АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/8231/13-ц
Провадження № 22-ц-/790/7694/13 Головуючий І інстанції: Боговський Д.Є.
Категорія: інші Доповідач: Івах А.П.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Ізмайлової Г.Н.,

при секретарі Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Повного товариства «ломбард ПрАТ «Грантполіс і компанія», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

13 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового кредиту №30/10-2009, укладений 23.10.2009 року між ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона з 07.07.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_2 16.03.20012 року шлюб розірвано. При вирішенні питання щодо поділу сумісного майна подружжя вона дізналась про те, що 23.10.2009 року її чоловік ОСОБА_2 уклав із ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія» договір фінансового кредиту №30/10-2009, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 62000,00 грн; в забезпечення вказаного договору фінансового кредиту укладено договір іпотеки квартири, в якій вона мешкає. Позивач ОСОБА_1 вважає, що договір фінансового кредиту має бути визнаний недійсним, оскільки вона як дружина не давала письмової згоди на його укладення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі остання просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Судова колегія розглядає справу, у відповідності до положень ст. 305 ч. 2 ЦПК України, за відсутності останніх

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи встановлено, що 23 жовтня 2009 року між ПТ «Ломбард ЗАТ «Грантполіс» і компанія», правонаступником якого є ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія», та ОСОБА_2 укладено договір фінансового кредиту №30/10-2009, предметом якого є кредитні кошти у розмірі 62000,00 грн., надані ОСОБА_2 на умовах, визначених договором.

В забезпечення виконання договору фінансового кредиту №30/10-2009 від 23.10.2009 року ОСОБА_2 і інший співвласник майна ОСОБА_3, як майновий поручитель ОСОБА_2, передали в іпотеку ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія» майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності однокімнатну квартиру у будинку готельного типу, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Героїв Сталінграда, буд. 21 Б, кв. 306, загальною площею 30,9 м2, житловою площею 16,9 м2, про що 23.10.2009 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з однієї сторони та ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія» з другої сторони, було укладено іпотечний договір квартири, посвідчений 23.10.2009 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу і зареєстрованому в реєстрі за №2286.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 липня 2007 року по 16 березня 2012 року, тобто спірний договір відповідачем ОСОБА_2 був укладений в період шлюбу його з позивачем ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту того, що під час укладання договору фінансового кредиту сторонами договору порушені положення ст. 203 ЦК України, предметом кредитного договору не є розпорядження майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, майно, передане в іпотеку для забезпечення виконання зобовязання за основним договором також не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відсутні підстави визнання недійсним договору фінансового кредиту №30/10-2009 укладеного 23.10.2009 року між ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард ПрАТ «Грантполіс» і компанія».

При цьому суд керувався тим, що відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги, що Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 20 березня 2012 року №5 розяснив, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що відповідно до положень ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору.

Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визначився з юридичною природою спірних правовідносин, що виникли між сторонами і законом що їх регулює, визначився з правовими підставами для відмови у задоволені позовних вимог, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України, на виконання вимог ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтувала свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для їх задоволення, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і протягом 20 днів, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України.

Головуючий

Судді -