розмірі 74842,51 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 17753,04 грн., штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 212969,77 грн. Зазначену суму ТОВ ОТП Факторинг Україна, як набувач права вимоги за договором про відступлення такого права, що був укладений 12.10.2010 року між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ПАТ ОТП банк, яке в свою чергу с правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ ОТП ОСОБА_4 та АКБ ОСОБА_4 Україна, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку (т.1 а.с.4-6,96-98).

У квітні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з зустрічним позовом до ТОВ ОТП Факторинг Україна про визнання недійсним правочинів, захист прав споживача, стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що 14.04.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ Райффайзенбанк України, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 30.08.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, діяло ТОВ Дніпромотор, укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 154847,00 грн. Того ж дня ними укладено договір застави автотранспортного засобу, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання заставодавцем боргових зобов'язань за кредитним договором, укладеним 14.04.2006 року, останній надає у заставу предмет застави - легковий автомобіль Хонда Акорд, реєстраційний номер НОМЕР_1, а предмет застави залишається у володінні та користуванні заставодавця. Також з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки. ОСОБА_1 вважає укладений кредитний договір таким, що не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства, і як наслідок недійсним, оскільки вимоги ст.ст.1054,1055 ЦК України встановлюють, що кредитодовцем може бути банк або інша фінансова установа. Закон України Про банки і банківську діяльність надає виключне право банку, який є юридичною особою, на підставі ліцензії НБУ, здійснювати операції з залучення та розміщення коштів від свого імені, на власний розсуд та на власний ризик. Саме визначення кредитодавця є істотною умовою кредитного договору, а банківська ліцензія не може передаватися третім особам, в зв'язку з чим ТОВ Дніпромотор, яке не є ні банком, ні будь-якою іншою фінансовою установою, не мало права від імені АКБ Райффайзенбанк України укладати та підписувати кредитні договори. Крім того, ТОВ Дніпромотор, підписуючи кредитний договір від імені АКБ Райффайзенбанк України діяло на підставі довіреності, термін дії якої скінчився 31.12.2005 року, і вказана особа станом на 14.04.2006 року не мала повноважень на укладення будь-яких договорів. Також встановлення в кредитному договорі плаваючої процентної ставки за користування кредитом є порушенням вимог ст.1056 ЦК України та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо зборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором. Оскільки кредитний договір, який не можна вважати дійсним, є основним зобовязанням, то з підстав, передбачених ст.548 ЦК України, правочини щодо його забезпечення, тобто договір застави транспортного засобу також не є дійсним. Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд визнати недійсним кредитний договір від 14.04.2006 року, визнати недійсним договір застави автотранспортного засобу від 14.04.2006 року, зобовязати обтяжувача АКБ Райффайзенбанк України - з дати набрання рішення законної сили, подати заяву до Державного реєстру обтяжень рухомого майна Міністерства юстиції України про реєстрацію припинення обтяження щодо легкового автомобіля Хонда Акорд, реєстраційний номер НОМЕР_2, визнати недійсним договір поруки, укладений 14.06.2006 року між АКБ лйффайзенбанк України та ОСОБА_2, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду, завдану як споживачу фінансових послуг, у розмірі 50000,00 грн. (т.1 а.с.224-230,248-251).

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ ОТП банк про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що наприкінці лютого 2009 року від представника ПАТ ОТП ОСОБА_4 ним було отримано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. В подальшому йому було запропоновано укласти додатковий договір до основного зобовязання, проект якого ним було погоджено, за умови підписання банком протоколу розбіжностей, що передбачено самим кредитним договором. Між тим 05.09.2009 року ОСОБА_1 отримав з ВДВС Новомосковського МРУ постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_6 на суму боргу у розмірі 327608,95 грн., з яких 74842,51 грн. складає залишок заборгованості за кредитом, 107665,00 грн. - сума відсотків за користування кредитом, а 242001,44 грн. - пеня, що утворилася станом на 08.07.2009 року. ОСОБА_1 зазначає, що встановлений у п.3.1.1. кредитного договору розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, яка за період зазначений у виконавчому листі була значно меншою, ніж та, яка слугувала здійсненню розрахунку. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що державним виконавцем ВДВС Новомосковського МРУЮ при відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого напису були порушені як Закону України Про виконавче провадження, так і Інструкція про проведення виконавчих дій. Просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню (т.1 а.с.136-139).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2013 року позовні вимоги ТОВ ОТП Факторинг Україна задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором у розмірі 92595,55 грн., в іншій частині позову банку та у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено; позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню (т.3 а.с.14-19).

В апеляційній скарзі (т.3 а.с.32-36) ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, оскільки:

- ТОВ Дніпромотор не є банком чи іншою фінансовою установою, а тому не мало право від імені ПАТ ОТП ОСОБА_4 укладати і підписувати кредитні договори;

- особа, яка підписувала кредитний договір з боку ТОВ Дніпромотор не мала на це повноважень, оскільки строк дії довіреності на день укладення договору сплинув;

- в порушення вимог ст.1056 ЦК України ОСОБА_4 зі своєї сторони в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку за кредитним договором.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що: позичальник не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя; підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні; стягнена на підставі виконавчого напису сума боргу не є безспірною.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 отримані грошові кошти в кредит для придбання автомобіля безпосередньо в автосалоні ТОВ Дніпромотор (т.1 а.с.7-10).

Кредитні кошти у сумі 154847,00 грн. 14 квітня 2006 року перераховані відповідачу на його картковий рахунок (т.1 а.с.101).

Кредитний договір від 14 квітня 2006 року укладений ТОВ Дніпромотор від імені АКБ Райффайзенбанк України на підставі довіреності, строк дії якої сплив.

З цього приводу судом першої інстанції надана правильна оцінка з врахуванням того, що на час укладення кредитного договору ТОВ Дніпромотор діяло від імені АКБ Райффайзенбанк України на підставі іншої довіреності від 20 грудня 2005 року, строк дії якої до 31 грудня 2006 року (т.1 а.с.235).

Відповідно до довіреності ТОВ Дніпромотор здійснювало від імені банку представницькі дії щодо укладання та підписання кредитних договорів, а не видавало кредити.

Тому доводи апеляційної скарги щодо видачі кредиту ТОВ Дніпромотор без банківської ліцензії є безпідставними.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо самостійної зміни банком розміру плавоючої відсоткової ставки за користування кредитом, яку за умовами кредитного договору складається з двох величин: з фіксованого відсотка, який встановлена кредитним договором у розмірі 4,0 %, та плаваючій частини FIRD, щодо якої сторони домовились, що її розмір залежить від розміру відсоткової ставки по строковим депозитам для фізичних осіб.

Отже в кредитному договорі відповідач погодився на зміну банком розміру відсоткової ставки шляхом зміни розміру FIRD в залежності від зміни розміру відсоткової ставки по строковим депозитам для фізичних осіб, що не можна вважати односторонньою зміною відсоткової ставки банком.

За таких обставин суд першї інстанції правильно відмовив у позові про визнання недісними кредитного договору та договорів поруки та застави та про припинення обтяження.

Рішенням суду першої інстанції задоволено позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому в цій частині апеляційна скарга є необгрунтованою.

При цьому колегія суддів звертає увагу на допущену судом першої інстанції описку щодо посилання на приписи Закону України Про іпотеку, в той час як правовідносини з приводу застави автомобіля регулюються Законом України Про заставу.

Вказана описка може бути виправлена судом першої інстанції за заявою сторін або за іниціативою самого суду.

Питання щодо скасування заходів забезпечення не є підставою для скасування рішення суду та вирішується в іншому порядку.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: