Справа № 229/3520/13-ц
Провадження № 2/229/871/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участю представника

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідча ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 25 лютого 2012року він придбав згідно кредитного договору № НОМЕР_1 ноутбук «АСЕR» за 3987грн. У лютому 2012року для заняття маркетингом по розповсюдженню косметики «Орілейм» він познайомився з ОСОБА_2. Для зручності роботи він надав їй в користування ноутбук «АСЕR».

Надалі їхні робочі стосунки не склалися і він запропонував відповідачці повернути йому ноутбук. Відповідачка відмовилась повернути йому наданий їй ноутбук.

В травні 2012року з цього приводу він звернувся до Дружківського МВ УМВС України. 10.05.2012р. була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи і йому було рекомендовано звернутись з цього приводу до міського суду.

Своїми діями відповідачка причинила йому шкоду у розмірі вартості ноутбука, що складає 3987грн.

Тому просить стягнути з відповідачки на його користь суму в розмірі 3987грн. , а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач пояснив, що в лютому 2012року він познайомився з відповідачкою по телефону, який було зазначено в оголошенні «робота на дому». Вона розповіла, що займається розповсюдженням косметики «Оріфлейм» і вони можуть співпрацювати. Домовились, що він буде возити її на своєму автомобілі по селам , де вона буде розповсюджувати косметику. Його винагорода за це складала 30% від прибутку. Договору з директором компанії «Оріфлейм» він не укладав. Між ними були дружні стосунки. ОСОБА_2 декілька разів була в нього вдома :25 лютого 2013року та 08 березня 2013р. Для зручностей в її роботі, він надав їй в користування придбаний ним в кредит 25 лютого 2013р ноутбук, щоб вона мала можливість користуватися компютером на виїзді і одразу оформлювати закази через інтернет. Але фактично так і нікуди з нею не їздив. Після 8 березня він ще рази чотири з нею зустрівся, на тому їхні дружні стосунки припинилися. Він звернувся до неї щоб вона повернула йому ноутбук, на що отримав відмову. Вважає, що не повернувши йому ноутбук, вона завдала йому шкоди в розмірі вартості ноутбуку, яку і просить стягнути з відповідача.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. ОСОБА_2 пояснила, що дійсно на при кінці лютого 2013року вона познайомилася з ОСОБА_4, який став приділяти їй увагу, як жінці. В них склалися дружні стосунки, він декілька разів запрошував її в кафе. Ніяких робочих стосунків між ними не було і не могло бути, оскільки по характеру її роботи їй не потрібно їздити по селам. Вона працює в офісі, де є компютер. Також ОСОБА_4 запрошував її до себе до дому, порадитися як краще зробити ремонт. 25 лютого 2013року він придбав ноутбук і подарував їй на 8 березня. Вона відмовлялася від такого подарунку, оскільки вважала, що це зайве. Але ж ОСОБА_4 наполягав і вона прийняла в дар цей ноутбук. Вони зустрічалися по вихідним дням, а серед тижня спілкувалися по телефону. Вже в квітні 2013року їхні відносини зіпсувалися, оскільки ОСОБА_4 забажав від неї більших стосунків, ніж дружні, а вона не бажала мати з ним такі стосунки. Він став її ображати, дзвонив на роботу її директору. Після таких образ вона відчула себе приниженою, і коли ОСОБА_4 почав вимагати в неї повернути подарунок, вона відмовилась повертати. Також дзвонив її матері, просив їх примирити. Вона вирішила припинити спілкування з позивачем. Вважає, що ноутбук є подарунком, який не підлягає поверненню. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 також вважає, що між сторонами уклався усний договір дарування, оскільки ніякої співпраці між ними не було. Договору щодо передачі ноутбуку в оренду відповідачці, чи договору про спільну діяльність, також не було укладено. Позивач не зміг пояснити на яких же умовах він передав ноутбук відповідачу. Про відсутність договору оренди, чи якогось іншого договору про діяльність, також свідчить постанова про відмову в порушені кримінальної справи. В порушенні кримінальної справи було відмовлено з-за відсутності в діях ОСОБА_2 ознаків злочину, передбаченого ст.190 КК, оскільки інспектор прийшов до висновку, що ОСОБА_4 добровільно передав подарунок ОСОБА_2 , без обману з боку останньої.

Постанова не була оскаржена ОСОБА_4, і набрала чинності. І тільки через рік та 6 місяців, позивач звертається до суду, чим пропустив строк передбачений ст. 728 ЦК України. Цією статтею встановлено, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Через півтора року, позивач став вимагати у відповідача гроші, які він сплатив за придбаний ноутбук. Але ніяких грошей ОСОБА_2 у Коби не позичала. Між ними не було ні договору позички, ні договору оренди, ні договору про спільну діяльність. Вважає, що між ними укладений договір дарування, який уклався усно, що передбачено ст.. 719 ЦК України. Ноутбук не є цінним майном, тому вимагати розірвання договору дарування позивач не може. І крім того строк позовної давності , передбачений ст. 728 ЦК України ним пропущений. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором компанії «Оріфлейм» в м.Дружківка, офіс знаходиться по вул. Космонавтів, 69. ОСОБА_2 працює в їхній компанії менеджером. В її обовязки входить консультації, прийом заказів. Оброблення заказів здійснюється директором. ОСОБА_4 ніколи не працював в їхній компанії. Вакансії водія у них не передбачено. Менеджери ніколи не їздять по селам, і тим більше не можуть приймати когось на роботу. Всі закази приймаються в офісі, де і обробляються. Тим більше, що заробіток, який отримують менеджери є невеликим, що унеможливлює притягнення до роботи інших осіб, з якими розраховуватися власним прибутком.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_6Є, який працює менеджером в компанії «Оріфлейм».

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її дочкою. На передодні 8 березня 2012р. в квартирі зявився ноутбук, як пояснила донька, це подарунок від ОСОБА_6. ОСОБА_8 дзвонив їй по телефону і просив вплинути на ОСОБА_2, щоб вона з ним примирилася. Вона не втручається в особисте життя доньки, тому відмовила йому в цій допомозі.

Виходячи зі змісту пояснень позивача, відповідача, свідків, суд приходить до висновку, що позивач 8 березня 2012року подарував відповідачу ноутбук «АСЕR», вартість якого складала 3 987грн, то б то між сторонами укладено усний договір дарування, що не суперечить вимогам цивільного законодавства.

Доказів, що між позивачем та відповідачем склалися інші договірні відносини, суду не надано. Не зазначено про це ні в позові, ні в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач тільки пояснив, що передав в користування ноутбук, але умови такого користування, умови повернення не зазначає.

В позові позивач посилається, як в обґрунтування своїх вимог на ст. 386 ЦК України, і просить стягнути майнову шкоду в розмірі вартості ноутбуку, при цьому позивач не зазначає, які ж права, як власника, порушені. Крім того не обґрунтовує, чому є матеріальна шкода, в той час, як ноутбук нікуди не зник і перебуває у відповідача. Позивач вважає, що оскільки робочі стосунки з відповідачкою припинилися, то є підстави для стягнення вартості ноутбуку, і не обґрунтовує чому саме вартості, а не повернення йому майна, яке на його думку було передано в користування відповідачу.

Доводи позивача, що між сторонами не укладався договір дарування, оскільки він не укладений письмово, суд не приймає до уваги, оскільки законодавством передбачено можливість укладання договору дарування усно, а ст. 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

Вимог про розірвання договору дарування і повернення йому дарунка в натурі позивач не ставить.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Л. Панова