РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16959/13-ц

пр. № 2/759/6428/13

28 листопада 2013 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Борденюка В.В.,

при секретарі: Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свою позовну заяву, позивач мотивує тим, що 15 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір будівельного підряду №15, відповідно до якого підрядник зобов'язався виконати ремонтно-будівельні роботи об'єктів нерухомого майна, а замовник зобов'язався прийняти і оплатити ці роботи. Позивач зазначає, що він належним чином виконав роботи, передбачені Договором будівельного підряду, однак Відповідач ці роботи не оплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 800 000,00 грн.

ОСОБА_2 заперечив проти позову та подав зустрічний позов про визнання права власності та просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги Відповідач зазначає, що, Позивач порушує і не визнає його право власності на спірне нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні основного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частина 1 ст. 64 ЦПК України встановлює, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 15.12.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір будівельного підряду №15

Відповідно до п. 1.1. Договору будівельного підряду №15, Підрядник (Позивач) зобов'язується виконати ремонтно-будівельні роботи наступних об'єктів нерухомого майна: нежитлова будівля, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до проектно - кошторисної документації, а Замовник (Відповідач) зобов'язується передати Підрядникові затверджену проектно - кошторисну документацію, прийняти Об'єкти та оплатити роботи.

Згідно Додатку № 1 до Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації, яка становила суму 800000,00 грн.

Відповідно до п. 1.7. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, строк завершення ремонтно-будівельних робіт Об'єктів - 30 липня 2013 року.

Відповідно до п. 1.9. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, власником Об'єктів до його здачі Замовнику є Підрядник.

Згідно п. 2.3. Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, кінцевий строк оплати Замовником Підряднику виконаних робіт не пізніше 30 березня 2014 року.

30 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано Акт виконаних робіт до Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року.

З Акту виконаних робіт від 30 липня 2013 року складеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що Сторони дійшли згоди, що хоча Підрядник і не в повному обсязі виконав умови Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012, оскільки вартість будівельних матеріалів непомірно зросла і подальше проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлової будівлі, літера «В», загальною площею 820,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - є економічно недоцільним, то Сторони не вважають себе більше зв'язаними умовами відповідного Договору і вважається, що Підрядник належним чином виконав ремонтно-будівельні роботи та часткову реконструкцію нерухомого майна: нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 було одержано від ОСОБА_1 Лист-вимогу, в якому він просить сплати заборгованість та зазначає, що у разі несплати заборгованості протягом 14 календарних днів, власність на об'єкти нерухомого майна переходить до нього. При цьому посилається на п. 2.4 Договору, де вказується, що у разі неоплати роботи Підрядника у встановлений Договором строк, власність на Об'єкти переходить до Підрядника.

Щодо вимог, заявлених за первісним позовом, то суд, вирішуючи спір у цій частині, виходить із такого.

Підставою подання позову було те, що Відповідачем не були оплачені роботи, які Позивач виконав за Договором будівельного підряду.

Однак, такі вимоги зустрічного позову суперечать нормам матеріального права і обставинам справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.3. Договору будівельного підряду № 7 від 15 серпня 2012 року, кінцевим строком оплати виконаних робіт є 30 березня 2014 року.

На день виставлення вимоги та розгляду справи цей строк ще не настав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги частково, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 1 ст. 331 ЦК України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Стаття 876 ЦК України встановлює, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Суд дійшов висновку, що у ОСОБА_2 виникло право власності на нерухоме майно: нежитлові будівлі (літери А, Б, В, Г, Д, Е, Ж) загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується Актом виконаних робіт від 30 липня 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлові будівлі: нежитлова будівля літера А, загальною площею 29,3 кв.м., нежитлова будівля літера Б, загальною площею 86,2 кв.м., нежитлова будівля літера В, загальною площею 35,8 кв.м., нежитлова будівля літера Г, загальною площею 42,8 кв.м., нежитлова будівля літера Д, загальною площею 54,0 кв.м., нежитлова будівля літера Е, загальною площею 55,2 кв.м., нежитлова будівля літера Ж, загальною площею 17,9 кв.м., а всього разом загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи те, що це право виникло у ОСОБА_2 на підставі договору будівельного підряду як на новостворене нерухоме майно і не визнається ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги в цій частині є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що на підставі Договору будівельного підряду № 15 від 15.12.2012 року, Позивач набув право власності на нежитлову будівлю, літера «В», загальною площею 820,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити як недоведеному, як і вимоги первісного позивача щодо стягнення боргу з ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 320, ст. 321, ч. 1 ст. 328, ст.ст. 392, 875, 876 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 60, 61, 64, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності на нежитлові будівлі: нежитлова будівля літера А, загальною площею 29,3 кв.м., нежитлова будівля літера Б, загальною площею 86,2 кв.м., нежитлова будівля літера В, загальною площею 35,8 кв.м., нежитлова будівля літера Г, загальною площею 42,8 кв.м., нежитлова будівля літера Д, загальною площею 54,0 кв.м., нежитлова будівля літера Е, загальною площею 55,2 кв.м., нежитлова будівля літера Ж, загальною площею 17,9 кв.м., а всього разом загальною площею 321,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 285,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, як на окремий об'єкт нерухомого майна

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду

СУДДЯ: