ун. № 759/228/13- ц
пр. № 2/759/1818/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2013 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючої-судді: Лопатюк Н.Г.,

при секретарі: Васильченко Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожня карта Європа, третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та зобовязання повернути сплачені за договором кошти,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ Дорожня карта Європа, третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та зобовязання повернути сплачені за договором кошти.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.10.2012 року вона уклала Договір №01-ДП-47 про надання послуг з ТОВ Дорожня карта Європа. За умовами данного договору, відповідач зобовязувався надати їй сприяння в працевлаштуванні за кордоном.

Вважає, що відповідач уклав даний договір шляхом обману, добровільно розривати договір не бажає, не виконує свої зобовязання, повертати кошти не бажає, а тому вона має намір визнати даний правочин недійсним, розірвати його та відшкодувати збитки в судовому порядку.

Обман та невиконання відповідачем зобовязань за договором полягав у наступному: обяви про надання відповідачем послуг є лише в мережі Інтернет, пересилання коштів здійснювалось не особисто, а через Банк та перевізників, вимагання та отримання відповідачем передоплати в сумі 1 540 грн. 00 коп. відбулось без надання фактичної послуги, не було надано копії свідоцтв про державну реєстрацію відповідача, копії ліцензії та копії зовнішньоекономічного договору (контракту) про посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном громадян України. А головне, їй не було надано засвідчений іноземним роботодавцем проект трудового договору.

Натомість, їй надали лише запрошення на роботу, однак зазначений документ був без перекладу. За вказану послугу вона сплатила решту коштів в сумі 660 грн. 00 коп.

Крім того, вона все ж таки виїхала до Республіки Польщі, однак зрозуміла, що стала жертвою обману і на роботу її не влаштують.

Від перенесеного стресу вона захворіла і витратила значний час та кошти на лікування. А тому вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000 грн. 00 коп.

Отже, на підставі вищенаведеного, вона була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав споживача та просить визнати недійсним та розірвати Договір №01-ДП-47 від 16.10.2012 року про надання послуг, зобовязати відповідача повернути сплачені кошти в сумі 4 400 грн. 00 коп. та стягнути на її користь завдану відповідачем моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмові пояснення по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши пояснення представника третьої особи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2012 року між ТОВ Дорожня карта Європа та ОСОБА_2 було укладено Договір №01-ДП-47 про надання послуг (а.с.4-8 копія договору).

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що були порушені її права, як споживача.

Із змісту вказаного вище договору вбачається, що предметом договору є надання послуг з пошуку роботи за кордоном (посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Отже, згідно з тлумаченнями Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На підставі зазначеного та враховуючи, що ОСОБА_2 були надані послуги, безпосередньо повязані з виконанням обовязків найманого працівника, суд вважає, що порушення прав споживачів в контексті Закону України «Про захист прав споживачів», в даному випадку місця не мало.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання договору недійсним та таким, що укладений під впливом обману слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недісйним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.

В ході судового розгляду, позивачем та його представником не надаються жодні аргументи та належні докази, в чому саме полягав обман зі сторони відповідача при укладенні спірного Договору і з приводу чого позивач була введена в оману.

За спірним договором, сторони чітко обумовили його предмет. Даний договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг. За договором, сторони чітко обумовили, які саме послуги відповідач надає позивачу, а саме: послуги з пошуку роботи за кордоном та додаткові платні послуги консультаційного та інформаційного характеру.

Відповідач належним чином виконав свої зобовязання за Договором, а також надав послуги, визначені п.1.3. Договору.

Судом встановлено, що 24.10.2012 року між сторонами було складено Акт виконаних робіт №1, відповідно до якого позивач підтвердила, що нею в повному обсязі отримано надані відповідачем послуги, що були визначені в п.1.3. Договору на суму 1 540 грн. 00 коп., які сплачені позивачем у формі передоплати в момент укладення Договору.

Крім того, відповідач належним чином та з дотриманням вимог Договору виконав зобовязання та надав послуги, що встановлені в п.1.2. Договору.

Підписанням 16.10.2012 року Договору, позивач підтвердила, що відповідач надав їй у письмовій формі зрозумілу та доступну інформацію щодо характеру роботи, умов праці та проживання на території країни, визначеної у п.1.2. цього Договору.

Оплату за надані за п.1.2. Договору послуги, а також момент належного їх надання відповідачем, сторони обумовили в п.5.1.2. Договору встановивши, що за надання послуг, передбачених п.1.2. цього Договору, позивач сплатила 660 грн. 00 коп. Оплата даних коштів здійснюється при отриманні позивачем робочої візи в посольстві (консульстві) іноземної країни, тобто Польщі.

Віза в Польщу позивачу була відкрита в посольстві (консульстві) Польщі 02.11.2012 року, крім цього, даний факт не спростовується та підтверджує сама позивач. Як вбачається з копії візи та штампу, позивач виїхала до Польщі для працевлаштування.

Отже, відповідач належним чином та в повному обсязі виконав умови Договору, передбачені п.1.2.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що наявні порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, оскільки відповідачем не було надано позивачу копії Свідоцтва про державну реєстрацію відповідача, копії Ліцензії та копії зовнішньоекономічного договору (контракту) про посередництво у працевлаштуванні на роботу за кордоном громадян України.

Проте, в Ліцензійних умовах не передбачено обовязок відповідача в наданні клієнту таких документів на руки.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, копії зазначених документів є доступними для клієнтів відповідача і містяться в офісному приміщенні, як того вимагають Ліцензійні умови, де клієнти можуть особисто з ними ознайомитись. Однак, позивач жодного разу не відвідала офіс відповідача.

Зважаючи на зазначене, посилання позивача на порушення відповідачем Ліцензійних умов є безпідставним та надуманим.

Також, у позовній заяві зазначено, що позивач виїхала до Варшави, яка за офіційними документами не була визначена як адреса місця роботи позивача.

Як вбачається з копії запрошення на роботу, яка міститься в матеріалах даної справи, позивача було запрошено до ТОВ «ТРАДМА» (компанія Республіки Польщі), на підставі чого позивачу було відкрито робочу візу, а місцем роботи мало бути: 18-300 місто Замбрув, Старий Ласкавець, 4.

Як пояснив представник відповідача, позивач з невідомих причин так і не зявилась за чітко визначеним в запрошенні на працевлаштування місцем роботи.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача спричиненої моральної шкоди в сумі 50 000 грн. 00 коп., суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено позовні вимоги в частині застосування відповідачем обману при укладенні спірного правочину.

На підставі наведеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», ст.ст.230 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 208-209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожня карта Європа, третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та зобовязання повернути сплачені за договором кошти відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: