Справа № 332/825/13
Провадження №: 2/332/442/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2013 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., при секретарі Івановій Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа МКП Основаніє про зміну договору найму житлового приміщення у звязку зі смертю наймача на вимогу члена сімї та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1, третя особа МКП Основаніє про виселення без надання іншого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради, третя особа МКП Основаніє про зміну договору найму житлового приміщення у звязку зі смертю наймача на вимогу члена сімї.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що згідно обмінного ордеру №7913 від 18.12.1989 року її батько - ОСОБА_3 зі своєю родиною були вселені у кімнату за адресою: АДРЕСА_1. 05.09.2010р. батько помер, а вона по даний момент фактично проживає за вказаною адресою і є користувачем цього житла. Ще за життя батько надав згоду (так його згода зафіксована на весільному відео) на те, щоб вона мешкала разом з ним. Останній час до дня смерті батько хворів, потребував догляду і вона вимушена була постійно мешкати разом з ним, весь час до смерті наймача вона вела з ним спільне господарство, побут, мали взаємні права та обов'язки, в кімнаті є її речі, ними був зроблений капітальний ремонт.

Власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 міська рада. Після смерті батька позивачеві було відмовлено в укладенні договору найму у звязку із тим, що вона не зареєстрована в спірній кімнаті.

Від відповідача ОСОБА_2 міської раби надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1, третя особа МКП Основаніє про виселення без надання іншого приміщення, обґрунтовуючи наступним.

За обмінним ордером № 7913 від 18.12.1989 р., виданим виконавчим комітетом ОСОБА_2 народних депутатів було надано одну кімнату №37, (загальною площею 27,87кв.м.), яка знаходиться на другому поверсі буд.64 по вул. Лізи Чайкіної на ОСОБА_3, який був зареєстрований в кімнаті один. Кімната не приватизована.

Після смерті головного квартиронаймача 05.09.2010 року в квартирі незаконно мешкає ОСОБА_1, оскільки ордер на її вселення до квартири не видавався та договір найму спірної кімнати з нею не укладався.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, посилаючись на пояснення, викладені в первісній позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення первісних позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію, викладену у зустрічній позовній заяві, яку просила задовольнити.

Третя особа представник МКП Основаніє - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив задовольнити зустрічну позовну заяву, надавши письмові заперечення на первісну позовну заяву та додатково пояснивши, що наймачем житлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної,64/37 на підставі обмінного ордеру був ОСОБА_3, крім нього ніхто більше за зазначеною адресою прописаний не був. Позивач також не намагалась прописатися в цю кімнату. Належних доказів того, що позивач постійно проживала з батьком і на даний час проживає в спірній кімнаті, немає, адже в 2007 році позивачеві матірю була подарована квартира по вул. Вроцлавській, в якій вона зареєстрована, у 2010 році у позивача народився син, який також був зареєстрований за адресою матері.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач по справі ОСОБА_1 є її донькою, померлий ОСОБА_3 був її колишнім чоловіком. ОСОБА_3 мешкав за адресою: АДРЕСА_2, останні роки скаржився на стан свого здоровя, у звязку із чим просив доньку йому допомагати. У 2007 році вона подарувала своїй доньці квартиру по вул. Вроцлавській. Донька мешкала на два доми, більший час із батьком, але постійно по вул. Л. Чайкіної не проживала, тому що не було належних умов, адже це гуртожиток. Донька допомагала батькові купувати речі в квартиру за адресою ОСОБА_7, разом із зятем вони робили в спірній квартирі ремонт. ОСОБА_3 хотів приватизувати свою кімнату та подарувати її доньці, але не встиг.

Судом встановлено наступне. На підставі обмінного ордеру № 7913 від 08.12.1989 року ОСОБА_3 на сімю з двох осіб (в тому числі і на доньку) була надана квартира АДРЕСА_3, житловою площею 26.07 кв.м. (а.с.45). В подальшому, згідно з документів, наданих МКП Основаніє, ОСОБА_3 на підставі обмінного ордеру № 259 від 16.02.1996 року була надана кімната № 37 в буд. 64 по вул. Л.Чайкіної в м. Запоріжжя, житловою площею 14.06 кв.м. ОСОБА_3 був прописаний в даній кімнаті один (а.с. 72-73), це також підтверджується довідкою МКП Основаніє № 692 від 05.03.2013 р (а.с. 38). Кімната не була приватизована.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 11-12).

Задовольняючи зустрічний позов і відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що виникли із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Члени сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Ч. 1 ст. 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати її користувачем квартири АДРЕСА_4, надаючи в якості доказів обмінний ордер № 7913 від 08.12.1989 року, проте ці вимоги суперечать іншим фактам та документам. Так, згідно обмінного ордеру № 259 від 16.02.1996 року ОСОБА_3 була надана кімната № 37 в буд. 64 по вул. Л.Чайкіної в м. Запоріжжя, житловою площею 14.06 кв.м. Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в своїх поясненнях від 29.05.2013 року також зазначав, що площа кімнати складає 14.06 кв. м., що також було перешкодою для реєстрації позивача у спірній кімнаті ще за життя батька, адже житлова площа не відповідала нормам, встановленим Житловим кодексом України.

Крім того, допустимих доказів про те, що позивач поселилася в спірну кімнату в установленому законом порядку як член сімї наймача, за згодою останнього, на постійне місце проживання, а не з метою здійснення догляду за батьком, вела з ним спільне господарство, приймала участь в утриманні квартири, яка являлася її єдиним постійним місцем проживання, в матеріалах справи не має.

Так, письмова згода ОСОБА_3 на вселення до спірної кімнати ОСОБА_1, позивачем не надана. В позовній заяві лише написано, що згода зафіксована на весільне відео за потреби можемо надати диск, цю обставину також можуть підтвердити численні свідки). Єдиним підтвердженням даного факту в судовому засіданні були показання свідка ОСОБА_6 та представників позивача, проте до таких показань суд ставиться критично, адже свідок є матірю позивача і зацікавленою особою у справі, зацікавленими особами також є представники позивача.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також, ОСОБА_1 за висновком суду не набула право постійного користування в спірній кімнаті на підставі ст.ст.64, 65 ЖК України, оскільки остання перебувала в спірному приміщенні з порушенням встановленого порядку, не з метою постійного проживання, а з метою здійснення догляду за батьком. Допомога батькові у придбанні певних речей побуту та у ремонтуванні кімнати є проявом нормальних родинних стосунків, а не доведенням факту проживання позивача з батьком однією сімєю, крім того, зі слів свідка ОСОБА_6, ремонт в кімнаті допомагав робити і чоловік позивача.

Належних доказів того, що ОСОБА_3 хворів останні роки свого життя, його діагноз, а так само, що він потребував постійного нагляду позивачем також суду не надано.

Включення ОСОБА_1 в ордер на право заселення спірної квартири у 1989 році, часткова сплата боргів за комунальні послуги у 2012 році, тобто фактично через 1,5 роки після смерті батька, не являється достатньою підставою для визнання за нею права користування спірним житлом.

Позивач з 2007 року є власницею квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вроцлавська, б. 13, кВ. 76, де вона і зареєстрована, крім того за цією адресою проживає її чоловік ОСОБА_9, брак з яким був укладений 31.10.2009 року, та син, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому у суду відсутні підстави вважати, що спірна кімната являлася її єдиним постійним місцем проживання і у звязку із цим вона набула право користування спірним житлом на підставі ст.65 ЖК України.

Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, утворення сімї в іншому місці).

Так, з матеріалів справи та пояснень свідка ОСОБА_6В взагалі не вбачається, що позивач з 31.10.2009 року проживала однією сімєю з батьком ОСОБА_3 АДРЕСА_5, перебуваючи при цьому у шлюбі і проживаючи при цьому в іншому місці.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, позов ОСОБА_1 не знайшов свої обґрунтування та докази у судовому засіданні, а тому він не підлягає задоволенню, а підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_2 міської ради про виселення ОСОБА_1 з кімнати № 37 будинку № 64 по вул. Л. Чайкіної у м. Запоріжжя без надання іншого приміщення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 64, 65, 107, 116 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 міської ради задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з кімнати № 37 (житловою площею 14,06 кв. м.; загальною площею 27, 87 кв. м.), яка розташована по вул. Л. Чайкіної, 64 у м. Запоріжжя, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 міської ради судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ю.І. Ретинська