АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Ізмайлової Г.Н.

суддів -Коростійової В.І., Гуцал Л.В.

за участі секретаря -Остапович Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 р. ОСОБА_2 звернувся до суду зі вказаним позовом.

Зазначив, що з 15 січня 2001 р. вони з відповідачкою ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 3 грудня 2005 р. на ім`я ОСОБА_1 придбали однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Виходячи з того, що з відповідачкою вони шлюб розірвали, в порядку поділу майна подружжя просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири, посилаючись на відсутність іншого житла.

Відповідачка проти позову заперечувала, пояснила, що спірну квартиру придбано на її особисті кошти.

Так, при ціні квартири за договором купівлі-продажу 5771,00 грн. вона взяла кредит в ЗАТ КБ «ПриватБанк»у розмірі 4000,00 грн. і безпроцентну позику за місцем роботи в БВО НАК «Надра України»ДП «ПНГГ»у розмірі 4000,00 грн., які повертала без участі позивача, оскільки він навіть ухилився від сплати аліментів на утримання дитини і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав за ним право власності на Ѕ частину спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2001 р., який розірвали 22 травня 2012 р.

Під час перебування в шлюбі за договором купівлі-продажу, посвідченим Балаклійською державною нотаріальною конторою 13 грудня 2005 р. за №1-2290 на ім`я ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 за ціною 5771,00 грн.

4 листопада 2005 р. ОСОБА_1 за місцем її роботи -Базою виробничого обслуговування НАК «Надра України»ДП «Полтавнафтогазгеологія»надано безпроцентну позику у розмірі 4000,00 грн., а 7 листопада 2005 р. нею отримано кредит в ЗАТ КБ «ПриватБанк»у розмірі 4000,00 грн.

Зобов`язання за вказаними договорами виконано ОСОБА_1 до фактичного припинення сторонами шлюбних відносин у 2010 р.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Матеріали справи не містять даних про наявність між подружжям домовленості щодо поділу майна та шлюбного договору, в зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що позивач не приймав участі у придбанні квартири, оскільки не надав навіть матеріальної допомоги на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку не є підставою для відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення, спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Із матеріалів справи убачається, що сторони припинили шлюбні відносини у березні 2010 р. і відповідачкою не доведено, що до цього часу вони не вели спільного господарства і що ОСОБА_1 погашено заборгованість за кредитними договорами не з бюджету сім`ї.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визначаючи за ним право власності на Ѕ частину квартири, суд діяв відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України і за відсутності вимоги ОСОБА_1 не міг збільшити її частку з урахуванням проживання з нею сина ОСОБА_3, 2003 року народження.

З огляду на наведене, на підставі ст.308 ЦПК України, судова колегія відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишає рішення без зміни як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308, 313, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 3 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий -

Судді: