АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/2090/6404/2012р Головуючий 1 інст.-Руднєва О.О.
Доповідач - Карімова Л.В.
Справа:№2-8284/2011р.
Категорія - відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, представника Державної податкової служби України в Харківській області Удовіченка Костянтина Ігоровича та представника Державної казначейської служби України Мельниченка Віталія Сергійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової служби України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 2 500 000 грн. за рахунок коштів державного бюджету з поточних рахунків Державного казначейства України відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України».

Посилався на те, що з лютого 1992 року по грудень 1998 року він займав посаду генерального директора спільного підприємства «Метасл ЛТД».

У серпні 1998 року за постановою слідчого слідчого відділу ДПІ в місті Харкові його було притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі, що була порушена за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 148-2, ч.2 ст. 165 КК України в редакції 1960 року.

У грудні 1999 року за постановою слідчого СВ СДПІ в м. Харкові його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 167 КК України.

27 серпня 2002 року слідчим було винесено подання, затверджене заступником прокурора міста Харкова про закриття провадження у справі у зв'язку з декриміналізацією.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2003 року порушену проти нього кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 148-2 КК України, було закрито за відсутністю в його діях складу злочину, і ця постанова після її оскарження в апеляційному та касаційному порядку набула законної сили .

Позивач посилається на те, що у результаті незаконних дій посадових осіб Державної податкової адміністрації у Харківській області він зазнав суттєвих моральних втрат, життєвих стосунків та зв'язків, і це негативно вплинуло на стосунки з оточуючими його людьми, відобразилося на роботі з іноземними партнерами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.09.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.11.2010 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011 року вищевказані судові ріщення у справі скасовано і справа передана на новий розгляд до Дзержинського районного суду м. Харкова.

При новому розгляді справи ОСОБА_3 вищевказані позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів: Державної податкової служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України позовні вимоги не визнали, вважали за необхідне закрити провадження у справі у зв'язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_3 неодноразово були предметом розгляду суду та вирішені рішенням Дзержинського районного суду м . Харкова від 22.01.2007 року.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Держаної Податкової Служби України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.08.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: на його користь стягнуто з Державної казначейської служби України у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням кримінальної справи № 20980056 за ч.2 ст. 167 КК України 1960 р. в сумі 20 000 грн. В іншій частині позову -відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2012 року виправлені описки у вказаному рішенні суду в частині зазначення залученого у якості співвідповідача Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі, стягнувши на його користь з Державної податкової служби України у Харківській області та Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Держаної Податкової Служби України з кожного відповідача по 1 250 000 грн., а загальну суму позову - 2 500 000 грн. у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди стягнути за рахунок коштів державного бюджету з рахунків Головного управління державної казначейської служби України відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Зазначає, що районним судом не враховані надані ним докази тяжкості спричинених йому моральних страждань, а визначений судом розмір у відшкодування моральної шкоди менше розміру, передбаченого законодавством., що регулює ці правовідносини. В резолютивній частині оскаржуваного рішення не зазначено яку ж саму суду треба стягнути з відповідачів, винними діями яких йому спричинена моральна шкода.

В апеляційних скаргах представників Державної казначейської служби України та Державної податкової служби у Харківській області ставиться питання про скасування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.08.2012 року у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими, їх невідповідністю обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що для виникнення права на відшкодування шкоди самої підстави закриття кримінальної справи за ч.3 ст. 213 КПК України недостатньо, необхідно враховувати положення статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» для встановлення незаконності в діях органів слідства.

Вважають, що ОСОБА_3 не надано до суду доказів на підтвердження понесених ним моральних страждань.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

ОСОБА_3 з лютого 1992 року до грудня 1998 року працював на посаді генерального директора спільного підприємства «Метасл ЛТД».

У серпні 1998 року за постановою слідчого СВ ДПІ в місті Харкові ОСОБА_3 було притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі, що була порушена за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 148-2, ч.2 ст. 165 КК України в редакції 1960 року.

У грудні 1999 року за постановою слідчого СВ СДПІ в м. Харкові ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 167 КК України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.08.2003 року закрито провадження у кримінальній справі за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 148-2 КК України. Вказана постанова після її оскарження в апеляційному та касаційному порядку набула законної сили .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2007 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої йому притягненням до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 148-2 та ч.2 ст. 165 КК України. Вказане рішення набуло законної сили і не скасовано в установленому законом порядку.

Задовольняючи частково позов за цією справою, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення прав ОСОБА_3 необґрунтованим притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 167 КК України, підтверджуються матеріалами кримінальної справи, яка була закрита за недоведеністю вини ОСОБА_3 у скоєнні злочину ( за ч. 2 ст. 213 КПК України).

При цьому районний суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представників відповідачів про те, що закриття провадження у справі за ч.2 ст.213 КПК України не є закриттям справи за реабілітуючою ознакою.

Такий висновок районного суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом першої інстанції обґрунтовано на підставі п.2 ст. 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду " визначено, що ОСОБА_3 має право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з закриттям кримінальної справи за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 4 вищевказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Районним судом на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції обґрунтовано зроблений висновок про те, що відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» органи досудового слідства не виносили постанови щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди або відмови у винесенні такої постанови.

Доводи ОСОБА_3, що він неодноразово звертався до органів Державної податкової адміністрації, які відмовили йому у виконанні вищевказаних вимог закону не підтверджується матеріалами справи, в тому числі й відповіддю Спеціалізованої ДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Харкові від 13.09.2005 року. № 41/с/09-010, наданої позивачем як додаток № 17 до позовної заяви (а.с. 20).

Судова колегія вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 визначена судом першої інстанції з урахуванням встановленого та доведеного позивачем обсягу порушених його прав, наданих доказів та з урахуванням вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»та п. 8, 17 Положення про застосування цього Закону про те, що розмір сум для відшкодування, передбачених цими нормативними актами, в основному, визначається на момент вчинення незаконних дій (крім визначення вартості конфіскованого майна).

Доводи апеляційних скарг сторін були предметом розгляду суду першої інстанції і цим доводам дана належна правова оцінка.

Судова колегія вважає, що рішення районного суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, представника Державної податкової служби України в Харківській області та представника Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: