Справа № 2-272/13 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/1321/13 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
Категорія 44 27.03.2013
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Дрозд О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Садівницького товариства «Енергетик» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 січня 2013 року у справі за позовом садівницького товариства «Енергетик»до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Обухівській районний відділ земельних ресурсів, акціонерно-кредитний банк «Золоті ворота», Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» про визнання недійсною приватизації, державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів купівлі-продажу земельних ділянок та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року позивач пред"явив в суді названий позов, який в подальшому уточнив, посилаючись на те, що СТ «Енергетик» (далі по тексту - Товариство) здійснює свою діяльність на земельній ділянці площею 40,3 га розташованій біля с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області. Зазначені землі були надані Товариству у користування для організації колективного саду рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 10 травня 1988 р., від 17 вересня 1990 року № 138 та рішенням 11 сесії 21 скликання Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 7 жовтня 1992 р., про що були видані Державні акти на право користування землею.

Згідно розпорядження Обухівської районної державної адміністрації №320 від 23 травня 2003 року позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю загального користування Товариству.

При виконанні даних робіт ТОВ МП «Кадастр» виявило, що земельна ділянка загального користування площею 0,12 га розташована в межах Товариства на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.09.2004 року належить члену Товариства ОСОБА_2, яка раніше вже отримала безоплатно у приватну власність земельні ділянки площею 0,24 га для ведення садівництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 був виданий на підставі рішення № 71 13 сесії 24 скликання Старобезрадичівської сільської ради від 19 травня 2004 року.

Цим же рішенням сільської ради відповідачці ОСОБА_4, яка є членом товариства і раніше вже отримала безоплатно у власність земельну ділянку для садівництва площею 0,12 га, передано у власність земельну ділянку площею 0,02 га, яка також знаходиться на землях загального користування Товариства. ОСОБА_4 також отримала 22.09.2004 року Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,02 га.

Відповідач ОСОБА_3 не є членом Товариства, але рішенням № 71 13 сесії 24 скликання Старобезрадичівської сільської ради від 19 травня 2004 року їй також безоплатно передано у власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,12 га із земель загального користування Товариства і нею отримано державний акт на право власності на земельну ділянку 22.09.2004 року

Позивач вважав, що Старобезрадичівська сільська рада перевищила свої повноваження, надавши відповідачкам у власність земельні ділянки із земель загального користування Товариства. Крім того, сільська рада не мала права розпоряджатись земельними ділянками, які знаходяться за межами села.

Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області своїм рішенням 24 сесії 4 скликання від 22 серпня 2005 року скасувала раніше прийняте рішення 13 сесії 24 скликання від 19 травня 2004 року за № 71 як незаконне.

27 жовтня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили за договором купівлі-продажу земельної ділянки на користь ОСОБА_2 земельні ділянку площею 0,12 га та 0,02 га відповідно .

На підставі вказаних договорів ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2005 року і цим земельним ділянками був присвоєний один кадастровий номер 322318700:04:010:0119.

12 квітня 2005 року ОСОБА_2 відчужила на користь ОСОБА_5 шляхом укладання Договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,14 га та земельну ділянку площею 0,12 га .

В подальшому названим земельним ділянкам був присвоєний один кадастровий номер НОМЕР_4, а на ім»я ОСОБА_5 26 квітня 2005 року був виданий один державний акт на право власності на земельну ділянку.

30 вересня 2005 року між ОСОБА_5 та Акціонерно-комерційним банком «Золоті Ворота» - іпотекодержателем, з іншого, був укладений Договір іпотеки № 990. Предметом цього договору є забезпечення виконання зобов»язання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за кредитними договорами, укладеними з АКБ «Золоті ворота» за рахунок спірних земельних ділянок.

21 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу земельною ділянки із кадастровим номером НОМЕР_4.

Позивач просив суд визнати недійсною приватизацію, здійснену ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земель загального користування СТ «Енергетик», що знаходяться в Обухівському районі Київської області на території Садівницького товариства «Енергетик .

Визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_2; ОСОБА_4 з моменту їх видачі;

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1 від 27 жовтня 2004 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з моменту його укладення;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,02 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 27 жовтня 2004 року з моменту його укладення;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2005 року на ім'я ОСОБА_2 з моменту його видачі;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,14 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 з моменту його укладення;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , земельної ділянки, площею 0,12 га, кадастровий номер земельної ділянки :04:010:0120 від 12 квітня 2005 року з моменту його укладення;

визнати недійсним договір іпотеки № 990 від 30 вересня 2005 року, що укладений між ОСОБА_7 та АКБ «Золоті Ворота» з моменту його укладення;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,26 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 від 28 квітня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_7 з моменту його видачі;

визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, укладений 21 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Витребувати у ОСОБА_6 на користь садівницького товариства «Енергетик» спірну земельну ділянку.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі СТ «Енергетик» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на те, що суд безпідставно прийшов до висновку про законність рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 травня 2004 року про надання у власність ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,02 га, 0,12 га та 0,12 га.

При цьому суд не звернув уваги на те, що вказане вище рішення було скасоване рішенням 24 сесії 2 скликання від 22 серпня 2005 року Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. Постановою апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України визнано, що Старобезрадичівська сільська рада, скасувавши своє рішення від 9.05.2004 року діяла в межах наданих їй законом повноважень, а тому в позові ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Старобезрадичівської сільської ради від 22.08.2005 року було відмовлено. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції при розгляді даного позову не мав оцінювати правомірність рішення Старобезрадичівської сільської ради від 22 серпня 2005 року, оскільки його правомірність перевірена судами адміністративної юрисдикції і їх рішення мають преюдиціальне значення.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції проігноровані ті обставини справи, які підтверджують відсутність наміру ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набувати у власність земельні ділянки шляхом безоплатної приватизації. Такими обставинами апелянт вважає пояснення ОСОБА_2 про те, що спірна земельна ділянка площею 0,26 га фактично оплатно придбана її чоловіком, який є громадянином Ізраїля у СТ «Енергетик», але оформлена була шляхом приватизації на інших осіб, оскільки він не міг мати у власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 10 травня 1988 року № 110 було вилучено земельні ділянки з користування колгоспів, радгоспів на інших землекористувачів і надано їх підприємствам, установам та організаціям, у тому числі: п/с А-1897 і ВЕО «Київенерго», для розміщення колективних садів.

У 1992 році п/с А-1897 та ВЕО «Київенерго» отримали державні акти на право користування землею площею 6 га та площею 34,3 га відповідно для колективного садівництва.

Рішенням виконавчого комітету Обухівської районної Ради народних депутатів від 16 квітня 1991 року зареєстровано Статут СТ «Енергетик».

Згідно з протоколом між ПЕО «Київенерго»і п/с А-1897, складеним 20 листопада 1991 року, вирішено створити об'єднаний колективний сад із передачею Товариству зазначених земельних ділянок загальною площею 40,3 га в безстрокове користування для подальшого розподілу між працівниками цих підприємств та ветеранами.

Рішенням Старобезрадичівської сільської ради народних депутатів Обухівського району Київської області від 11 листопада 1994 року надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок членам Товариства.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 25 травня 2003 року надано дозвіл Товариству на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право приватної власності на землю за рахунок земель загального користування цього садівницького товариства.

Рішенням Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 травня 2004 року земельні ділянки площею 0,02 га, 0,12 га та 0,12 га, які розташовані на території Товариства, передано у власність ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно для ведення садівництва.

На підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 травня 2004 року, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 22 вересня 2004 року одержали державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки загальною площею 0,26 га, які 12 квітня 2005 року придбала ОСОБА_7 за договорами купівлі-продажу, у зв'язку із чим вказані державні акти було анульовано та видано ОСОБА_7 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку площею 0,26 га.

В подальшому 21.06.2012 року ОСОБА_7 відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_6 згідно договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про що зроблено запис в реєстрі за №1338.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсними державних актів на ім.»я ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ч.10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, тим самим незаконність рішень органів місцевого самоврядування може бути визнана тільки судом, будь-який інший орган позбавлений такого права.

На час розгляду справи відсутнє судове рішення, яким скасоване рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 19 травня 2004 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись з вимогою про визнання недійсними договорів купівлі -продажу земельних ділянок, позивач посилається як на підставу визнання недійсним оспорюваного договору на положення ст. 203 та ст.215 Цивільного кодексу України, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що Відповідачами при укладенні правочину порушено ряд норм чинного законодавства.

Разом з тим, позивачем у справі належних доказів на підтвердження вимог не наведено а його доводи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються матеріалами справи

У зв'язку з тим, що договори купівлі продажу земельних ділянок та державні акти на право власності на спірну земельну ділянку площею 0,26 га відповідають вимогам чинного законодавства відсутні підстави для задоволення позову про витребування від ОСОБА_6 на користь Товариства спірної земельної ділянки.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Порядок припинення прав на землю регулюється гл. 22 ЗК України.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним.

Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року №6-71цс12, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК Укрпїни є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх суддів України.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в тій частині, що позбавити особу права на земельну ділянку орган місцевого самоврядування може лише з підстав та за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України, а не шляхом скасування рішення про передачу земельної ділянки у власність. Отже, скасування сільською радою свого рішення про надання у власність земельних ділянок за відсутності для цього підстав, передбачених ст.. 140 ЗК України, не тягне за собою юридичних наслідків у вигляді визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

Судова колегія також погоджується із висновком суду в тій частині, що якщо така земельна ділянка в подальшому відчужена у встановленому законом порядку та інша особа набула це майно у власність відповідно до вимог Закону, зазначене майно не може бути витребувано в порядку статей 387 і 388 ЦК України, підстави для застосування яких в цій справі з огляду на наведені вище правовий висновок і вимоги Закону (ст..ст. 140-149 ЗК України), а також встановлені по справі правовідносини відсутні.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу садівницького товариства «Енергетик» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 січня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді