Справа № Провадження №22-ц-6606/12 22-ц/780/264/13 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я
Категорія47Доповідач у 2 інстанціїВоробйова Н.С.
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів : Березовенко Р.В., Верланова С.М.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду від 25 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Встановила :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Посилалася на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвали 08 травня 2009 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

16 грудня 2004 року Дніпровським районним судом м.Херсона було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 22.11.2004 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач належним чином не виконує свої зобовязання щодо сплати аліментів, визначених рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 грудня 2004 року і на день звернення до суду має заборгованість в сумі 18 287,56 грн. У звязку з чим, просила стягнути з відповідачі пеню за прострочення сплати аліментів, яка відповідно до наданого розрахунку становить 80 702,17 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 25 жовтня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь пеню в сумі 80702,17 грн. та судовий збір у сумі 807,02 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду з підстав невідповідності вимогам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття..

За змістом ст..194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.

197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Проте зменшити розмір неустойки можна після обрахування її суми за правилами ст. 196 СК України.

В силу ст..192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. У разі задоволення позову аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання чинності рішенням суду.

По справі встановлено, позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвали 08 травня 2009 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

16 грудня 2004 року Дніпровським районним судом м.Херсона було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 22листопада 2004 року до досягнення дитиною повноліття.

З копії Постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції від 26.08.2011 року про відкриття виконавчого провадження видно, що заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-4951 від 23.08.2011 року, виданого Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно до повноліття дитини стягувачем подано 26.08.2011 року (а.с.10). .

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Святошинського суду м. Києва від 20 травня 2011року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 24 лютого 2011 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с.44). На підставі рішення Святошинського суду м. Києва від 20 травня 2011року видано виконавчий лист №2-3000 від 10.08.2011 року.

У ході розгляду справи в порядку апеляційного провадження, судом витребувано виконавчі провадження № 1474/10 за виконавчим листом №2-4951 від 23.08.2011 року, виданим Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/6 частини на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та №1475/10 за виконавчим листом №2-3000 від 10.08.2011 року, виданим Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З виконавчих проваджень № 1474/10 та № 1475/10 видно, що відповідно до Постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції у м.Києві від 04.08.2012 року за заявою стягувача ОСОБА_4 від 03.08.2012 року про направлення виконавчих листів №2-4951 від 23.08.2011 року та №2-3000 від 10.08.2011 року за місцем проживання боржника ОСОБА_3 до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ виконавчі провадження закінчені.

З виконавчого провадження №1474/10 встановлено, що постановою від 10.09.2012 року державним виконавцем відділу ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4951, виданого 23.08.2011 року Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів заробітку, починаючи з 22.11.2004 року і до її повноліття.

Постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 10.09.2012 року за вих..№1700/2. При цьому, в повідомленні на ім.я ОСОБА_3 відсутня повна поштова адреса останнього (вик.пров. №1474/10, а.с.6). Довідка-розрахунок заборгованості по аліментах відповідно до виконавчого листа №2-4951, виданого 23.08.2011 року надіслана боржнику ОСОБА_3 Києво-Святошинським відділом ВДВС 27.02.2013 року (вик.пров.№1474/10 а.с.7).

З виконавчого провадження №1475/10 за виконавчим листом №2-3000 від 10.08.2011 року, виданого Святошинським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4. аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку, починаючи з 24.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття встановлено, що державним виконавцем Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено Постанову від 10.09.2012 року про відкриття виконавчого провадження.

Судовим виконавцем Києво-Святошинського району надіслано ОСОБА_3 довідку - розрахунок заборгованості за виконавчим листом №2-3000 24.02.2013 року (вик.пров. №1475/10, а.с.9 ).

При цьому, з довідок-розрахунків заборгованості ОСОБА_3 по аліментах, що підлягали сплаті на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що заборгованість по аліментам судовим виконавцем нараховувалася за один і той же період, одночасно за двома виконавчими провадженнями, із розрахунку 1/6 частини та 1/4 частини доходу щомісячно.

Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника.

В матеріалах справи дані, що ОСОБА_3, відповідно до Закону України Про виконавче провадження повідомлявся про відкриття виконавчого провадження, зокрема, за виконавчим листом від 23.08.2011 року, а також про розмір заборгованості по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки відсутні.

Наявний в матеріалах виконавчого провадження №1474/10 лист відділу ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції про направлення довідки-розрахунку заборгованості по аліментам на ім.я ОСОБА_3 відповідно до виконавчого листів № 2-4951 від 23.08.2011 року, датований вже після розгляду справи в суді першої інстанції та після призначення справи розглядом в апеляційній інстанції, а саме - 27.02. 2013 роком ( вик. провадження 2-4951, а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд не зясував, чи була вина відповідача у виникненні заборгованості, чи мало місце повідомлення боржника державним виконавцем про наявність заборгованості по аліментам та про строк її погашення, адже із цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її погашення від суми несплачених аліментів.

За таких обставин, нарахування пені за несвоєчасну сплату заборгованості по аліментам, починаючи з 01 грудня 2009 року не ґрунтується на вимогах закону

Крім того, як вже зазначалося, виконавчий лист №2-4951, виданий Дніпровським районним судом м.Херсона стягувачем аліментів предявлено до примусового виконання 26.08.2011 року.

Задоволенняючи позовні вимоги позивачки, суд в порушення положень ст..213,214 ЦПК України не витребував з відділу ВДВС виконавче провадження по виконавчому листу від 23.08.2011 року та не встановив, за який період виникла у відповідача заборгованість по сплаті аліментів, чи була вина відповідача у виникненні заборгованості, а також не зясував, у звязку з чим виконавчий лист про примусове виконання подано стягувачем лише 26.08.2011 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про обґрунтованість вимог позивачки про стягнення з відповідача пені за період грудень 2009 року - червень 2012 року в сумі 80 702,17 грн. та відсутність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів, а також підстав для зменшення розміру пені, є голослівними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи.

Крім того, при розгляді справи за позовом позивачки, суд порушив вимоги ЦПК України, оскільки справу розглянуто у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у звязку з чим, був позбавлений права на участь у розгляді справи, на надання пояснень, заперечень та доказів по суті спору.

Рішення суду не відповідає обставинам справи та ухвалено з порушеннями вимог матеріального і процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.74 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього боржника та стягувача.

Матеріали справи не містять даних про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження у звязку з предявленням ОСОБА_4 виконавчого листа №2-4951 від 23.08.2011 року до примусового виконання та даних про повідомлення боржника про розмір заборгованості та дату повідомлення.

Наявний в матеріалах виконавчого провадження №1474/10 ВДВС Києво-Святошинського РУЮ лист-повідомлення ОСОБА_3 про заборгованість по аліментах датоване 27.02.2013 року та стосується боргу за період 01.07.2012 року по 01.03.2013 року.

По справі встановлено також, що у лютому 2011 року ОСОБА_4 зверталася до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу; рішенням Святошинського районного суду м.Києва позов було задоволено, на підставі даного рішення було видано виконавчий лист №2-3000, який стягувачем було передано до примусового виконання.

Зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що про існування рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2004 року про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх доходів, що набрало законної сили, ОСОБА_4 суд не повідомляла, вимоги щодо зміни розміру аліментів не заявляла, на підстави для збільшення розміру аліментів не посилалася (а.с.44).

З урахуванням викладеного, та беручи до уваги, що виконавчий лист № 2-4951 про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 части всіх доходів на утримання неповнолітньї доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року , виданий на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2004 року до примусового виконання до ВДВС Святошинського району м. Києва переданий стягувачем лише 26.08.2011 року (а.с.10), а відповідач, в порядку, встановленому законом не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та розміру заборгованості по аліментам за зазначеним виконавчим листом, підстави для нарахування пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відсутні.

Крім того, на виконанні Відділу ВДВС Києво-Святошинського районного РУЮ одночасно знаходиться виконавчий лист, виданий Святошинським районним судом м.Києва №2-3000 від 10.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 1/4 частини всіх доходів до повноліття дитини, починаючи з 24.02.2011 року.

Дане свідчить про те, що на час звернення до суду ОСОБА_4 з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, на примусовому виконанні в відділі ВДВС Києво-Святошинського РУЮ одночасно знаходилися два виконавчі листи та відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частині та 1/4 частини з усіх видів доходу ОСОБА_4, на які одночасно нараховувалася заборгованість.

При цьому, будь-які дані, що ОСОБА_3 був повідомлений про предявлення до примусового виконання та відкриття двох виконавчих проваджень про стягнення з нього аліментів і йому, у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження, надсилався і був отриманий останнім розрахунок заборгованості із сплати аліментів, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів за період грудень 2009 червень 2012 року в сумі 80 702,17 грн. необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 25 жовтня 2012 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: