пр. № 2/759/4878/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2013 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Іванові К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за основним позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар»

про визнання договору недійсним

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар»

до

ОСОБА_1

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар» - задовольнити

частково.

Визнати право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Армар» () на нежитлову будівлю, загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини заявлених зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Армар» () судовий збір у розмірі 2609 (дві тисячі шістсот дев'ять) гривень 86 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

ун. № 759/10903/13-ц

пр. № 2/759/4878/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2013 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Іванові К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за основним позовом

ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар»

про визнання договору недійсним

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар»

до

ОСОБА_1

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ТОВ «Армар» та просила суд ухвалити рішення, яким визнати договір оренди нерухомого майна від 10 червня 2013 року недійсним.

Заявлені вимоги основного позову ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 10.06.2013 р. між нею та ТОВ «Армар» укладено договір оренди нерухомого майна та підписано акт прийому-передачі в оренду нерухомого майна, яке складається з нежитлової будівлі загальною площею 231, 9кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлової будівлі загальною площею 240 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вказуючи на те, що спірний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки у відповідача - ТОВ «Армар» відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, передане в оренду, а тому є підстави вважати, що дане Товариство не бажало настання реальних наслідків щодо укладання даного договору. Посилаючись на ст. ст. 15, 16, 203, 215, 761 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ТОВ «Армар» проти позову заперечує, у зв'язку з чим звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на нежитлову будівлю загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлову будівлю загальною площею 240 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Зустрічні позовні вимоги заявлені ТОВ «Армар» мотивовані тим, що ТОВ «Армар» з 03 січня 1997 року ТОВ «Армар» є власником нежитлової будівлі, загальною площею 216,00 (двісті шістнадцять ) кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2., що підтверджується договором купівлі-продажу № 1-97 від 03.01.97 року, а також актом приймання-передачі від 10.01.97 року. Згодом, 08.04.1998 року ТОВ «Армар» уклало договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) на земельну ділянку, на якій знаходиться нежитлова будівля. Договір було укладено строком до 01.01.2001 року. 27.09.2001 року уклало новий договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) на земельну ділянку, на якій знаходиться нежитлова будівля строком до 31.12.2004 року. Після закінчення строку дії договору ТОВ «Армар» щомісячно сплачує податок за землю за користування зазначеної ділянки, що підтверджується платіжними дорученнями і довідкою Державної податкової служби у м. Києві державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби про відсутність заборгованості з податків і зборів (обов'язкових платежів), що контролюються Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києві № 1758/19-018 від 11.06.2013 року та черговим кадастровим планом від 07.06.2013 року. У 1997 році, ТОВ «Армар» звернулося до Старокиївської райдержадміністрації з листом про надання дозволу на проектно-будівельні роботи по капремонту металевого павільйону по АДРЕСА_2. 10.02.1997 року Старокиївська райдержадміністрація надала дозвіл на вищезгадані роботи. 24.03.1997 року ТОВ «Армар» отримало від Главкиївархітектури архітектурно-планувальне завдання (АПЗ). 12.05.1997 року ТОВ «Армар» отримало від Департаменту енергозбуту «Київенерго» дозвіл № 447/37 на використання електроенергії для потреб опалення та гарячого водопостачання. 20.05.1997 року ТОВ «Армар» отримало експертний висновок про стан конструкцій павільйону № 170.28.05.1997року ТОВ «Армар» отримало від Департаменту енергозбуту «Київенерго» технічні умови № 24/7-44 на організацію обліку електроенергії. 22.07.1997 року ТОВ «Армар» отримало від «Київенерго» технічні умови № 16440 на енергозабезпечення. 19.08.97 року ТОВ «Армар» отримало від Головного державного санітарного лікаря Старокиївського району м. Києва дозвіл № 90 на розміщення продовольчого магазину та пункту прийому склотари. 01.09.1997 року ТОВ «Армар» отримало від «Київводаканалу» технічні умови № 3443 на каналізацію. 04.09.1997 року ТОВ «Армар» отримало від «Київводоканалу» технічні умови № 3305 на водопостачання. 12.09.1997 року ТОВ «Армар» отримало від «Київенерго» рішення № 16440 проекту електропостачання павільйону. Після отримання вищевказаних документів ТОВ «Армар» розробило проект капітального ремонту існуючого павільйону за адресою АДРЕСА_2. Після реконструкції загальна площа нежитлової будівлі становить 231,9 (двісті тридцять один і дев'ять десятих ) кв. м, що підтверджується технічними замірами. Тому на підставі ст. ст. 328, 331, 392, 876 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлову будівлю загальною площею 240 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, у зв'язку з невизнанням відповідачем за зустрічним позовом вказаного права. Посилаючись на ст.. ст.. 15, 16, 321, 328, 331, 376, 392, 876, 882 ЦК України просили заявлені позовні вимоги зустрічного позову задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розгляд справи в її відсутності.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги основного позову та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, щодо вимог зустрічного позову просив в їх задоволенні відмовити вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача ТОВ «Армар» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог основного позову, вважаючи його необґрунтованим та підстави його надуманими, вимоги зустрічного позову просив задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в зустрічний позовній заяві.

Суд, заслухавши надані в ході судового розгляду справи пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку:

Судом встановлено, що ТОВ «Армар» реконструювало (відновило) нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

За замовленням ТОВ «Армар», судовим експертом - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (свідоцтво НОМЕР_2) було проведено експертне будівельно-технічне дослідження нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за результатами якого складено висновок № 0177 від 06.08.2012 р. У висновку зазначено, що будівництво нежитлової будівлі проведено з дотриманням державних будівельних норм і правил. Побудована нежитлова будівля є капітальною спорудою. Технічний стан та будівельна готовність будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 231,9 кв. м.), відповідають вимогам нормативної документації в галузі будівництва. Будівельна готовність будівлі за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 231,9 кв. м.), становить 100%. За технічним станом будівля за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 231,9 кв. м.), придатна до експлуатації.

Даних про порушення прав інших осіб при будівництві спірного об'єкту, передбачених ст. 376 ЦК України, які б перешкоджали ТОВ «Армар» набути право власності на нього, суд не вбачає.

Проте у позивача за зустрічним позовом на даний час відсутній правовстановлюючий документ, який би прямо підтверджував його право власності на нежитлову будівлю, що не дає позивачу за зустрічним позовом зареєструвати своє право власності, а також створює ситуацію, за якою треті особи, у даному випадку відповідач за зустрічним позовом, можуть заперечувати право власності ТОВ «Армар» на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 231,9 кв. м.), що унеможливлює використання позивачем за зустрічним позовом своїх повноважень як власника, а саме повноважень щодо розпорядження належним йому майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. А особа, яка виготовила (створила) річ зі свої матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, власник не може бути позбавлений чи обмежений у здійсненні права власності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належність ТОВ «Армар» на праві власності нежитлової будівлі підтверджується договором купівлі-продажу від 03.01.1997 року, висновком судово-будівельної технічної експертизи від 06.08.2012р., а тому заявлені позивачем за зустрічним позовом вимоги про визнання права власності на нежитлову будівлю загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом суд вважає за необхідне відмовити, оскільки зібрані по справі докази в частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нежитлову будівлю загальною площею 240 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є недостатніми, позивач за зустрічним позовом, не надав суду жодних належних і достовірних доказів про будівництво нежилої будівлі, а також доказів про належність йому земельної ділянки за вказаною адресою на відповідній правовій підставі, тобто не довів ті обставин, на які посилався.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З приводу первісного позову, суд вважає доцільним вказати наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2013 року між ТОВ «Армар» (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна (далі - договір).

За умовами вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає у платне строкове користування (в оренду) нежитлову будівлю загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлову будівлю загальною площею 240 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Дослідивши докази та з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі ст. ст. 205, 207 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює умови чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цих вимог є підставою для недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Як стверджує позивач за первісним позовом, орендодавець, укладаючи спірний договір оренди, не мав наміру на реальне настання правових наслідків за договором, оскільки не був власником нерухомого майна, що передавалося в оренду.

Суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом, виходячи з наступного:

Однією з основних характерних рис договору оренди є здійснення орендодавцем передачі майна орендарю у користування.

Згідно умов спірного договору оренди орендодавець зобов'язаний передати орендарю у користування об'єкт оренди.

Відсутність наміру у відповідача за первісним позовом на реальне настання правових наслідків за договором оренди судом не встановлена, оскільки зі сторони орендодавця відбулось виконання вказаного договору - майно передано в оренду згідно акта приймання-передачі від 10.06.2013 року.

Відповідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Отже, в частині твердження позивача за первісним позовом про те, що орендодавець не є власником переданого в оренду майна, а тому не мав права на укладення договору, спростовуються матеріалами справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 не надано суду доказів та не доведено відсутність у сторін, спірного договору, наміру створити юридичні наслідки.

Більш того, отримання позивачем за первісним позовом у користування нежитлової будівлі загальною площею 231, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 свідчить про відсутність у позивача заперечень по виконанню договору оренди з боку відповідача за первісним позовом і раніше позивачем за первісним про недійсність договору не заявлялось.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач за первісним позовом у своїй позовній заяві не вказує та не конкретизує, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, пов'язане із укладенням спірного договору, в тому числі, враховуючи його повне виконання з боку відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає доцільним стягнути з ОСОБА_1,. на користь ТОВ «Армар» понесені судові витрати у розмірі 2609 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 205, 207, 215, 316, 317, 321, 328,331, 876 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 11, 57, 60, 61, 74, 88, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Армар» - задовольнити

частково.

Визнати право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Армар» () на нежитлову будівлю, загальною площею 231,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини заявлених зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Армар» () судовий збір у розмірі 2609 (дві тисячі шістсот дев'ять) гривень 86 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: