Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/4305/13-ц
Провадження № 2/270/1746/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року Центрально-Міський
районний суд м. Макіївки Донецької
області в складі: головуючого – судді
Андрюшиної Л.А. при секретарі Свіягіній
О.Е., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Макіївці
цивільну справу за позовом

комунального підприємства
«Макіївтепломережа»

до ОСОБА_1

про стягнення
заборгованості по оплаті послуг за
відпущену

теплову
енергію ,-

В С Т
А Н О В И В:

КП «Макіївтепломережа» звернулося
до суду з позовом про стягнення з
відповідачки ОСОБА_1 заборгованості по
оплаті послуг за відпущену теплову
енергію, мотивуючи свої вимоги тим,
позивач є виробником теплової енергії,
яка надається через приєднану
комунальну мережу до зовнішнього
обрізу будинку, розташованого за
адресою: м. Макіївка, вул. ВЛКСМ, буд. 7.
Відповідачка ОСОБА_1, що мешкає у
квартирі № 17, вище вказаного будинку, є
споживачем теплової енергії та має
особовий рахунок № 61/322. Але,
відповідачка, яка є власником квартири,
своєчасно не сплачувала комунальні
послуги, у зв’язку з чим за період з
01.11.2006 року по 01.-5.2012 року на особовому
рахунку ОСОБА_1 утворилась
заборгованість за спожиту теплову
енергію в сумі 12016,06грн., яку просять
стягнути на їх користь, зазначаючи, що
раніше вони зверталися до суду із
заявою про видачу судового наказу,
однак на підставі ухвали суду їм було
відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання та роз’яснено право
звернення до суду у позовному
проваджені.

Представник позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
їх задовольнити. Пояснення в
обґрунтування позовних вимог дала
аналогічні тим, що викладені в позовній
заяві та додатково зазначила, що на
нового власника квартири, у зв’язку з
її продажем, був відкритий новий
особовий рахунок, заборгованості по
якому не має, але особовий рахунок, який
раніше був відкритий на відповідачку
до теперішнього часу не закритий, так
як на ньому мається заборгованість, яка
виникла у той період, коли відповідачка
проживала у цій квартирі. В подальшому
представник позивача в судове
засідання не з’явився. Про день та час
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином. Суду
надана заява з проханням справу
розглянути у відсутності представника.
Позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала в
повному обсязі, та суду пояснила, що
05.05.2012 року між нею та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі – продажу
квартири № 17, яка розташована в будинку
№7 по вулиці ВЛКСМ в м. Макіївка, та
ОСОБА_3 зобов»язався погасити
заборгованість по оплаті послуг за
відпущену теплову енергію, яка
утворилася раніше, що підтверджується
його розпискою. В подальшому
відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання
не з»явилася. Про день та час розгляду
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином. Суду надала заяву з
проханням справу розглянути за її
відсутності. Позовні вимоги не визнає в
повному обсязі, та просить відмовити в
задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання» споживач теплової
енергії – фізична або юридична особа,
яка використовує теплову енергію на
підставі договору. Як встановлено в
судовому засіданні та не оспорюється
сторонами, договір між ними не був
укладений, але суд вважає доведеним той
факт, що позивач поставляє теплову
енергію до будинку відповідача, а в
подальшому теплова енергія
розподіляється по будинку житловим
органом. Судом встановлено, що
постачання теплової енергії
здійснюється позивачем КП
«Макіївтепломережа» до вводу в будинок
і ці мережі перебувають на балансі
позивача, а мережі внутрішньобудинкові
- на балансі житлового органу, який
здійснює їх обслуговування. Межею
розподілу балансової і
експлуатаційної відповідальності
приймається обріз будинку, або межа
балансової належності.

Згідно п.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
споживач зобов’язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, своєчасно
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом. Сторонами визнано, що договір
між ними не був укладений, але суд
вважає доведеним факт того, що позивач
поставляє теплову енергію до будинку
відповідачів, в подальшому теплова
енергія розподіляється по будинку
житловим органом на балансі якого
перебуває цей будинок. Разом з тим,
відповідно до вимог ст. 24 Закону
України «Про теплопостачання»
основним обов’язком споживача
теплової енергії, серед інших, є
своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії, тобто
укладання договору є також і
обов’язком споживача, а не лише
теплопостачальника, в зв’язку з чим
відсутність письмового договору при
фактичному надані послуг не звільняє
споживача від її оплати.

У відповідності зі ст. 526 ЦК
України зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору і вимог інших актів
цивільного законодавства. Згідно ст. 525
ЦК України одностороння відмова від
зобов"язання не допускається.

Відповідно до копії особового
рахунку № 61-322 відповідачка ОСОБА_1 була
власником квартири № 17, розташованій в
будинку № 7 по вулиці ВЛКСМ в м.
Макіївці/а.с.4/.

Зі змісту договору від 10 березня 2010
року № 31/322 про розстрочення
заборгованості та своєчасну сплату
поточних платежів за послуги з
теплопостачання вбачається, що між
позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 був
укладений договір згідно до якого
відповідачка, на момент його укладення,
визнала суму заборгованості, що
утворилася станом на 01.03.2010 року у
розмірі 6147,72грн. і зобов’язалася
погашати її поступово протягом 36
місяців у розмірі по 170,77грн.
щомісячно/а.с.20-21/. Разом з тим, з копії
розрахунку заборгованості вбачається,
що відповідачкою умови вище вказаного
договору про розстрочення
заборгованості не виконані. Згідно
п.3.2., 3.3.2 укладеного між сторонами
договору, позивач має право приймати
рішення про дострокове розірвання
договору про розстрочення та стягнення
заборгованості у разі невиконання
відповідачем зобов»язань передбачених
п. 3.4.1 цього договору протягом 3 місяців.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу, до
нового строку не зараховується. Таким
чином, суд вважає, що зобов»язана особа,
а саме споживач теплової енергії
ОСОБА_1, уклавши і підписавши вище
зазначений договір про розстрочення
заборгованості та своєчасну сплату
поточних платежів за послуги
теплопостачання, не заперечуючи в
ньому факту того, що раніше утворилась
заборгованість, вчинила дії, що
свідчать про визнання саме нею боргу за
надані послуги по постачанню теплової
енергії, а тому перебіг позовної
давності був перерваний з часу
укладання зазначеного договору і
розпочався заново.

Відповідно до розрахунків наданих
позивачем, підтверджений факт
наявності заборгованості по оплаті
відповідачкою ОСОБА_1 наданих послуг за
відпущену теплову енергію за період з 01
листопада 2006 року по 01 травня 2012 року
включно і загальна сума заборгованості
становить 12016,06грн./а.с.6-10/.

З договору купівлі – продажу квартири
від 05 травня 2012 року вбачається, що між
відповідачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був
укладений договір відповідано до якого
останній придбав квартиру №17, яка
розташована в будинку №7 по вулиці
ВЛКСМ в м. Макіївка. Зі змісту цього
договору вбачається, що продавець
(ОСОБА_1А.) зобов’язується крім іншого,
нести обов’язок по утриманню квартири
(оплаті всіх належних платежів), а також
підтримувати вказаний стан квартири до
моменту її фактичного звільнення/а.с.33/.

З розписки ОСОБА_3 від 05.05.2012 року
виданої ОСОБА_1 вбачається, що він
зобов’язався погасити заборгованість
по тепломережі в сумі 11800грн. в
придбаній ним квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 у піврічний строк(а.а.32).

Згідно листа КП «Макіївтепломережа»
надісланого 10.09.2012 року на адресу
ОСОБА_3, останньому було повідомлено, що
за адресою: АДРЕСА_2 на його ім.»я з
05.05.2012 року відкритий новий особовий
рахунок № 3220 код 61. Заборгованості по
даному особовому рахунку станом на 01
жовтня 2012 року не має, що
підтверджується довідкою КП
«Макіївтепломережа»(а.а.37,38).

Аналізуючи надані по справі докази, у
їх сукупності, суд прийшов до висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог у повному обсязі, оскільки в
судовому засіданні було встановлено,
та підтверджено наданими суду
належними доказами, що заборгованість
відповідачки ОСОБА_1 по оплаті послуг
за відпущену теплову енергію
утворилася за період з 01.11.2006 року по
01.05.2012 року, тобто до укладення договору
купівлі – продажу, який був укладений
05.05.2012 року. Відповідно до цього
договору, ОСОБА_1 зобов’язалася крім
іншого, нести обов’язок по утриманню
квартири (оплаті всіх належних
платежів). Разом з тим, п.15 зазначеного
договору передбачено, що в разі
наявності недоліків квартири або
заборгованості за комунальними та
іншими платежами сторони
зобов’язуються виписати їх в окремий
погоджений ними документ, який є
обов’язковим для виконання. Отже,
враховуючи, що у самому договорі
купівлі-продажу квартири не було
обумовлено, що покупець ОСОБА_3 покупає
квартиру разом з усіма боргами по
комунальним послугам і бере на себе
обов’язок щодо їх погашення, тобто не
було обумовлена відповідальність
сторін, щодо сплати заборгованості по
комунальним послугам, суд приходить до
переконання, що саме відповідачка
ОСОБА_1, яка була власником квартири, на
той період часу коли виникла
заборгованість по сплаті за відпущену
теплову енергію повинна відповідати за
цим позовом, а в подальшому, враховуючи
домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка
була ними досягнута при укладанні
останнім розписки щодо його обов’язку
погасити виниклу заборгованість, у
ОСОБА_1 виникне право вирішувати цей
спір саме з ним та вимагати від ОСОБА_3
виконання взятого на себе
зобов’язання.

Судом встановлено, що раніше КП
«Макіївтепломережа» зверталося у
січні 2013 року до суду з заявою про
видачу судового наказу, у прийнятті
якого на підставі ухвали суду від 21
лютого 2013 року було відмовлено і таким
чином, строк позовної давності був
перерваний подачею до суду заяви про
видачу судового наказу. Отже, строк
позовної давності звернення до суду,
який розпочався спочатку, з моменту
укладання 10 березня 2010 року
відповідачкою ОСОБА_1 договору про
розстрочення заборгованості, не
порушений позивачем на час звернення
до суду 11.07.2013 року, а тому позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Крім того, у відповідності зі
ст.88 ЦПК України, стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Таким чином, з відповідачки на
користь позивача також необхідно
стягнути судовий збір у розмірі 229,40грн.
сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 257, 264 ч.1,3,525,526 ЦК
України, п.3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10,
11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України , суд –

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги комунального
підприємства «Макіївтепломережа»
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
комунального підприємства
«Макіївтепломережа» заборгованість по
оплаті послуг за відпущену теплову
енергію за період з 01 листопада 2006 року
по 01 травня 2012 року в сумі 12016,06грн., а
також судовий збір у розмірі 229,40грн., а
всього стягнути 12245,46грн./дванадцять
тисяч двісті сорок п»ять грн./ 46коп..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення, а особи, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Андрюшина Л.А.