АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Корчевний Г.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року в цивільній справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа для повного виконання майнових зобов»язань відносно ОСОБА_1, колегія суду -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Відділ державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києві звернулись до суду із поданням, в якому просили вирішити питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

В обґрунтування вказаного подання зазначили, що на виконанні УВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 92 000 (дев»яносто дві тисячі) грн. 00 хв.

Вказали, що 30 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника, однак згідно відповіді УДАІ за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно відповіді ГУ Держземагенства у Київській області земельні ділянки за боржником не обліковуються, згідно відповіді ДПІ боржник на обліку в органах ДПС не перебував та відкритих рахунків не мав та згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку інформація про реєстрацію власності на ім»я ОСОБА_1 - відсутня.

26 червня 2013 року та 23 липня 2013 року ОСОБА_1 сплачено грошові кошти у загальній сумі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Зазначали, що оскільки, боржник ОСОБА_1 має майнові зобов«язання перед ОСОБА_2, а тому є необхідність тимчасове обмежити боржника ОСОБА_1, що проживає за адресою м. Київ. АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання майнових зобов»язань.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить суд апеляційної інстанції ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не доведено посилання державного виконавця на те, що він ухиляється від виконання рішення суду, крім того застосування такого заходу як обмеження у виїзді за кордон є необґрунтованим, оскільки такі відрядження по роботі за кордон і являються основним його заробітком.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що у жовтні 2013 року Відділ державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києві звернулись до суду із поданням, в якому просили вирішити питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, у зв»язку з невиконанням в добровільному порядку боржником судового рішення, яким стягнуто з урахуванням судового збору з апелянта 92 000 (дев»яносто дві тисячі) грн.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, виходив з того, що останній рішення суду в добровільному порядку не виконував, борг в повному обсязі не сплачений, та керувався п. 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, оскільки боржник ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте, колегія суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не ухилявся від виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2013 року, що підтверджується квитанціями № Q 105068996 від 26.06.2013 року, № Q 105079551 від 23.07.2013 року, № Q 105090294 від 02.09.2013 року, № Q 10878660 від 23.10.2013 року про сплату грошових коштів на рахунок ВДВС України Дарницького РУЮ у м. Києві у загальній сумі 10 000 (десять тисяч) грн., про що державний виконавець не зазначав.

Крім того, колегія суду звертає увагу, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу підтвердження застосування державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, окрім лише направлення запитів до відповідних органів з метою виявлення майна боржника.

Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що виїзд за кордон для боржника є необхідною умовою для отримання прибутку, оскільки являється його безпосереднім трудовим бов»язком у в СП ТОВ «Кримська енергетична компанія» та в «Джі-група».

Колегія суду, приймає до уваги посилання апелянта на те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина - син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 із громадянкою ОСОБА_4, які всі разом орендують житло, що потребує додаткових витрат.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України - до виконання зобов»язань за рішенням суду.

Згідно п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього рішення суду.

Відповідно до «Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховоного суду України від 01.02.2013 року визначено, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Отже, колегія суду виходячи із вищевикладеного приходить до висновку, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду першої інстанції, що підтверджується квитанціями, а також зазначає, що таке обмеження у виїзді за межі України є необгрунтованим, оскільки являється частиною трудових обов»язків апелянта.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року - скасувати та ухвалити нову ухвалу наступного змісту.

У поданні державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді