Провадження № 2/263/2462/2013
Справа № 263/6054/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И.
18 липня 2013 року. Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Степанової С.В., при секретарі Марцині Д.С., за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна фірма «Виола» про зміну запису в трудовій книжці, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зміну запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. В позовній заяві позивач вказав, що з 21.03.2007 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Приватна фірма «Виола» (далі ТОВ «ПФ «Виола»), був переведений старшим експедитором, 02.06.2008 року став завідуючим складом. 25.03.2013 року він написав заяву про звільнення його за власним бажанням, яка була підписана директором Маріупольського філіалу ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3 02.04.2013 року він отримав лист з головного офісу ТОВ «ПФ «Виола» з вимогою надати письмові пояснення його відсутності на роботі, на що він направив лист з копією його заяви про звільнення за власним бажанням. Після цього, у кінці квітня 2013 року він отримав лист про його звільнення без зазначення статті, за якою його звільнили та вимогою забрати трудову книжку. Оскільки він не мав можливості приїхати до м. Донецьку особисто, то 23.04.2013 року він направив прохання відправити йому трудову книжку поштою. Трудову книжку він отримав поштою 20.05.2013 року. Оскільки він не міг влаштуватися на роботу з наявним записом в трудовій книжці, йому прийшлося звертатися до банку для надання кредиту. Просив змінити запис в трудовій книжці та змінити статтю звільнення на «за власним бажанням», стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.03.2013 року по 20.05.2013 року та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах, вказаних в заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що в березні 2013 року у нього була виявлена недостача, з якою він не погодився та повідомив, що буде звільнятися з роботи. 25.03.2013 року у звязку з невиплатою йому чергової заробітної плати, надав заяву на імя директора ТОВ «ПФ «Виола», в якій просив звільнити його за власним бажанням, та передав заяву директору Маріупольського філіалу ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3. У звязку з поданою заявою 26.03.2013 року на роботу не вийшов. Після отримав листа з вимогою надати пояснення у звязку з відсутністю на роботі, на який він відповів, що 25.03.2013 року подав заяву про звільнення за власним бажанням, яку отримав директор Маріупольського філіалу ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3, та за час відсутності його на роботі ніхто з ним не намагався звязатися тому він вважав себе звільненим з роботи. Він знав, що є матеріально-відповідальною особою, але перед звільненням не передавав товарно-матеріальні цінності, оскільки у нього був конфлікт з ТОВ «ПФ «Виола», він не бажав ні з ким спілкуватися та йому ніхто не телефонував з приводу його відсутності на роботі. Уточнив, що заробітну плату йому виплатили та претензій з цього приводу не має, але вважав, що відповідач повинен йому виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.03.2013 року по 20.05.2013 року та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, оскільки у звязку із записом у трудовій книжці, що він звільнений за прогул, його ніхто не бере на роботу. Вважав, що відповідач незаконно звільнив його з роботи за прогул, оскільки він подав відповідну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.
Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що 28.08.2012 року позивач уклав з відповідачем договір безвідсоткової позики в сумі 8000 грн. та повинен був рівними частками її погашати протягом року, але не виконував вказані обовязки, у звязку із чим йому було запропоновано зявитися до бухгалтерії підприємства для вирішення питання повернення позики, але позивач до бухгалтерії не зявився. 21.03.2013 року на складі Маріупольського філіалу ТОВ «ПФ «Виола» в ході проведення чергової інвентаризації була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей, яка оформлена актом та підписана позивачем без зауважень. 22.03.2013 року позивачу був нарахований аванс в сумі 1476,70 грн., який не був перерахований на карточку позивача, а був за депонований в касі підприємства. Позивач дійсно 25.03.2013 року подавав заяву про звільнення його за власним бажанням, залишив її у директора Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола», який не мав право ставити на ній свою резолюцію, а розписався лише за отримання заяви та зобовязання передати її директору підприємства. 26.03.2013 року позивач без поважної причини не вийшов на роботу та не відпрацював два тижня як це зазначено згідно трудового законодавства, у звязку з чим після дотримання всіх відповідних процедур згідно вимог діючого законодавства був звільнений з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України. З належних позивачу виплат при звільненні згідно договору безвідсоткової позики від 28.08.2012 року, була утримана вся сума неповерненої позики, залишок перераховано йому на картку.
Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що підтримує заперечення представника відповідача ОСОБА_2. Він дійсно приймав від позивача заяву з проханням звільнити його з роботи за власним бажанням, але отримав її для передачі директору ТОВ «ПФ «Виола», оскільки не наділений правом звільняти працівників.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно наказу № 43 від 21.03.2007 року позивач був прийнятий на роботу до Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола» на посаду експедитора. Згідно наказу № 63-МФ від 01.04.2008 року позивач був переведений на посаду старшого експедитора Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола». Згідно наказу № 99-МФ від 02.06.2008 року позивач був переведений на посаду завідуючого складом Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола», про що свідчить копія трудової книжки позивача БТ-ІІ № 2521105. (а.с. 10-12).
Відповідно до заяви від 25.03.2013 року на імя директора ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_4 позивач просив звільнити його за власним бажанням з 26.03.2013 року, у звязку із невиплатою йому заробітної плати. Заява була отримана директором Маріупольського філіалу ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3 25.03.2013 року, що сторонами не заперечується.(а.с.4). На вказаній заяві першим заступником директора ОСОБА_5 поставлена резолюція «звільнити з відпрацюванням два тижні». (а.с.66).
Згідно розпорядження директора ТОВ «ПФ «Виола» від 05.04.2013 року на час відпустки директора покладені його обовязки директора на першого заступника директора ОСОБА_5 (а.с.67 ).
Згідно п. 4.10 Статуту ТОВ «ПФ «Виола», затвердженого Загальними зборами засновників Протокол № 1 від 07.03.2006 року та зареєстрованого в Державному реєстрі юридичної особи 10.03.2006 року, у разі відсутності директора Перший заступник директора без доручення дії від імені товариства по всім питанням його діяльності. (а.с. 68 - 74 ).
Згідно п. 7 Посадової інструкції першого заступника директора ТОВ «ПФ «Виола», останній має право підпису без довіреності будь-яких документів, які відносяться до кадрового діловодства, в тому числі наказів, розпоряджень, трудових книжок, табелів обліку робочого часу, довідок співробітникам. (а.с. 75 - 77 ).
26.03.2013 року директором Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3 направлено на імя директора ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_4 службову записку з прохання прийняти заходи у звязку із не виходом на роботу без поважних причин завідуючим складом ОСОБА_6 (а.с. 65).
Згідно повідомлення від 02.04.2013 року відповідач просив позивача надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці з 26.03.2013 року та попереджено, що інакше позивач буде звільнений з роботи за прогул.(а.с. 5).
11.04.2013 року позивач направив ТОВ «ПФ «Виола» письмові пояснення, згідно яких він не зявляється на роботі з 26.03.2013 року, оскільки 25.03.2013 року подав заяву про звільнення за власним бажанням з 26.03.2013 року у звязку із невиплатою йому заробітної плати, та з цього часу ніхто не намагався з ним звязатися, тому він вважав себе звільненим. (а.с. 6).
Як вбачається з договору безвідсоткової позики, укладеного 28.08.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПФ «Виола», останнім надано позивачу безвідсоткову позику у сумі 8000 гривень та повинен був рівними частками її погашати протягом року до 28.08.2013 року, про що сторони не заперечували. (а.с. 48).
Згідно акту звірки взаєморозрахунків між відповідачем та позивачем станом на 25.06.2013 року, позивач повертав суму позики по 500 грн. у вересні та жовтні 2012 року та після цього не виконував вказані обовязки та станом на 31.03.2013 року з його заробітної плати було утримано 6523 грн. 30 коп. (а.с. 47).
Згідно п. 7 договору безвідсоткової позики від 28.08.2012 року, позика повертається шляхом внесення позичальником грошових коштів в касу підприємства. У разі несвоєчасного повернення суми позики, вона може бути утримана повністю (або частково) з заробітної плати позичальника.
Як вбачається з наданих суду письмових матеріалів, у позивача та відповідача у березні 2013 року виник конфлікт у звязку із недостачею товарно-матеріальних цінностей, відповідальною особою яких є позивач, неповерненню позивачем безвідсоткової позики відповідачу та депонуванням в касі підприємства авансу позивача в в сумі 1476,70 грн., який не був перерахований на карточку позивача, у звязку із чим позивач подав заяву про звільнення його з підприємства за власним бажанням. (а.с. 40, 47 49).
Перед звільненням позивач також не передав товарно-матеріальні цінності іншій особи, про що сторони не заперечували.
15.04.2013 року директор Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола» направив директору ТОВ «ПФ «Виола» службову записку з проханням звільнити ОСОБА_6 за скоєння прогулів без поважних причин з 26.03.2013 року по 15.04.2013 року.(а.с. 64).
16.04.2013 року директором Маріупольської філії ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_3, старшим бухгалтером ОСОБА_7, механіком автомобільного гаражу ОСОБА_8 та інспектором відділу кадрів ОСОБА_9 складений акт про те, що завідуючий складом Маріупольського філіалу ОСОБА_1 відсутній на роботі з 26.03.2013 року. Комісія зясовувала причину відсутності на робочому місці, на телефонні дзвінки він не відповідач. За адресою реєстрації з відділу кадрів було направлено лист з повідомленням, в якому просили надати письмові пояснення причин відсутності на роботі. (а.с. 63).
Згідно протоколу зборів трудового колективу ТОВ «ПФ «Виола» від 16.04.2013 року вирішено клопотати перед адміністрацією ТОВ «ПФ «Виола» про звільнення ОСОБА_6 за ст.. 40 п. 4 КЗпП України за вчинення прогулів без поважних причин з 16.04.2013 року. (а.с. 62).
Відповідно до наказу № 71-МФ від 16.04.2013 року, підписаного першим заступником ТОВ «ПФ «Виола» ОСОБА_5, позивач за порушення трудової дисципліни, яка виразилась в прогулі без поважної причини, звільнений з ТОВ «ПФ «Виола» за п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 32). В той же день, а саме 16.04.2013 року відповідач направив на імя позивача повідомлення про те, що позивач був звільнений з роботи та вимогою одержати у відділу кадрів трудову книжку, на що позивач попросив вислати йому поштою трудову книжку. (а.с. 7, 8).
Трудову книжку позивач за своїм проханням отримав поштою та претензій до відповідача з цього приводу не має. (а.с.
Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин ( наприклад, у звязку із самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки і т.і.).
Оскільки позивачем не було надано доказів не виконання відповідачем законодавства про працю, позивач не впевнився, що відповідач погодився звільнити його з 26.03.2013 року, суд вважає, що позивач повинен був відпрацювати два тижня з дня подачі ним заяви про звільнення за власним бажанням, чого позивачем виконано не було.
У звязку з вище викладеним, суд вважає, що позивач був відсутній на роботі з 26.03.2013 року по 15.04.2013 року без поважної причини., тобто залишив роботу до закінчення встановленого двотижневого строку.
Також суд зазначає, що звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і було здійснено відповідачем з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень, тобто застосовано протягом місяця з дня виявлення органом, який мав право прийняття позивача на роботу та від позивача було витребувано письмові пояснення.
Таким чином, суд вважає, що наказ від № 71-Мф від 16.04.2013 року про звільнення позивача з ТОВ «ПФ «Виола» за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини винесений законно, процедура звільнення відповідачем порушена не була, у звязку з чим суд відмовляє в позовних вимогах щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Оскільки позивача було законно звільнено, то вимоги позивача про зміну статті звільнененя та стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави, то з позивача судові витрати не стягуються згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі ст. 38, п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 115, 147-1, 148, 149 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна фірма «Виола» про зміну запису в трудовій книжці, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без задоволення.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя С.В. Степанова