Справа №1805/8429/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко
Номер провадження 22-ц/788/750/13 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного м.Суми 22 лютого 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа- Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради

про вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 22 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю.

Позов ОСОБА_6 задоволено.

Вселено ОСОБА_6 в квартиру з адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - ОСОБА_6 відмовити.

При цьому зазначають, що починаючи з 2006 року, після розлучення ОСОБА_6 сама добровільно залишила спірну квартиру і весь цей час проживає у інших помешканнях, в тому числі в належному їй на праві особистої приватної власності житловому будинку у м. Суми по вул. Кощія, 8, у свого нового чоловіка ОСОБА_7, у своїх співмешканців, друзів, знайомих та у притулку для безпритульних осіб. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, постійно пиячить, ніде не працює та вештається по смітниках, де збирає різний мотлох та несе його додому.

Вказують, що права користування спірною квартирою її ніхто не позбавляв і всі заяви ОСОБА_6 до органів внутрішніх справ були виключно з приводу влаштованих нею самою сварок та бійок, а не з приводу спільного проживання у квартирі.

Вважають, що не можуть слугувати доказом того, що відповідачка не втрачала інтересу до спірної квартири переоформлення нею на себе у 2008 році особистого рахунку на сплату комунальних послуг та укладання нею у 2004 році договору про реструктуризацію заборгованості на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки весь тягар погашення заборгованості повністю ліг на плечі чоловіка, який навіть не знав про розірвання з ним шлюбу.

Вважають, що у суду не було підстав для задоволення позову ОСОБА_6 та відмови в задоволенні їх позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, місцевий суд з урахуванням положень ст.60 ЦПК України та ст.ст. 71,72 ЖК України, дійшов до висновку, що позивачі не надали суду доказів стосовно того, що ОСОБА_6 не проживає в АДРЕСА_1 понад встановленого законом строку, без поважних причин.

Тоді як з наданих відповідачем доказів вбачається, що вона не проживає в спірному приміщенні з грудня 2011 року у зв'язку з тим, що позивачі створюють їй у цьому перешкоди і вона фактично позбавлена можливості реалізувати своє законне право на проживання. В той же час ОСОБА_6 бере участь в утриманні вказаного спірного приміщення, оскільки частково сплачує комунальні послуги.

Колегія суддів знаходить висновок таким, що відповідає зібраним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У грудні 2011 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в квартирі АДРЕСА_1, яка знаходиться у комунальній власності, зареєстрована відповідачка ОСОБА_8- колишня дружина позивача ОСОБА_2 та матір інших позивачів. Оскільки подружнє життя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не склалося, з 2006 року відповідачка без поважних причин в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не бере, а тому просили визнати її такою, що втратила право на користування вищезазначеним жилим приміщенням.

13 лютого 2012 року заочним рішенням позовні вимоги задоволені, ОСОБА_6 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

15 травня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що проживати у спірній квартирі АДРЕСА_1, не має змоги, оскільки в грудні 2011 року відповідачі вигнали її з житла, без належних їй речей та документів, змінили замок в квартирі та не впускають її у квартиру, в яку просила її вселити.

27 червня 2012 року ОСОБА_6 подала до місцевого суду заяву про перегляд та скасування заочного рішення суду, посилаючись на те, що про слухання справи їй не було відомо, судових повісток вона не отримувала. А про наявність заочного судового рішення вона дізналась 21 червня 2012 року у судовому засіданні під час слухання справи за її позовом про вселення.

Ухвалою суду від 19 липня 2012 року скасовано заочне рішення і 27 серпня 2012 року справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення об'єднані в одне провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, чотирьохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 є комунальною власністю, та надавалася, згідно з ордером від 26 липня 1990 року на сім'ю: подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_6, їх дітей ОСОБА_9.(ОСОБА_5), ОСОБА_10 (ОСОБА_3), ОСОБА_11, ОСОБА_4 (а.с.7).

В квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13С.(а.с.16).

Шлюб між ОСОБА_2, ОСОБА_6 розірваний за рішенням суду від 18 жовтня 2005 року (а.с.46), після чого 02 грудня 2005 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 (а.с.47).

ОСОБА_6 на праві приватної власності належить будинку по вул.Кощія-8 в м. Суми.

Як вбачається з довідки, виданої Зарічним районним відділом м.Суми Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області №67 від 24 січня 2012 року, в будинку по АДРЕСА_3 01 липня 2009 року сталася пожежа (а.с.106), та як встановлено судом першої інстанції, на даний час цей будинок не відремонтований, до попереднього, придатного для проживання стану не повернутий.

Протягом тривалого часу між сторонам існують неприязні стосунки та відбуваються конфлікти з приводу спільного проживання у спірній квартирі, про що свідчать чисельні звернення ОСОБА_6 до органів міліції із заявами, за наслідками розгляду яких проводилися перевірки, але кримінальна справа не порушувалася, заявнику було рекомендовано звертатися до суду.

Так, 26 квітня 2011 року, 28 квітня 2011 року ОСОБА_6 зверталась із заявами до Зарічного відділу міліції, у яких просила застосувати заходи до її родичів - колишнього чоловіка і дітей, які створюють неможливі умови проживання в квартирі, заподіюють фізичну біль.

28 квітня 2011 року зафіксоване її звернення до урядової гарячої лінії, у якому йдеться про те, що колишній чоловік не пускає до помешкання.

У матеріалах справи є лист на ім'я ОСОБА_6 з У МВС України в Сумській області від 04 липня 2011 року, в якому йдеться про те, що Управлінням МВС України в Сумській області за дорученням МВС України розглянуто її звернення від 24.06.2011 року до Президента України з приводу побиття колишніми членами родини та неможливості потрапити та проживати у своїй квартирі (а.с.101).

Зазначені звернення мали місце перед подачею до суду позовної заяви про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (позов пред'явлений 16 грудня 2011 року).

Викладені обставини свідчать про поважність не проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі.

На даний час вона мешкає в притулку для бездомних осіб.

У матеріалах справи маються надані ОСОБА_14 копії квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг , що надаються по спірній квартирі: у грудні 2010 року, у березні, квітні, червні, листопаді, грудні 2011 року та частково у 2012 році (а.с.226-228).

З урахуванням всіх вищезазначених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 з поважних причин не проживає у спірній квартирі і відповідно до ст. 71 ЖК України відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми 22 лютого 2013 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: