Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/2876/13 Головуючий у 1 інстанції: Іваніна Ю. В. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2013 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

В обґрунтування позову зазначав, що 22.09.2007 року між ними та ОСОБА_6 було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу належного ОСОБА_6 автомобіля марки ЗАЗ- daewoo lanos d4 , 2004 року випуску , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Зареєстрований Запорізьким МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України. За автомобіль вони передали відповідачу 40 000 грн., про що відповідач склав розписку. Однак через відсутність грошей на час оформлення нотаріальної угоди, відповідачем на їх імя була оформлена генеральна довіреність з правом користування та розпорядження автомобілем, передані ключі, технічний паспорт та сам автомобіль, тобто фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля.

З 22.09.2007 року і до теперішнього часу зазначений автомобіль знаходиться в їх постійному користуванні, вони здійснюють поточний та капітальний ремонт, сплачують податки та ін., тобто фактично користуються, мають право розпоряджатись та фактично володіють ним.

Посилаючись на те, що по вказаній угоді ОСОБА_6, як продавець отримав гроші, а вони, як покупці гроші заплатили та отримали автомобіль та усі документи на нього разом з ключами, просили суд визнати довіреність удаваним правочином та визнати за ними право власності на автомобіль.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2011 року позов задоволено. Визнано удаваним правочином довіреність, посвідчену 22.09.2007 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 Визнано, що 22.09.2007 року Між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ- daewoo lanos d4 , 2004 року випуску, державний номер АР 3757АА. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на автомобіль. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що участі у справі не приймав, між тим вказане рішення порушує його права та законні інтереси, ухвалено без зясування дійсним обставин справи, тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, та допустити поворот виконання рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Проте, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і дійшов його суд з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Суд, всупереч вимогам ч.4 ст.174 ЦПК України не перевірив, чи не суперечить визнання позову відповідачем закону, чи не порушує права, свободи або інтереси інших осіб.

Судом першої інстанції не додержано вимог ст. ст. 213,215 ЦПК України, щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте суд, задовольняючи позов з посиланням на ст. 220 ЦК України, не дав оцінки тому питанню, що вчинений сторонами правочин не відповідає цивільному законодавству, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Поза увагою суду залишились ті обставини, що довіреності на право керування і розпорядження автомобілем не являється достатньою підставою для набуття повіреним права власності. Передача повіреним грошей довірителю не свідчить про укладання сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки відповідно до ст.ст. 210,640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей.

Виходячи з суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначив, що мало місце ухилення відповідача від укладення договору та не перевірив, чи мали місце інші обставини, через які правочин не міг бути вчиненим. Суд не перевірив відповідність позовних вимог приписам ч.2 ст. 220 ЦК України .

Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст. 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний Кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 375 та 392 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 237,244,245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

На підставі ч.2 ст.220 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Діючим законодавством не передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а тому правила ч.2 ст. 220 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Видача відповідачем довіреності на право керування і розпорядження автомобілем не свідчить про його ухилення від оформлення договірних відносин в установленому законом порядку.

Передача позивачами грошових коштів власнику автомобіля при оформленні довіреності на право керування і розпорядження автомобілем відповідно до ст.ст. 586,593 ЦК України не являється достатньою підставою для висновку про набуття повіреним права власності на автомобіль.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і дійшов помилкового висновку, що довіреність на право керування і розпорядження автомобілем є достатньою підставою для набуття повіреними права власності на транспортний засіб.

Передача повіреним грошей довірителю також не свідчить про укладання сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до ст.ст. 210,640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи апеляційним судом.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає необхідним допустити поворот виконання рішення суду на підставі ч.1 ст.380 ЦПК України, оскільки автомобіль „ЗАЗ-daewoo Lanos d 4, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2011 року було знято з реєстрації на імя ОСОБА_6 А тому у звязку зі скасуванням зазначеного рішення суду, та відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності підлягає поновленню реєстрація вказаного автомобіля за власником ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, коллегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2011 року в цій справі скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль „ЗАЗ-daewoo Lanos d 4, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відмовити.

Допустити поворот виконання рішення суду, шляхом відновлення державної реєстрації автомобіля „ЗАЗ-daewoo Lanos d 4, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_6.

Рішення. набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: