АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на те, що з квітня 2013 року вони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки, за минулий час не намагались їх відновити, що свідчить про те, що сім'я розпалась, а її збереження не відповідає їх інтересам.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 квітня 1992 року у Житомирському міському відділі ЗАГС, актовий запис № 555. (а.с.28)

З таким рішенням не погодилась відповідачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. (а.с.33-34)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між сторонами 24 квітня 1992 року Житомирським міським відділом ЗАГС зареєстровано шлюб, актовий запис № 555 (а.с.6).

Від шлюбу подружжя має п'ятьох дітей: повнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітню ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітніх: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5.(а.с.8 -12)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть з квітня 2013 року, чотирьохмісячний строк, наданий судом для примирення, не змінив відносин між подружжям, а тому прийшов до висновку про розірвання шлюбу.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.п.10,11 - шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що сторони більше 20-ти років перебували у шлюбі. В червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з квітня цього ж року вони припинили шлюбно-сімейні стосунки.

Враховуючи те, що сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей, позивачем у судовому засіданні районного суду не було наведено належних підстав для розірвання шлюбу, а зазначені у позові підстави є не суттєвими, колегія суддів вважає висновок суду про задоволення позову безпідставним.

Твердження позивача в позовній заяві, що їх сім'я розпалась остаточно не знайшли свого підтвердження.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції, позивач пояснив, що не заперечує проти скасування рішення суду, оскільки після його ухвалення він з дружиною примирилися і проживають однією сім*єю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі п.3 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2013 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: