Справа № 2/263/124/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2013
року

місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Ханча С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства металургійний
комбінат «Азовсталь», третя особа –
виконавча дирекція фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України; про стягнення
моральної шкоди, спричиненої травмою
на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача в рахунок компенсації
моральної шкоди 231 768 грн., заподіяної
внаслідок ушкодження здоров’я на
виробництві.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 21.03.2007 року працюючи
монтером шляху 4 розряду бригади
околотку №9 управління залізничного
транспорту ВАТ «МК Азовсталь» з ним
трапився нещасний випадок на
виробництві. Так, в цей день під час
виконання робіт по переміщенню вручну
вантажу оступився на шматку щебеню та
відчув біль у колінному суглобі.
Знаходився на лікуванні протягом 90 діб,
з 22.03.2007 року по 19.06.2007 року з діагнозом:
ушкодження внутрішнього меніску
лівого колінного суглобу. За висновком
МСЕК від 10.02.2010 року первинно
встановлена 25% стійкої втрати
професійної працездатності.
Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 01.06.2009
року, відповідача зобов’язано скласти
акт за формою Н-1 про нещасний випадок
на виробництві. Заподіяна шкода
випливає з трудових правовідносин і
має відшкодовуватися роботодавцем,
який не створив безпечних умов праці.
Моральна шкода, що йому заподіяна,
полягає у фізичному болю та
стражданнях, які він зазнав
безпосередньо під час травмування, так
і тіх, які він переносить і по даний час.
Його життя після травми зазнало
суттєвих змін, що полягає у позбавленні
можливості вільного пересування з
обмеженням навантаження на ногу,
необхідність періодичного проходження
лікування. Визначаючі розмір
компенсації моральної шкоди, позивач
виходить з характеру робочого місця
вказуючи, що робота монтера шляху є
травмонебезпечною, а робоче місце
охоплюється ознаками джерела
підвищеної небезпеки. Посилаючись на
вимоги ст.1167 ЦК України, позивач за
допомогою «Методиці розрахунку
моральної шкоди та методу оцінки
компенсації спричинених моральних
страждань» ОСОБА_2 розрахував розмір
спричиненої моральної шкоди на рівні 216
мінімальних заробітних плат, що
дорівнює 231 768 грн.

Під час судового розгляду справи
позивачем були уточненні позовні
вимоги, відповідно до яких з
урахуванням висновків проведеної
судово-психологічної експертизи та
даних ВКК лікувально-профілактичного
закладу щодо тяжкості отриманої
травми, просив стягнути з відповідача в
рахунок компенсації моральної шкоди 576
мінімальних заробітних плат, що на час
прийняття рішення судом дорівнює 701
568грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 підтримали
уточненні позовні вимоги, додатково
зазначивши, що в наслідок травмування
позивач знаходився на стаціонарному
лікуванні у травматологічному
відділенні МЛ №2 з 28.03.2007 року по 13.04.2007
року в наслідок виробничої травми йому
було проведено операцію з артротомії,
внутрішньої меніскектомії лівого
колінного суглоба. Стан здоров’я
позивача зазначеною виробничою
травмою значно погіршився у зв’язку з
чим МСЕК була встановлена 25% втрата
працездатності. 07.02.2011 року та 27.02.2012
року ОСОБА_1 був переоглянутий МСЕК за
висновком якої відсоток втрати

працездатності було зменшено до 15%, а в
подальшому до 10% відповідно, група
інвалідності не визначалась.
Наголошує, що стан здоров’я потребує
систематичного профілактичного
лікування, у зв’язку з чим втратив
повноцінне життя, страждає через
обмеженість рухів та неможливість
виконання роботи з фізичним
навантаженням. Переконаний, що
відповідач умисно ухиляється від
виконання обов’яжу по відшкодуванню
шкоди, через що вимушений звертатись до
суду з захистом своїх прав та
інтересів.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнала та суду
пояснила, що на час травмування ОСОБА_1
комісією роботодавця було визначено,
що отримана травма не пов’язана з
виробництвом, оскільки за свідченнями
позивача представникам підприємства,
він скаржився на загострення
застарілої травми колінного суглоба. В
подальшому на виконання рішення суду
травма отримана ОСОБА_1 була визнана
виробничою, про що складено акт форми
Н-1. Відповідач жодним чином не ухилявся
від обов’язку відшкодувати заподіяну
шкоду, але вимоги позивача щодо
заподіяння моральної шкоди вважає
недоведеними.

Суд, вислухавши позивача та його
представника, представника
відповідача по справі, дослідивши
надані письмові докази та оцінивши
надані докази в їх сукупності,
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав:

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 01.06.2009 року залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 25.08.2009 року,
встановлено факт нещасного випадку на
виробництві, який стався із ОСОБА_1
21.03.2007 року і зобов’язано ВАТ МК
«Азовсталь» скласти акт за формою Н-1.

На підставі вказаного судового рішення
16.10.2009 року складено акт №100 про
нещасний випадок із ОСОБА_1 пов'язаний з
виробництвом.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 25.07.2012 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ МК «Азовсталь»
про визнання дій незаконними і
відшкодування моральної шкоди, за
наслідками апеляційного розгляду
скарги ОСОБА_1 на рішення Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 25.05.2012
року про відмову в задоволені позовних
вимог встановлено, що ОСОБА_1 працюючи
монтером шляху 4 розряду бригади
околотку №9 управління залізничного
транспорту ВАТ МК «Азовсталь» 21.03.2007
року отримав травму лівого колінного
суглобу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України наведені обставини зазначені у
судових рішеннях по цивільним справам,
як набрали законної сили та були
постановлені між тими самими особами
не підлягають доказуванню при розгляді
інших справ. З огляду на викладенні
вимоги закону, суд вважає зазначені
обставини встановленими та додатково
не досліджує.

Згідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкода покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено, за рішенням Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 01.06.2009
року з посиланням на висновок
судово-медичної експертизи №905 від
20.10.2008 року, у ОСОБА_1 мала місце закрита
тупа травма лівого колінного суглобу -
внутрішнього меніску колінного
суглобу яка утворилась шляхом
непрямого механізму - при підвернені
ноги, а тому вимоги позивача про
становлення факту нещасного випадку на
виробництві були задоволенні. За актом
№100 складеного на підставі зазначеного
рішення суду, причини нещасного
випадку пов’язаного з виробництвом
розслідуванням невстановлені (а.с. 13-16).

За правилами ст. 14 Закону України "Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які

спричинили втрату працездатності"
нещасний випадок це обмежена в часі
подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов’язків ,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров’ю або настала смерть.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд
приходить до висновку, що моральна
шкода, завдана позивачу внаслідок
ушкодження здоров’я, при виконанні ним
трудових обов’язків. Доводи,
представника відповідача про те, що ПАТ
МК «Азовсталь», як роботодавцем не були
порушені норми трудового
законодавства та норми з охорони праці
є безпідставними та такими, що не
поширюються на спірні правовідносини,
оскільки вимогами ст.237-1 КЗпП України,
передбачено право працівника на
відшкодування моральної шкоди за умов
порушення його законних прав, що
призвели до моральних страждань.

Так, за характеристикою робочого місця
ОСОБА_1Г показники карти умов праці
монтера шляху бригади околоту №9
ділянки шляху № 3 вказують на шкідливі
умови праці та наявність наступних
факторів: шуму, тяжкості праці,
напруженості праці та напруженості
робочої пози. Робота, що виконується
монтером шляху відноситься до тяжких
фізичних робіт. (а.с.18)

Враховуючи, гарантоване Конституцією
України право людини на безпечні умови
праці, встановлення факту завдання
шкоди здоров’ю позивача під час
виконання ним трудових обов’язків, дає
підстави на відшкодування моральної
шкоди заподіяної безпосередньо
ушкодженням здоров’я внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

За висновком МСЕК від 10.02.2010 року (а.с.71)
позивачу первинно встановлено 25%
втрати професійної працездатності
трудовому каліцтву починаючи з 12.01.2010
року, які при наступному переогляді
07.02.2011 року та 27.02.2012 року втрату
працездатності було зменшено до 15%, а в
подальшому до 10% відповідно. (а.с.70).

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи №500 від
02.08.2013 року проведеною комісією
експертів Донецького обласного бюро
судово-медичної експертизи,
встановлено, що внаслідок виробничої
травми 21.03.20007 року ОСОБА_1 було
спричинено тілесне ушкодження у
вигляді ушкодження внутрішнього
меніску лівого колінного суглобу, яке
могло виникнути при обставинах на які
вказує потерпілий (відворот ноги) та
відноситься до тілесного ушкодження
середнього ступеня тяжкості, як те, що
викликало тривалий розлад здоров’я
понад 21 день. Яких-небудь захворювань,
що могли вплинути як на сам процес
травмування, так і на ступень втрати
професійної працездатності при
вивченні медичних документів та огляду
в комісії не виявлено . Між травмою на
виробництві 21.03.2007 року та ступенем
трати професійної працездатності
вказаної у справі МСЕК мається прямий
причинний зв'язок.

З мотивувальної частини висновку
настає, що 01.10.2013 року ОСОБА_1 був
оглянутий комісії експертів, якими
об’єктивно встановлена наявність на
передньої поверхні лівого колінного
суглобу вертикальний білястий
післяопераційний рубець довжиною 7 см.
ОСОБА_1 пересувається самостійно,
намагається створити ілюзію акценту на
ліву ногу. Суглоби однакової форми та
розмірів, функція колінних суглобів на
час огляду повна. (а.с.147-149)

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач, працюючи в
шкідливих умовах праці, отримав
виробничу травму за якою на певний час
втратив професійну працездатність і
йому була спричинена моральна шкода,
оскільки він: втратив можливість
працювати за станом здоров'я і
утримувати родину, відчував фізичний
біль, що призводило до моральних
страждань, змушений постійно
лікуватись, - все це привело до
порушення звичайних життєві зв'язків
та потребує від нього додаткових
зусиль для влаштування подальшого
життя.

Разом з тим при визначенні розміру
компенсації моральної шкоди суд не
враховує висновки
судово-психологічної експертизи №5669/28
від 06.03.2013 року проведеної Донецьким
науково-дослідницьким інститутом,
оскільки за висновками експерта
досліджувана ситуація як підстава для
спричинення моральної шкоди
підекспертному була визначена саме
травмуванням ОСОБА_1 21.03.2007 року та
необхідність у зв’язку з цим доводити
своє право на визнання отриманої
внаслідок даної ситуації травми, як
травми виробничого характеру. Наведене
визначення психотравмувальної
ситуації для під експертного, як
необхідність доведення свого права на
визнання травми виробничою, та
відшкодування спричиненої у зв’язку з
цим моральної шкоди вже було предметом
розгляду суду. Так, за яким рішенням
Жовтневого районного суду м.Маріуполя (
під головуванням судді Васильченко
О.Г.) від 25.05.2012 року в задоволенні
позову

ОСОБА_1 до ПАТ МК «Азовсталь» про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено, що виключає можливість
повторного перегляду цих обставин при
вирішенні питання про стягнення
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров’я ОСОБА_1

Суд не може прийняти до уваги розмір
грошової компенсації за завдану
моральну шкоду на рівні 216 мінімальних
заробітних плат, оскільки для
визначення можливого розміру
компенсації моральної шкоди у висновку
була застосована методика та формула
російського вченого ОСОБА_2, висновки
по яких мають імовірний характер та є
науковою рекомендацією.

Тому розмір моральної шкоди суд має
визначати виходячи з обставин
встановлених в засіданні, а не виходячи
з висновку експерта. При цьому суд
керується встановленими в судовому
засіданні глибиною фізичних та
душевних страждань позивача, що були
спричинені йому внаслідок
захворювання, тяжкістю вимушених змін
у житті позивача у зв’язку з хворобою,
часу протягом якого він відновлював
свій звичний стан здоров’я, характер
протиправної дії чи бездіяльності
відповідача, за умов якого з позивачем
сталось виробнича травма, при цьому суд
керується загальними принципами
цивільного судочинства.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, тяжкість отриманої виробничої
травми, та її наслідки, суд приходить до
висновку, що розумним та достатнім буде
грошова компенсація спричиненої
моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 3000
грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст..ст.
153, 237-1 Кодексу законів України про
працю, ст..ст. 23, 526, 1168 Цивільного
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
металургійний комбінат «Азовсталь»
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої травмою на виробництві –
задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства металургійний комбінат
«Азовсталь» на користь ОСОБА_1 в
рахунок компенсації спричиненої
моральної шкоди 3 000 гривен.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя

О.Л. Соловйов