Справа № 1416/7944/12
Номер провадження 2/489/208/13
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2013 року місто ОСОБА_1

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» про визнання звільнення незаконним, зобовязання вчинити певні дії, стягнення компенсації та моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект», мотивуючи свої вимоги тим, що наказом від 05.09.2012 його звільнено з роботи з посади старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів у звязку з скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення з роботи незаконним і таким, що грубо порушує його конституційне право на працю.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним звільнення його з посади старшого інспектора-керівника групи управління кадрів у звязку із скороченням штату, зобовязати адміністрацію ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» поновити його на посаді старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів, стягнути з відповідача в рахунок компенсації за час вимушеного прогулу 1931 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та зобовязати відповідача видати йому нову трудову книжку в звязку з внесенням в існуючу незаконних записів, які порочать його ділову репутацію.

05.11.2012 позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2012 по 05.11.2012 у розмірі 3 862 грн.

В грудні 2012 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати незаконним звільнення його з посади старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів у звязку із скороченням штату, зобовязати відповідача поновити його на посаді старшого інспектора-керівника групи Управління кадрів, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.09.2012 по 12.12.2012 у розмірі 5 632,08 грн. та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав свій позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені ним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, вважав його таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, надала суду письмові заперечення проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Наказом Генерального директора ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 01.06.2012 за № 174-01-П було прийнято рішення про скорочення з 05.09.2012 штатну одиницю старшого інспектора-керівника групи в управлінні кадрів, створено комісію для розгляду переважного права залишення на роботі. Вказаний наказ погоджено з головою профкому ОСОБА_4 та керівниками інших відповідних підрозділів.

12.06.2012 комісія по розгляду переважного права прийшла до висновку про неможливість розгляду питання, оскільки вказана штатна одиниця є єдиною, про що було складено протокол.

12.06.2012 позивачу було надано для ознайомлення наказ про скорочення штату від 01.06.2012 за № 174-01-П та перелік вакансій. ОСОБА_2 відмовився підписувати вказаний наказ про що, було складено акт та обставини засвідчені підписами працівників підприємства та позивачем (а. с. 74). При цьому позивач взяв з собою наказ для прийняття рішення, і як зазначено в акті знайомився з переліком вакансій, однак отримав відмову в наданні йому переліку з собою.

Як пояснив допитаний в якості свідка ОСОБА_5 у звязку з тим, що вакансії змінюються щоденно, позивачу було запропоновано ознайомитись з актуальним переліком. Надавати йому перелік із собою було не доцільно оскільки вакансії могли змінитися. Також пояснив, що актуальною інформацією щодо переліку вакансій на підприємстві володіє начальник бюро обліку особового складу, яка надає ці відомості будь-якому працівнику підприємства, на їх звернення.

Відповідно до акту від 12.06.2012 ОСОБА_2 було також надано для ознайомлення наказ № 188-01-П про вивільнення персоналу, попередження про вивільнення та перелік вакансій, однак позивач ознайомившись відмовився підписувати вказані документи.

30.05.2012 начальник УНОПиЗ звернувся до голови профспілкового комітету та повідомив про ініціативу скорочення посади, яку займає ОСОБА_2 Відповіддю від 31.05.2012 за № 108 голова профспілкового комітету ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_2 не є членом профспілки, а тому його звільнення можливе без погодження (а. с. 36). 22.08.2012 директор по персоналу та НТІ ОСОБА_6, на якого було покладено контроль за виконанням наказу № 174-01-П від 01.06.2012, звернувся до голови цехового профспілкового комітету. Відповідно до виписки з протоколу цехового комітету профспілки управління кадрів № 22 від 29.08.2012 надано згоду на звільнення ОСОБА_2 у звязку із скороченням штату (а. с. 73). Протоколом № 18 від 20.06.2012 ОСОБА_2 було прийнято у члени профспілки (а. с. 165).

03.09.2012 позивачу ОСОБА_2 знов було запропоновано перелік вакантних посад, однак він від них відмовився про що було складено акт, який позивачем підписаний. Як вбачається з пояснень позивача одна з посад йому підходила, однак подзвонивши керівнику підрозділу в якому існує ця вакансія він дізнався, що її не має або вона недозавантажена та може бути скорочена. Суд вважає, що позивач помилково не погодився на запропоновану вакансію, оскільки саме роботодавець несе відповідальність за відповідність наданого переліку вакансій дійсності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається з пояснень представника відповідача ОСОБА_2 працював на посаді старшого інспектора-керівника групи управління кадрів у бюро, що займалося трудовою дисципліною. Вказане бюро було ліквідовано, позивача звільнено. Однак, на виконання рішення суду ОСОБА_2 було поновлено на посаді, хоча функції які він виконував були перерозподілені між іншими службами. Вказане підтверджується наказом від 05.09.2008 за № 18 (а. с. 101) та протоколом від 27.04.2012 за № 1/27 (а. с. 143).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці у звязку з чим виникла необхідність у скорочення штату.

Відповідно до протоколу від 27.04.2012 за № 1/27 (а. с. 143) в присутності позивача обговорювалось питання недозавантаженості його посади, пропонувалось йому розглянути варіанти переходу на іншу посаду, на неповний робочий день або звільнення у звязку із скороченням. Двічі після ознайомлення з наказом про скорочення штату позивачу пропонувались вакантні посади, однак він відмовився. Позивач не був позбавлений можливості у період з 12.06.2012 до 05.09.2012 самостійно звернутися до бюро обліку особового складу зясувати наявність вакантних посад та обрати таку, яка йому підходила б.

Позивач вказує, що йому не надали переважного права на залишення та не звільнили замість нього його підлеглу ОСОБА_7 Однак з матеріалів справи вбачається, що наказом від 25.05.2012 за № 1582-08-К ОСОБА_7 було звільнено (а. с. 94), а її посада після звільнення скорочена (а. с. 181).

Посилання позивача на те, що йому після поновлення на роботі не надали облаштоване належним чином робоче місце, не можуть бути прийняті судом, оскільки це не стосується предмету спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем при звільненні позивача у звязку із скороченням штату було дотримано вимоги Кодексу законів про працю щодо вивільнення працівників та звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про зобовязання відповідача видати нову трудову книжку не підлягають задоволенню оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. Чинним законодавством не передбачено видачу нової трудової книжки, натомість у випадку поновлення на роботі або виявлення інших помилок у трудовій книжці в неї вносяться записи відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України

від 29 липня 1993 року N 58.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» про визнання звільнення незаконним, зобовязання вчинити певні дії, стягнення компенсації та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв