АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-774/2013/13 Головуючий у першій інстанції: Нельга Д.В.
Категорія: 30 Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2007 р. на підставі Закону України "Про амністію" було закрито провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України; до участі у вказаній кримінальній справі ОСОБА_3 був залучений у якості потерпілого. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.12.2011 р., яке набрало законної сили 02.01.2012 р., з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 стягнуто завдану позивачу злочинними діями відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 40400,0 грн., а також 10000,0 грн. моральної шкоди. До цього часу стягнуті за рішення суду суми йому, позивачу, не сплачені. У зв"язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідачки заподіяні йому злочинними діями збитки у розмірі 31815 грн., якими він, позивач, вважає неотриманий дохід по процентах з банківського річного депозиту, який міг би отримати з 02.01.2008р. по 02.01.2012р., якщо б відповідачка вчасно сплатила стягнуту за рішенням суду від 21.12.2011 р. майнову шкоду у розмірі 40400,0 грн.

Заочним рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 грудня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2007 року на підставі Закону України "Про амністію" було закрито провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України. До участі у вказаній кримінальній справі ОСОБА_3 був притягнутий у якості потерпілого.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.12.2011 р., яке набрало законної сили 02.01.2012 р., з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 стягнуто завдану позивачу злочинними шахрайськими діями відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 40400,0 грн., а також 10000,0 грн. моральної шкоди.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції правильно застосував зазначені норми матеріального права, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову, у зв"язку з недоведеністю, у задоволенні позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди.

Суду не представлені докази того, що позивачу заподіяні збитків в сумі 31815,0 грн. і що позивач мав намір і реальну можливість зробити вклад саме неодержаних за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.12.2011 року коштів у ПАТ АКБ "Новий" з отриманням відсотків за вкладом у розмірі 16,75% річних у період з 02.01.2008 року по 02.01.2009 року, 22% річних у період з 02.01.2009 року по 02.01.2010 року, 23,5% річних у період з 02.01.2010 року по 02.01.2011 року, 16,5% річних у період з 02.01.2011 року по 02.01.2012 року.

Місцевий суд обґрунтовано надав критичної оцінки показам свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які є родичами позивача, зацікавлені у наслідках розгляду справи та не повідомили доказів наявність підстав для задоволення позову.

Колегія звертає увагу, що позивач має право вирішити питання про звернення судового рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.12.2011 року до примусового виконання в порядку ч. 2 ст. 368 ЦПК України.

Крім того, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підстави для застосування у даному випадку п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" відсутні, тому, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, ухвалив законне рішення про стягнення з позивача на користь держави несплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 214,60 грн.

Колегія звертає увагу, що ухвалення місцевим судом у даній справі заочного рішення, без присутності відповідачки у судовому засіданні, не вплинуло на правильність висновків районного суду та не порушило права і законні інтереси апелянта.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді