Справа № 2/489/608/13
Ленінський районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2013 р. м. Миколаїв

Ленінський районній суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Коновця М.С.

при секретарі - Михайловій А.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 (особисто, за паспортом);

представника позивача: ОСОБА_2 (адвокат, на підставі договору);

відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

За позовом: ОСОБА_1;

До відповідача: Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект";

про визнання наказу незаконним та його скасуванні, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін,

суд встановив наступне:

У грудні 2012 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач та його представник, зазначали, що позивача, ОСОБА_1, було незаконно звільнено з посади автоматника третього розряду ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Мапшроект" на підставі п.4. ст. 40 КЗпП наказом №141-01-С від 10.12.2012 р. Позивач наполягає, що відповідачем не було враховано приписів ч.3. т. 149 КЗпП України, а саме, що за весь час роботи на підприємстві до нього не застосовувались дисциплінарні стягнення, трудова дисципліна не порушувалась. Вищевикладене призвело до душевних страждань позивача та приниження його ділової репутації. Окрім того, для захисту своїх прав останній був змушений звернутись до адвоката.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд визнати наказ №141-01-С від 10.12.2012 р. незаконним та скасувати його, поновити його на роботі на посаді автоматника третього розряду у ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-

"Машпроект" та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, 3000,00 грн. за правову допомогу адвоката і 3000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, 15.01.2013 р. за вх. № 989 надав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що працюючи автоматником 3 розряду, цеху № 25 підприємства, позивач, 16.11.2012 р. скоїв прогул, а саме: без поважних причин був відсутній на робочому місті протягом усього робочого дня, що, на його думку підтверджується, як доповідними записками майстра цеху № 25 ОСОБА_4, старшої табельщиці цеху № 25 ОСОБА_5, так і безпосередньо особистими поясненням позивача.

На підставі вищезазначеного і був виданий наказ "Про порушення трудової дисципліни" від 10.12.2012 №141-01-С, яким до позивача було застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Відповідач наполягає на тому, що ним, при винесені наказу, що оскаржується, було дотримано вимоги ст.ст. 147-149 КЗпП Украни.

Відповідач також зазначив, що належні позивачу при звільненні суми і трудову книжку останній не одержує з власної ініціативи, про що на його думку, свідчить відмова зафіксована в акті від 10.12.2012 р., письмове повідомлення від 11.12.2012р. за №05/1-12907 про можливість одержання розрахунку в касі підприємства та відповідний видатково-касовий ордер №2526 від 11.12.2012 р.

Відповідач також вважає необґрунтованими та безпідставними вимогу про стягнення витрат на юридичну допомогу та вимогу про стягнення моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В додаткових поясненнях наданих представником позивача, остання зазначає, що підставою для звільнення, відповідач вважає перебування позивача 16.11.2012 р. при прибутті на роботу у нетверезому стані, з подальшим його не допуском на робоче місце. Однак оскільки

медичне дослідження з цього приводу проведено не було, а позивач наполягав на проведенні медичною огляду, висновки відповідача є непереконливими. Окрім того, якщо і припустити, що позивач і перебував у стані сп'яніння при прибутті па роботу 16.11.2012 р., відповідач звільнив би його саме з підстав, що наведені у п. 7 ст. 40 КЗпП. (поява па роботі в не тверезому етапі, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння).

Представник позивача наполягає на тому, що звільнення за прогул за умови не пропуску на робоче місце (та відібрання перепустки) з невідомих причин, що ґрунтуються лише на припущеннях, є незаконним.

18.02.2013 р. за вх. № 4637 Відповідач надав письмові пояснення у справі, в яких додатково зазначив, що 16.11.2012 р. Позивач з'явився на території підприємства (безпосередньо на КПП) у стані алкогольного сп'яніння, чим на його думку порушив вимоги п.3.1.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку (надалі - ПВР) і п.8.2 Положення про внутрішньо-об'єктовий і пропускний режим (в подальшому - Положення). На його думку, зазначена обставина об'єктивно встановлена під час судового розгляду справи і підтверджується, як допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_6, так і письмовими доказами, а саме поясненнями працівників ВОХР ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, протоколом № 302 від 16.11.2012 р., Правилами внутрішнього трудового розпорядку і Положенням про внутрішньо-об'єктовий і пропускний режим.

Відповідач наполягає на тому, що дії працівників ВОХР із тимчасового вилучення перепустки і подальшого недопущення Позивача на територію підприємства, були вчиненні відповідно до вимог діючих на підприємстві локальних нормативно-правових актів (п. 8.10 Положення, п. 4.1.17 ПВР і наказу ГД №28) та спрямовані на належне оформлення і об'єктивне встановлення факту перебування Позивача у стані сп'яніння. Окрім того, ставши до роботи Позивач в письмових поясненнях від 19.11.2012 р. визнав відсутність поважних причин за яких він був відсутній на роботі 16.11.2012 р. і зобов'язався не допускати повторних порушень.

Відповідач також зауважив, що 16.11.2012 р. Позивач не був позбавлений можливості в індивідуальному порядку пройти медичний огляд у відповідному медичному закладі.

З урахуванням вищенаведеного відповідач наполягає на тому, що обставини за яких Позивача не було допущено Відповідачем на територію підприємства не створюють поважних причин для відсутності на роботі Позивача, і тому наказ № 141-01-С від 10.12.2012 р. про звільнення Позивача за прогул без поважних причин виданий у повній відповідності з вимогами діючого законодавства, є законним і скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні від 19.02.2013 р. позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали.

Відповідач в судовому засіданні від 19.02.2013 р. додатково зауважив про те, що позовну заяву було підписано неуповноваженою особою.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач працював на Державному підприємстві "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" автоматником 3 розряду, цеху № 25 в період з 03.11.2011 р. по 10.12.2012 р.

Наказом від 10.12.2012 р. за № 141-01-С позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

Так, відповідно до положень п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно до п.24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" за № 9 від 06.11.1992 р. при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 16.11.2012 р. близько 15 год. 30 хв. позивач прямуючи на роботу, був затриманий працівниками ВОХР, у зв'язку із підозрою в перебуванні в стані алкогольного сп'яніння. В подальшому, позивача було супроводжено до центральної прохідної, на якій чергував ОСОБА_6 - начальник караулу ВОХР, для оформлення відповідних документів. Також, як було встановлено та не заперечувалось сторонами, у позивача було вилучено перепустку.

Відповідно до п.п. 3.5.6., 3.7. Положення про внутрішньо-об'єктовий і пропускний режим підприємства відповідача, затвердженого наказом генерального директора ДП НВКГ "Зоря"-"Машпроект" від 01.11.2012 р. за № 345-01-П (далі - Положення) на території підприємства заборонено вживати, розповсюджувати алкогольні напої, наркотичні та психотропні речовини, перебувати у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння. Співробітники Служби безпеки та режиму зобов'язані терміново доповісти керівництву СБтР про всі випадки затримання робітників та сторонніх осіб на підприємстві, які порушили норми діючого законодавства (поява у стані сп'яніння, розпивання спиртних напоїв на виробництві та ін.)

Згідно до п. 8.13. Положення особи з явними ознаками алкогольного або наркотичного сп'яніння на територію комплексу не допускаються. За їх згодою вони (особи) можуть пройти обстеження в медсанцеху комплексу для встановлення факту алкогольного (наркотичного) сп'яніння. При цьому обов'язковим є присутність безпосереднього керівника затриманого та керівника служби безпеки та режиму.

Окрім того на підприємстві відповідача діє наказ генерального директора "Про заходи щодо огляду осіб, які перебувають у стані сп'яніння внаслідок вжиття алкоголю, наркотичних засобів чи інших одурманюючих речовин" від 23.05.2012 р. за № 28 (далі - Наказ), яким встановлено певний порядок проведення огляду осіб які перебувають у стані сп'яніння внаслідок вжиття алкоголю, а саме:

1)огляд особи, виявленої в стані сп'яніння на території підприємства, з наступним складанням протоколу (п.1.1. Наказу); супроводження особи, яка підозрюється у перебуванні у стані сп'яніння до медсанчастини для проведення експрес-діагностики та встановлення необхідності огляду особи у ОНД для підтвердження діагнозу (п.1.2. Наказу) та інформування керівника підрозділу про стан його підлеглого, місці та часу виявлення (п.1.3. Наказу). Організацію зазначених дій покладено на директора НПК по безпеці та режиму;

2)проведення експрес-діагностики в медсанчасті (п.2 Наказу);

3)негайне прибуття керівника підрозділу, робітника якого виявлено в стані сп'яніння на місто виявлення для прийняття участі в складанні протоколу та супроводження працівника в ОНД для проведення медичного огляду (п.3 Наказу).

4)транспортування, у разі необхідності, затриманих до ОНД (п.4 Наказу).

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_6 про затримання позивача було повідомлено начальника цеху № 25, після чого позивачу було запропоновано зачекати за турнікетом. З наявного в матеріалах справи протоколу № 302 від 16.11.2012 р. також вбачається, що про затримання позивача було повідомлено тільки начальника цеху № 25.

Таким чином працівниками відповідача було виконано лише п.п.1.1. та 1.3. Наказу, які відносяться до "1-го етапу" огляду особи, яку підозрюють у перебуванні в стані сп'яніння, а саме: складено відповідний протокол (№ 302 від 16.11.2012 р.) та повідомлено керівника підрозділу, де працював позивач.

Заходи щодо супроводження особи, яка підозрюється у перебуванні в стані сп'яніння до медсанчастини, проведення експрес-діагностики в медсанчасті та негайне прибуття керівника підрозділу, робітника якого виявлено в стані сп'яніння, для прийняття участі в складанні протоколу та супроводження працівника в ОНД для проведення медичного огляду, в порушення приписів Наказу № 28 від 23.05.2012 р. та п. 8.13. Положення, відповідачем здійснено не було.

Відповідно до положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач 16.11.2012 р. не здійснив прогул без поважних причин, оскільки його незаконно не було допущено на підприємство.

Окрім того відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно до п.п.7.2., 7.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення. За прогул без поважних причин, за появу на роботі у нетверезому стані роботодавець може застосувати дисциплінарне стягнення передбачене в п.7.2 Правил аж до звільнення.

Також, у відповідності до ч.3. ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Оглянувши документи, на підставі яких відповідачем було прийнято наказ за № 141-01-С суд вважає, що застосування відповідачем до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення було передчасним, оскільки із зазначених документів не вбачається, що при винесені наказу, що оскаржується, відповідачем було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також попередню роботу працівника.

Посилання відповідача на службову записку від 15.01.2013 р. за № 04/4-21 та доповідну старшого табельника ОСОБА_5 від 23.11.2012 р., як на документи якими було враховано попередню роботу відповідача не заслуговує на увагу суду, оскільки останні ні чим не підтверджені, а тому їх не можна вважати належними доказами.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу №141-01-С від 10.12.2012 р. Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про порушення трудової дисципліни та поновлення позивача на посаді автоматника третього розряду у ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З довідки про середній заробіток відповідача, яка була надана відповідачем (№ 62 від 10.01.2013 р.) вбачається, що середній заробіток відповідача склав 2626,88 грн., середньоденний - 116,75 грн. З врахуванням роз'яснень п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та положень Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами) на користь позивача підлягає стягненню 5720,75 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з такого розрахунку:

- період за який підлягає стягнення середній заробіток - з 11.12.2012 р. по 19.02.2013 р. (49 робочих днів): 49 х 116,75 грн. = 5720,75 грн.

Відповідно до вимог ст. 2371 КЗпП України підлягає відшкодуванню й моральна шкода спричинена позивачу порушенням її законних трудових прав, що спричинило їй моральні страждання.

Розмір морального відшкодування визначає суд. Тому, враховуючи усі обставини справи та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір такого відшкодування в сумі 100 грн.

Відповідно до підп.2. п.3. ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст. 84 ЦПК України).

Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В порушення приписів вищезазначеної статті позивачем не було надано належних доказів на підтвердження понесення ним витрат на оплату правової допомоги адвоката в сумі 3000,00 грн., а тому останні стягненню з відповідача не підлягають.

Заперечення відповідача стосовно того, що позовну заяву було підписано неуповноваженою особою судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними матеріалами справи та положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору, віднести за рахунок Відповідача, згідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.14,60,62,212-214, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Визнати незаконним та скасувати наказ №141-01-С від 10.12.2012 р. Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" про порушення трудової дисципліни.

3.Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді автоматника третього розряду у ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект".

4.Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5720,75 грн.

5.Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в сумі 100,00 (сто) грн.

6.В решті - відмовити.

7.Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" в дохід держави 165,51 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення підписано 22.02.2013 р.

Суддя