Справа №493/653/13-ц
Провадження № 2/493/350/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2013

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та відповідачами, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 886 кв. м. по вул. Ломоносова,53 в м. Балта Одеської області, стверджуючи, що 27.03.2013 року вона уклала з відповідачами угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатила відповідачам гроші у сумі 48900 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідачі передали їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяли зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідачі ухиляються від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляються, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що у відповідачів відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, раніше вище вказаний житловий будинок належав батькам відповідачів ОСОБА_4, померлій 25.05.2004 року, та ОСОБА_5, померлому 26.11.2007 року, після їх смерті відповідачі, фактично прийнявши спадщину, свідоцтво про право на спадщину встановленим порядком не отримали.

Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Відповідачі до судового засідання не зявилися, але надіслали на адресу суду заяви, в яких позов визнали в повному обсязі, підтвердили викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі не мають у звязку з відсутністю коштів, просять справу розглянути за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що батькам відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1999 року, виданого комісією по приватизації житлового фонду Балтської міської ради, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Ломоносова,53 в м. Балта Одеської області, після смерті ОСОБА_4, померлої 25.04.2004 року, та ОСОБА_5, померлого 26.11.2007 року, спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, фактично прийняли його діти ОСОБА_2, ОСОБА_3, але свідоцтво про право на спадщину за законом вони не отримали, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку від 27.03.2013 року, згідно якого відповідачі продали, а позивач придбала вище вказаний житловий будинок за 48900 грн. і по акту прийому-передачі від 27.03.2013 року відповідачі передали, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачами, вони отримали від позивача вище вказану суму грошей і взяли на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення договору, про що повідомили в клопотаннях про розгляд справи без їх присутності, де вказали, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у них немає, так як в них відсутні кошти для оплати послуг нотаріуса, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідачі ухилилися від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 27.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Ломоносова,53 в м. Балта Одеської області, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 886 кв. м. по вул. Ломоносова,53 в м. Балта Одеської області, який раніше на праві приватної спільної сумісної власності належав ОСОБА_4, померлій 25.05.2004 року, та ОСОБА_5, померлому 26.11.2007 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ