АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/546/2013 Головуючий в І інстанції Сіденко С.І.
Категорія: Доповідач: Стародубець М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року березня місяця «28» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
при секретарі: з участю адвоката:ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від « 26» листопада 2012 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СГІРФО Цюрупинського РВ УМВС України в Херсонській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку,

зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області, Цюрупинська державна нотаріальна контора, Херсонське державне бюро технічної інвентаризації, Цюрупинська міська рада Херсонської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державної реєстрації права власності недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, зазначаючи, що вона є наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій постійно проживає зі своїми двома малолітніми дітьми.

Зазначає про те, що відповідачка, яка є її рідною сестрою, після укладення в листопаді 1999 року шлюбу з ОСОБА_8, вибула із вказаної вище квартири на постійне місце проживання до свого чоловіка за адресою: м.Цюрупинськ, вул.Молодіжна,15, де і проживає по теперішній час, разом з нею за цією ж адресою проживає і її дочка ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що ні відповідачка, ні її дочка у спірній квартирі не проживають, хоча і зареєстровані в ній, участі у витратах, повязаних з її використанням, не приймають, в той час як вона вимушена сплачувати зайві витрати по оплаті комунальних послуг, ОСОБА_6 просила суд визнати ОСОБА_7 та її дочку ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою №77 по вул.Червоноармійській в м.Цюрупинську Херсонської області, зобовязати СГІРФО Цюрупинського РВ УМВС України в Херсонській області зняти вказаних фізичних осіб з реєстраційного обліку за цією адресою.

ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій вказує на те, що 15 листопада 2005 року відповідачка ОСОБА_6 та їх мати ОСОБА_10 приватизували квартиру АДРЕСА_2.

25 листопада 2005 року ОСОБА_10 померла, і відповідно до її заповіту позивачка за первісним позовом отримала право власності на ? частину зазначеної квартири, що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим їй державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 19 грудня 2006 року. Право власності на спадкове нерухоме майно було зареєстровано ОСОБА_6 в органах БТІ за реєстраційним №16796383.

Посилаючись на те, що рішенням суду від 18 квітня 2007 року проведена її матірю та сестрою приватизація була визнана недійсною, а значить ? спірної квартири вибула із складу спадкової маси після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_7 просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_6 від 19 грудня 2006 року, посвідчене державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 на ? частину квартири АДРЕСА_2, визнати недійсною державну реєстрацію права власності на ? частину вказаної квартири, здійснену ОСОБА_6

Рішенням від 26 листопада 2012 року суд відмовив у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити повністю.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними сестрами, які зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім вказаних осіб в цьому житлі зареєстровані діти позивачки: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також донька відповідачки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Раніше в цій квартирі проживала й мати сторін ОСОБА_10, яка 25 листопада 2005 року померла.

За життя остання та позивачка в цій справі ОСОБА_6 15 листопада 2005 року приватизували вказане житло в рівних частках, отримавши свідоцтво про право власності на житло за №1144.

Після смерті матері позивачка ОСОБА_6 успадкувала належну померлій частину квартири, отримавши 29 грудня 2006 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та зареєструвала своє право власності в передбаченому законом порядку /а.с. 24-25/.

Рішенням від 18 квітня 2007 року, яке набрало законної сили, Цюрупинський районний суд задовольнив позов ОСОБА_8 та ОСОБА_7, яка діяла в своїх інтересах та неповнолітньої доньки ОСОБА_9

Визнав неправомірним та скасував розпорядження органу приватизації №1144 від 15.11.2005 року про передачу у власність ОСОБА_10 та ОСОБА_6 квартири №77, яка знаходиться в будинку №11 по вул.Червоноармійській в м.Цюрупинську Херсонської області.

Визнав недійсними приватизацію вказаної вище квартири та свідоцтво про право власності на це житло, видане 15.11.2005 року на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_6 по ? частині за кожною з них /а.с.26/.

Оскільки приватизація вказаної квартири визнана судом незаконною та скасована, а відомості щодо успадкування ОСОБА_6 ? частини цього житла після смерті матері ОСОБА_10 у вигляді реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину та цей правовстановлюючий документ не скасовані, суд першої інстанції правомірно задовольнив зустрічний позов ОСОБА_7 з наведених в рішенні підстав.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду та рішенням в певній його частині.

Доводи апеляційної скарги їх не спростовують та незаконність рішення суду в цій частині не доводять.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що при розгляді первісного позову про визнання ОСОБА_7 та її доньки такими, що втратили право користування житлом, суд самостійно змінив підстави позову та безпідставно послався в рішенні на норми матеріального права, дія яких на спірні правовідносини не поширюється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати ОСОБА_7 та її доньку ОСОБА_9 такими, що втратили право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 у звязку з вибуттям відповідачки 19 листопада 1999 року на інше постійне місце проживання до житла, в якому мешкає її чоловік ОСОБА_8

Вказана позивачкою підстава позову для визнання відповідачки та її доньки такими, що втратили право на проживання в житлі за місцем їх реєстрації передбачена ст.107 ЖК України. Ця норма матеріального права передбачає втрату членами сімї наймача права на проживання в ньому за доведеністю факту вибуття їх до іншого житла.

Матеріали справи не містять належних доказів про те, що ОСОБА_7 дійсно вибула із спірної квартири 19 листопада 1999 року у звязку з одруженням та вселенням її в житло батьків свого чоловіка.

Навпаки, ця обставина спростовується слідуючими встановленими в цій справі фактами.

Згідно свідоцтву про одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_14, яка змінила своє прізвище, зареєстрували свій шлюб 19 листопада 1999 року.

24 листопада 1999 року її чоловік ОСОБА_8 зареєструвався в квартирі АДРЕСА_3.

18 травня 2000 року у них народилася донька ОСОБА_9, яка також зареєстрована за цією ж адресою.

Вказаним раніше рішенням від 18 квітня 2007 року, яке має преюдиціальне значення, суд визнав, що ОСОБА_7 та її донька мають право на проживання в спірній квартирі, відновив їх права у обраний ними та передбачений законом спосіб відповідно до предмету та підстав поданого ними позову.

Допитана в якості свідка позивачка в цій справі ОСОБА_6 підтвердила, що у 2003 та 2006 роках її сестра разом з донькою поверталися до спірної квартири, в якій проживали певний період часу.

Ці обставини, які сторонами не оспорюються, свідчать про те, що відсутні повернулися на жилу площу за згодою осіб, які в ній проживали, тому визнавати їх такими, що втратили право на проживання в спірній квартирі саме з часу та підстав позову в цій справі, немає.

Крім того, визнання доньки відповідачки такою, що втратила право на проживання в спірній квартирі повязано з фактом, який мав місце до її народження, та дати реєстрації цієї особи в спірному житлі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши обставини справи в межах заявлених позовів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, оскільки хибне тлумачення та застосування судом норм закону, а також помилковий висновок суду про те, що позивачка з урахуванням правового статусу житла не має права звертатися до суду з таким позовними вимогами не призвело до неправильного вирішення спору в цій частині. Виправлення допущених судом першої інстанції помилок можливе шляхом зміни ухваленого в справі рішення з виключенням з його мотивувальної частини безпідставно зазначених ним норм цивільного та житлового права, дія яких на спірні правовідносини не поширюється.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307-309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2012 року частково змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на ст.ст. 13, 383 ЦК України, ст.ст. 71,72, 116, 150 ЖК України і вважати, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання останньої та її неповнолітньої доньки ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовлено відповідно до положень ст.107 ЖК України.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: