Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Горейко М.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Турів О.М., Петріва Д.Б.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3; позивачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 19 липня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок №73 по вул.Незалежності в с.Майдан Тисменицького району. В даному будинку зареєстрована ОСОБА_1 з 1990року, тобто з моменту одруження з її сином ОСОБА_6 Рішенням Тисменицького районного суду від 16.12.2009року шлюб між її сином та відповідачкою розірвано. Крім того, рішенням цього ж суду від 01.10.2012року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно не проживає в даному будинку з 2008року, немає права власності на частину будинку та відмовлено їй у вселенні. За таких обставин ОСОБА_4 просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Тисменицького районного суду від 19 липня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку №73 по вул.Незалежності в с.Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаються на те, що суд допустив неповноту при розгляді справи, неправильно встановив дійсні обставини справи та дав їм невірну оцінку. Апелянт зазначає, що суд задовольняючи позов ОСОБА_4, всупереч вимогам ч.1 ст.62 ЦПК України, помилково прийшов до висновку про відсутність поважних причин для її проживання у спірному будинку, оскільки в матеріалах справи містяться докази про те, що позивачка та члени її сім'ї створюють перешкоди у користуванні спірним житлом. Вказує, що судом не взято до уваги те, що у спірному будинку проживають її діти з моменту народження і до цього часу, а на спірне майно, набуте ними у шлюбі із чоловіком, видано свідоцтво про право власності на ? частини будинковолодіння на ОСОБА_6 Крім того, зауважила, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження по справі за її позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності за нею на ? частини будинковолодіння №73 в с.Майдан та вселення в нього, в зв'язку з чим нею заявлялось клопотання про зупинення провадження в даній справі. Однак, судом дане клопотання, на її думку, безпідставно відхилено. Також ОСОБА_1 посилається на те, жодних неправомірних дій щодо позивачки не вчиняла, оскільки по місцю проживання, реєстрації та по місцю роботи характеризується позитивно, що підтверджується наявними в матеріалах справи характеристиками. Посилання позивачки на те, що у її власності знаходиться будинок, спростовується довідкою Павлівської сільської ради від 25.01.2012року, якою підтверджується, що стан житлового будинку №139 по вул.Шевченка в с.Павлівка відноситься до аварійного та небезпечного для життя, що спричинено строком давності будівництва. На думку апелянта, суд вирішуючи спір, не з'ясував даних обставин, у зв`язку з чим ухвалив незаконне рішення. Тому ОСОБА_1 просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в позові ОСОБА_4

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представники апеляційну скаргу з наведених підстав підтримали. ОСОБА_1 крім того пояснила, що припинила проживати у спірному будинку у 2008році після сімейного конфлікту і неправомірних дій щодо неї ОСОБА_5 Однак вважає, що право користування згаданим будинком за нею зберігається по даний час, оскільки у неї та бувшого чоловіка виникло право власності на його частку. Вказала, що її бувший чоловік, бувший свекр ОСОБА_5 перешкоджають їй користуватись спірним будинком, а позивачка в суді заявила про те, що ключ від вхідних дверей їй не дасть. Зазначила, що позов в суд про усунення перешкод в користуванні будинком не подала у звязку із тим, що всі кошти витрачала на оплату орендованого житла. Відповідачка та її представники також наголосили на порушенні норм процесуального права, які були допущені судом першої інстанції при розгляді даної справи. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим, просять його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Позивачка та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з врахуванням встановлених обставин, і є законним. Тому просять залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 2008 року у належному на праві власності ОСОБА_4 жилому будинку №73 по вул.Незалежності у с.Майдан Тисменицького району не проживає. Це було викликано сімейним конфліктом та неправомірними діями ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Рішенням Тисменицького районного суду від 16.12.2009року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 розірвано, а місцем проживання їх двох неповнолітніх синів: Романа і Михайла згідно висновку органу опіки і піклування та за бажанням дітей було визначено окремо від матері у спірному будинку з батьком, з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дітей (копія рішення а.с.5-9).

В подальшому між відповідачкою та її бувшим чоловіком, його батьками встановились стійкі неприязні відносини, що, зокрема, підтверджується копіями постанов суду, які містяться в матеріалах справи.

В 2012 році ОСОБА_1 предявила позов, серед яких були вимоги про визнання права власності на частину спірного будинку і вселення. Однак, рішенням Тисменицького районного суду від 01 жовтня 2012року вимоги ОСОБА_1, в тому числі й вимога про усунення перешкод і вселення у цей будинок, були визнані безпідставними. Назване рішення було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.12.2012року (копії судових рішень а.с.13-15).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені названими судовими рішеннями не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнала те, що вона для впорядкування своїх справ дійсно у 2012 році зверталась в суд з позовом до ОСОБА_8 про визнання його втратившим право користування житловим будинком №139 по вул.Шевченка у с.Павлівка Тисменицького району. Частина цього будинку належить їй на праві власності.

Зазначені вище обставини, підтверджені обєктивними доказами, на думку колегії суддів, свідчать про відсутність передбачених чинним законодавством підстав для збереження протягом пяти років за відповідачкою права користування спірним жилим будинком, який належить на праві власності ОСОБА_4, та про обрання ОСОБА_1 для проживання іншого місця.

Посилання апелянта на те, що позивачка під час судового розгляду справи відмовилась надати їй ключ від вхідної двері згаданого будинку, не може розцінюватись як доказ, який спростовує обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_4

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі про задоволення позову ОСОБА_4 є законним і обґрунтованим. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 19 липня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_9