Справа № 0306/7548/2012
Провадження № 2/159/91/13
м. Ковель 31.01.2013
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючої судді Денисюк Т.В.
при секретарі Пухер Л.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
Також позивач просить виселити відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Грабовського, 9/2, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі Державної міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.
Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечила та одночасно подала заяву про зменшення позовних вимог в частині визначення суми заборгованості з урахуванням здійсненої відповідачем проплати та просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30.01.2013 року становить 7319,13 дол. США і складається з:
- 6208,13 дол. США заборгованості по тілу кредиту,
- 642,76 дол. США заборгованості за відсотками,
- 20,00 дол. США- заборгованості по комісії,
- 22,68 дол. США нарахована за останній місяць пеня,
- 31,29 дол. США та 394,27 дол.США штрафів згідно договору.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязаний надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та в належний строк.
В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Як вбачається з розрахунку заборгованості банком у звязку з порушенням ОСОБА_1 графіку повернення кредиту нараховано до стягнення станом на 30 січня 2013 року 7319,13 дол. США заборгованості, з яких: 6208,13 дол. США заборгованість по тілу кредиту, 642,76 дол. США заборгованість за відсотками, 20,00 дол. США- заборгованості по комісії, 22,68 дол. США - нарахована відповідно до п. 4.1 Договору пеня, 31,29 доларів США штрафу (фіксована частина), 394,27 доларів США штрафу (процентна ставка), а всього 425,56 доларів США штрафу.
Аналізуючи письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позивачем у відповідності до вимог законодавства та умов Договору визначена сума заборгованості по тілу кредиту, по відсотках, по комісії, а також вірно застосована відповідальність за порушення зобовязання у виді пені. Розрахунок є вірним та підтверджений матеріалами справи.
В той же час, не підлягає зарахуванню в суму заборгованості нараховані позивачем штрафи, оскільки: статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Таким чином, штраф та пеня є різновидами неустойки. Отже, сплата штрафу та пені за одне й те саме порушення договірних зобов'язань є подвійним застосуванням такого правового наслідку порушення зобов'язання як неустойка, тобто подвійним притягненням (застосуванням заходів) до цивільно-правової відповідальності, що є порушенням Конституції України.
Таким чином, станом на 30.01.2013 року заборгованість за даним кредитним договором становить 6893,57 дол. США і складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6208,13 дол. США , заборгованості за відсотками на суму 642,76 дол. США , заборгованості по комісії - 20,00 дол. США, пені на суму 22,68 дол. США .
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Аналочна норма закріплена сторонами в п.16.7.1 Іпотечного договору.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Згідно листа вимоги від 31.05.2011 року банк направляв відповідачам за вихідним № 30.1.0.0/2- 600 письмову вимогу-попередження про сплату заборгованості протягом 30 календарних днів.
Протягом встановлено строку вимога іпотекодержателя не була виконана, тому Банк набув право на звернення до суду з вимогою про накладення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень Закону України «Про іпотеку».
В силу ст. 39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:
- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
-заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
-спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону «Про іпотеку»;
-пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Вирішуючи питання про спосіб реалізації предмета іпотеки, суд керуючись положеннями ст.38 Закону України «Про іпотеку»та приймаючи до уваги п.22 Іпотечного договору вважає вимоги позивача щодо укладання від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем таким , що підлягає до задоволення.
В той же час не відповідають положенням зазначеного законодавства вимога позивача про надання дозволу на проведення дій щодо коригування технічної документації на житло відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, а тому в цій частині позову слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про виселення відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Грабовського, 9/2, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі Державної міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Таким чином, виселення відповідачів можливо лише після звернення судом стягнення на предмет іпотеки за умови відмови добровільно звільнити житлове приміщення протягом тридцяти днів, після отримання вимоги про звільнення приміщення. А тому за таких обставин, дана вимога не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 550,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 33, 35, 38, 39,40, 42 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошені - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, відповідачами протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може бути подано заяву про перегляд заочного рішення.

Головуюча:ОСОБА_5