Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.11.2013 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Камінського В.П.
при секретарі Маліщук Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду з цією заявою і вказав, що 16.05.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 1 858,85 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.05.2007 року, відповідно до договору №ODXRRX09880443.
Станом на 19.09.2013 року відповідачем допущена заборгованість в сумі 27 324,99 грн., яка складається з 1 857,87 грн. заборгованість за кредитом; 10 622,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 546,48 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 12 521,03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт): 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1 277,38 грн. штраф (процентна складова).
В звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27 512,20 грн., а також судові витрати у розмірі 273,25 грн..
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явилась, але надала письмову заяву проте, що позов підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, а також не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, який він 06.11.2013 року отримав, але до суду не зявився, причини неявки не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, так як згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до змісту ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач уклали кредитний договір № ODXRRX09880443 від 16.05.2007 року, що підтверджується ксерокопією останнього (а.с.6) та умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (а.с.7-14); за умовами якого позивачем надано відповідачу строковий кредит в розмірі 1 858,87 грн. і які відповідач отримав. Строк кредитування за даним договором становив з 16.05.2007р. по 16.05.2008 р.. Станом на 19.09.2013 року відповідач допустив заборгованість по кредиту в розмірі 27 324,99 грн..
ОСОБА_3 того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 12 521,03 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Суд критично оцінює вказану вимогу Позивача та вважає, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Разом з тим, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.
Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено ч.2 ст.616 ЦК України, згідно якої, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.
Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи, що про порушення зобов'язання відповідачем позивач дізнався ще 17.05.2008 року, коли закінчився строк дії даного кредитного договору, а відповідач не виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Позивач тривалий час не реагував на допущене боржником - відповідачем прострочення у виконанні грошових зобовязань за договором кредиту, і маючи право і всі підстави для вжиття заходів по захисту своїх прав, шляхом направлення вимоги боржнику, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, тощо, своїми правами не скористався, допустивши збільшення збитків і розмір прострочення. До суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором звернувся лише 11.10.2013 року, тобто більше ніж через пять років після закінчення 17.05.2008 року строку виконання зобов'язання, до цього будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором (зокрема, в період з 17.05.2008 по 19.09.2013 року заборгованість з пені збільшилася з 447,11 грн. до 12 521,03 грн.). Отже, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме: розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 2 ст.616 ЦК України та ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, до розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 1 857,87 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту на загальну суму 14 924,45 грн., що складається з 1 857,87 грн. заборгованість за кредитом; 10 662,23 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 546,48 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 857,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 224-226, 228 ЦПК України, ст. ст. 549, 551, 610-612, 614, 616, 627, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4