Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2013 року Юр»ївський районний
суд Дніпропетровської області у
складі головуючого судді Маренич
С.О., при секретарі Літвіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Юр»ївка, в
порядку заочного розгляду справи,
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним
договором, в обґрунтування заявлених
вимог вказуючи на те, що 02.08.2005
року між позивачем та відповідачем
по справі ОСОБА_1 було укладено
договір без номеру, відповідно до
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 5 000, 00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом
у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на
те, що підписана ним заява разом з
Умовами надання банківських послуг
та Правилами користування платіжною
карткою складає між ним і Банком
договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, при цьому якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Відповідно до п. 6.5 Умов надання
банківських послуг позичальник
зобов»язався погашати
заборгованість за кредитом,
відсотками за його використання, за
перевитрати платіжного ліміту, а
також оплачувати комісії на умовах,
передбачених цим Договором, при
цьому згідно п.6.6 Умов надання
банківських послуг у разі
невиконання зобов»язань за Договором
на вимогу Банку виконати
зобов»язання з повернення кредиту,
оплатити винагороду Банку.

Відповідно до п. 8.6 Умов надання
банківських послуг при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов»язань
передбачених цим договором більш
ніж на 120 днів, позичальник
зобов»язався сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грв. + 5% від суми позову.

Позивач зазначав, що свої
зобов»язання за кредитним договором
виконав належним чином, надавши
відповідачеві кредит у визначеному
договором розмірі.

Проте, відповідач не надав Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов
Договору.

Відтак, станом на 20.09.2013 року
відповідач має заборгованість за
кредитним договором в розмірі 35
216, 84 грв. , яка складається з: 4 995, 50
грв. - заборгованість по кредиту;
28 068, 16 грв. заборгованість по
процентам за користування кредитом;
500 грн. штраф ( фіксована частина)
та 1 653,18 грв. - процентна складова
штрафу.

Посилаючись на ст. ст. 526, 527, 530, 1050,
1054 ЦК України позивач просив
стягнути з відповідача по справі
заборгованість за кредитним договором
в сумі 35 216,84 грв. та судові витрати
по справі.

Представник ПАТ КБ « Приватбанк»
Залізко В.С. в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи в його відсутності,
при цьому позовні вимоги повністю
підтримав та не заперечував щодо
заочного розгляду справи в разі
неявки відповідача в судове
засідання (ас.48, 49, 50).

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з»явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи був сповіщений
належним чином (ас. 57).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача , який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів,
якщо позивач не заперечує проти
такого вирішення справи.

Виходячи з наведеного та приймаючи
до уваги те, що представник позивача
не заперечував проти заочного
розгляду справи , про що зазначив у
наданій суду заяві (ас.48), суд
знаходить можливим розглянути дану
справу та ухвалити заочне рішення у
відсутності сторін по справі на
підставі наявних у ній письмових
матеріалів про права та
взаємовідносини останніх, при цьому
відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України
не здійснює фіксування судового
засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові матеріали
справи в межах заявлених позовних
вимог , оцінивши надані докази по
справі суд приходить до наступного:

- судом встановлено, що 02.08.2005 року
між ЗАТ КБ « Приватбанк»,
правонаступником якого в даний час
є ПАТ КБ »Приватбанк» (ас.24), та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір № б/н, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у
розмірі 5 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом
у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
, з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки,
що підтверджується копією заяви,
Умовами та правилами надання
банківських послуг ( а. с. 8, 9, 10-16).

Відповідно до п. п. 3.1.1 пункту 3
частини 11 Умов та правил надання
банківських послуг, строк дії
картки вказаний на картці (місяць та
рік). Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця
(ас. 14, 15).

Згідно відповіді позивача на запит
суду щодо строку дії картки,
останній повідомив суд, що карта, яка
була видана відповідачу має термін
дії до червня місяця 2008 року
(ас.59).

Відтак, строк дії платіжної картки
відповідача, відповідно до
зазначеного позивачем строку її
дії, закінчився 31 травня 2008 року.

Відповідно до п. 5.4 Умов та правил
надання банківських послуг, строк
погашення кредиту в повному обсязі
встановлений останнім днем місяця
дії картки (ас.15).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач мав погасити
заборгованість по вищезазначеному
кредитному договору не пізніше
останнього дня травня 2008 року,
при цьому відповідно до виписки з
карткового рахунку (ас.60-70),
відповідач останній платіж для
погашення заборгованості здійснив 25
грудня 2007 року (ас.63).

Оскільки строк дії картки був
встановлений до червня місяця 2008
року, то трьохрічний строк позовної
давності сплинув в червні 2011 року,
проте з позовним вимогами позивач
звернувся до суду лише 21.10.2013 року ,
направивши відповідний позов до суду
по пошті (ас.26).

Позивач в позовній заяві зазначав
про те, що відповідно до п. 9.12 Умов
та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання, при
цьому якщо протягом цього терміну
жодна зі сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії Договору,
він автоматично лонгується на такий
же термін, а відтак не зазначав про
причини пропуску строку звернення
до суду та питання щодо їх поновлення
не ставив , вважаючи, що з огляду на
дані положення Договору такі не
пропустив, оскільки договір є діючим.

Разом з тим, як зазначалося вище,
кредитним договором встановлено
кінцевий термін повернення
кредиту в повному обсязі не
пізніше останнього дня місяця,
зазначеного на платіжній картці,
тобто до червня 2008 року.

Відповідно до п. 5.2 розділу 5 Умов
і Правил надання банківських
послуг (ас.13) , позивач мав право у
випадку порушення відповідачем
боргових зобов'язань , умов
укладеного договору, зупинити
здійснення розрахунків по карті,
або ж признати її недійсною до
моменту усунення порушень, а також
вимагати дострокового виконання
боргових зобов»язань в цілому або
у визначеній банком частці , а тому
суд вважає, що саме з цієї дати,
тобто з червня 2008 року розпочався
перебіг строку позовної давності.

Дій та обставин які б свідчили про
переривання перебігу строку позовної
давності в судовому засіданні не
встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов»язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов»язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду
з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки.

Пунктом 7 ч.11 ст.11 Закону України »
Про захист прав споживачів»
визначено, що у випадку, якщо
кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов»язання споживача,
кредитодавець не може у будь- який
спосіб вимагати будь-якої плати або
винагороди від споживача за таке
звернення. При цьому кредитодавцю,
зокрема, забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Також, пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «
Про практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів,
що виникають із кредитних
правовідносин» , роз'яснив, що з
урахуванням п.7 ч. 11 ст.11 Закону
України » Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю заброняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв»язку з
цим позовна давність про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
3-х річний строк позовної
давності для захисту майнових
інтересів позивача минув, суд
вважає за необхідне відмовити в
позовних вимогах ПАТ КБ «
Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 213, 215, 218, 222, 224-228,
294 ЦПК України, суд,

В И Р І
Ш И В :

У позові Публічного Акціонерного
Товариства Комерційний банк »
ПриватБанк» м. Дніпропетровськ до
ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути
оскаржено до Дніпропетровського
апеляційного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
протягом десяти днів, з дня
отримання копії рішення,
апеляційної скарги.

Суддя :
С.О.Маренич