Єдиний унікальний номер 741/1151/13-ц
Провадження № 2/741/620/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 04 грудня 2013 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Мотляха О.О.,

позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2

та відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зазначивши, що вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 мають у спільній сумісній власності дві земельні ділянки, відповідно до державних актів серії ЯО № 723994 та ЯО № 849950, для ведення особистого селянського господарства і будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться в м. Носівка Чернігівської області по вул. Коцюбинського, 7. Між нею (позивачем) та ОСОБА_3 виник конфлікт щодо встановлення межових знаків та виділення земельної ділянки на місцевості, оскільки остання під час виконання робіт ФОП ОСОБА_7 по виділенню земельних ділянок на місцевості чинить перешкоди у здійсненні землевпорядної роботи по встановленню межових знаків. В звязку з цим, вона (позивач) неодноразово зверталася до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, але питання залишилося не вирішеним.

ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися і розпоряджатися належними їй та членам її сімї земельними ділянками шляхом зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у встановленні меж земельних ділянок на місцевості та закріплення їх межовими знаками.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просила їх задовольнити, пояснила, що в 2011 році з метою уникнути спорів із сусідами вона вирішила виготовити державні акти на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства. Вона замовила та виготовила технічну документацію на земельні ділянки, а в грудні 2012 року отримала державні акти. Після того вона (ОСОБА_1) звернулася до міської ради з заявою про визначення меж із земельною ділянкою, яка належить відповідачу. Працівники міської ради рекомендували їй звернутися до організації, яка виготовляла технічну документацію. ОСОБА_7 виїжджав на місце, забив два кілочки, які визначали межу. Але не встигла вона (позивач) та ОСОБА_7 дійти до сараю, як ОСОБА_3 закинула кілочки до її (ОСОБА_1) квітника. В той день ОСОБА_7 не вдалося встановити межові знаки. ОСОБА_3 стверджувала, що не довіряє ОСОБА_7 Вона (позивач) змушена була звертатись до міської ради. До неї в господарство виїжджала комісія, яка пояснювала їй та відповідачу, що приїхали вирішити спір. Члени комісії запитували у ОСОБА_3 дозволу на встановлення межі. Відповідач говорила, що не згодна з тим, щоб встановлювали межу, зазначала, що не згодна з рішенням міської ради про визначення межі. Відповідачу було відомо, що вона (ОСОБА_1) виготовляла технічну документацію на земельні ділянки.

В судовому засіданні відповідач не визнала позовні вимоги, пояснила, що земельна ділянка, за яку йде спір, раніше належала підприємству «Райсільгосптехніка», була надана для обслуговування квартир і господарських будівель. Вона (відповідач) не має документів на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, не зверталася до міської ради з заявою про виділення їй земельної ділянки для користування. В неї та позивача нема документів на сараї, якими вони користуються. ОСОБА_3 вважає, що позивач самовільно захватила земельну ділянку, яка виступає на територію, якою вона (відповідач) заїжджає до свого сараю. ОСОБА_3 стверджувала, що позивач незаконно виготовила державні акти, вважає, що позивач зробила до свого будинку прибудову по самій межі, чим порушила її права, бо забрала проїзд до сараю. На даний час хвіртка, ворота, асфальтне покриття, висипка та заїзд, які вона (відповідач) робила для себе, належать позивачу.

Треті особи на розгляд справи не зявилися, про дату, час та місце її розгляду повідомлялися, не просили розгляд справи відкласти.

Суд розглядає справу у відсутності третіх осіб за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6В на підставі рішення Носівської міської ради 12 сесії 6 скликання від 18 листопада 2011 року набули право власності на земельні ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,0900 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в м. Носівка Чернігівської області по вул. Коцюбинського, 7, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯО № 723994 та ЯО № 849950 від 20 грудня 2012 року з додатками (а.с. 30-33).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 20 Закону України передбачена обовязковість землеустрою на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель, встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали з ФОП ОСОБА_7 договір на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про землеустрій», землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, як власник суміжної земельної ділянки, перешкоджає позивачу у встановленні межових знаків та виділенні земельних ділянок, належних позивачу та членам її сімї, на місцевості.

Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про землеустрій», спори, що виникають при здійсненні землеустрою, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Дії ОСОБА_3, які виражаються у перешкоджанні встановленню межових знаків та виділенні земельних ділянок в натурі (на місцевості), порушують права ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як власників земельних ділянок.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона напередодні судового засідання довідалась про те, що ОСОБА_1 міською радою були виділені земельні ділянки, що позивач виготовляла технічну документацію, що позивач отримала державні акти, суд вважає безпідставними, такими що не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються отриманими по справі доказами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 25).

Керуючись ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 20, 22, 55, 70 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 78, 79, 152 ЗК України, ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку м. Носівка Чернігівської області, вул. Коцюбинського, 9, не чинити перешкод у встановленні меж земельних ділянок на місцевості та закріплення їх межовими знаками, відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯО № 723994 та серії ЯО № 849950 від 20 грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

На рішення сторонами може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв