Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/6069/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Борисюка Р.М.,

суддів
Матюшенка І.В., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
названим позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на
житловий будинок в порядку спадкування
за законом після смерті батька - ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5,
після його смерті відкрилась спадщина
за законом, яка складається з житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1,
він є спадкоємцем першої черги.

Іншими спадкоємцями померлого є його
мати (дружина померлого) - ОСОБА_3 та
його брат (син померлого) - ОСОБА_4
Останні не мають наміру оформляти свої
спадкові права і відмовляються від них
на його користь.

Вказаний будинок разом із спорудами
належав ОСОБА_5 на праві приватної
власності, але за життя померлий не
зареєстрував своє право власності на
вказаний будинок. Підтвердженням того,
що спадкодавцю належав будинок, є
технічний паспорт на даний будинок.

У встановлений законом шестимісячний
строк він звернувся до Коростенської
районної державної нотаріальної
контори, але у видачі свідоцтва про
право на спадщину йому було
відмовлено, так як у нього немає
правовстановлюючих документів на
майно, а тому виникла необхідність в
судовому порядку визнати факт
належності нерухомого майна.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 21 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину вказаного житлового з
надвірними будівлями в порядку
спадкування за законом. У решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи, суд
порушив норми матеріального права і
проігнорував позиції відповідачів по
справі, які при розгляді справи визнали
позовні вимоги і відмовились від права
спадкування в судовому порядку на свої
частки на його користь.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд виходив з того, що вказане
володіння мало статус колгоспного
двору (а.с.32) і станом на 15.04.1991 року
членами цього двору були ОСОБА_5 та його
дружина ОСОБА_3, які були зареєстровані
і проживали в будинку.

У відповідності до ст. 120 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), який був чинний на
час існування колгоспного двору, майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності. Розмір
часток члена двору встановлюється
виходячи з рівності часток усіх членів
двору.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до частини 6 постанови
пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№20 від 22.121995 року, право власності на
майно, яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на
дійсній строковій військовій службі,
навчання в учбовому закладі,
хвороба).

Таким чином, станом на 15.04.1991 року
власниками колгоспного двору були
ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3 і
виходячи з рівності часток кожному з
них належало по 1/2 його частці.

З цього слідує, що після смерті ОСОБА_5
спадщина відкрилась тільки на 1/2
частину домоволодіння, а інша належить
ОСОБА_3

І приймаючи до уваги, що інші
спадкоємці у встановленому законом
порядку не заявили про відмову від
спадщини після смерті ОСОБА_5, частка
позивача у спадковому майні складає
лише 1/6 його частину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, не спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

При вирішенні даної справи судом
правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржуване рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді