АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1355/2013 Головуючий в І інстанції : Крапівіна О.П. Категорія: 37 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року жовтня місяця 28 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

встановила:

В березні 2011 року ОСОБА_7 звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_8 був власником будинку №50 розташованого по вул. Інтернаціональній в м. Генічеську. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але дізналась, що 17.07.2006 року заповів все майно своєму братові ОСОБА_6. Вважаючи такий заповіт недійсним з тих підстав, що батько тривалий часу зловживав спиртними напоями, перебував на обліку у лікаря нарколога з діагнозом хронічний алкоголізм та не в повній мірі міг відповідати за свої дії просила суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, який посвідчено 17.07.2006 року приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 1224 .

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 04 березня 2013 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, який посвідчено 17.07.2006 року приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 1224. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судові витрати в сумі 54 гривни та витрати на проведення експертизи в сумі 1215,17 грн.

ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_7 є рідною донькою ОСОБА_8, який помер 06.09.2010 року.

17 липня 2006 року ОСОБА_8 склав та нотаріально посвідчив заповіт, яким належну йому частину житлового будинку за адресою м. Генічеськ, вул.Інтернаціональна,50, заповів ОСОБА_6 (а.с.52).

ОСОБА_7 оспорила дійсність заповіту, складеного ОСОБА_8 17.07.2006 року на користь відповідача з тих підстав, що спадкодавець на день складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, також зазначала, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати заповіт, тому заповіт посвідчено з порушенням вимог закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при складанні ОСОБА_8 заповіту на користь ОСОБА_6 волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані по справі докази свідчать про те, що в момент складення заповіту він не в повній мірі розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

В основу свого рішення суд поклав пояснення позивача, покази свідків та висновки посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної 31.01.2013 року комунальним підприємством Херсонська обласна психіатрична лікарня, відповідно до яких ОСОБА_8 у період підписання заповіту 17.07.2006 року мав ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю у вигляді виражених розладів особистості та поведінки (хронічний алкоголізм 3-ї стадії з проявами токсичної енцефалопатії та алкогольної деградації особистості) і в момент підписання заповіту не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На підставі викладеного, суд керуючись ст. 1257 ЦК України, як спеціальною нормою, відповідно до якої, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так, керуючись при вирішенні спору ч.2 ст.1257 ЦК України, як підставою для визнання заповіту недійсним суд не врахував, що визнання заповіту недійсним відповідно до зазначеної підстави пов'язане з наявністю чи відсутністю вільного волевиявлення заповідача, яке не відповідало його дійсним намірам внаслідок помилки, обману, насильства або тяжкої обставини (ст.ст.229, 230, 231, 233 ЦК України), або вчинення заповіту дієздатним спадкодавцем, коли він не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними (ст.225 ЦК України).

Оскільки вищезазначена посмертна судово-психіатрична експертиза від 31.01.2013 року не містить категоричних висновків, щодо абсолютної неспроможності заповідача при складані заповіту розуміти значення своїх дій та керування ними, а доказів що волевиявлення заповідача не відповідало його дійсним намірам внаслідок помилки, обману, насильства, суду не надано, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання заповіту недійсним.

Крім того, відповідно до висновку повторної посмертної судовопсихіатричної експертизи № 308а/383а від 08.07/15.07.2013р. проведеної обласним центром судово-психіатричної експертизи Донецької облдержадміністрації ОСОБА_8 в період підписання заповіту 17.07.2006 року за психічним станом міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 172-186).

Позивачем також не доведено суду, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати заповіт. Надані позивачем докази стосовно проведеної ОСОБА_8 в 1992 році хірургічної операції та лікування правого ока не свідчать про неможливість ним в період підписання заповіту 17.07.2006 року прочитати заповіт. Крім того, позивачем не заявлялось про нікчемність заповіту з вказаної підстави.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішені спору неповно зясував обставини справи та дав їм невірну оцінку, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до п.1,2,4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та відмовою в задоволенні позову понесені відповідачем та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 57,35 грн. при подачі апеляційної скарги та витрати, повязані з проведення повторної судової експертизи в сумі 3595 грн., підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.1248, 1257 ЦК України та керуючись ст.ст.303, 307, п.п.1,2,4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04 березня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 57,35 гривен та вартість проведення судової експертизи в сумі 3595 гривен.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: