У Х В А Л А

Справа № 183/1696/13-ц

18 березня 2013 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3, в якій просить визнати за нею право власності на квартиру № 25 в будинку № 2, розташованого по площі Леніна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 20.12.2011 року між нею та відповідачем було укладеного договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 70 000 грн. Крім того, у разі невиконання ним своїх грошових зобовязань відповідач зобовязався передати у власність позивачці вищевказану квартиру, яка належить йому на праві приватної власності. У звязку з тим, що відповідач не виконав зобовязань за договором позики, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

З метою забезпечення позову позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить вжити заходи по забезпеченню позову, а саме, накласти арешт на квартиру № 25 в будинку № 2, розташованого по площі Леніна в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 70 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою. У разі невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань останній зобовязався передати у власність позивачці вищевказану квартиру, яка належить йому на праві приватної власності.

Однак, вимоги, щодо накладення арешту на майно, вказане у заяві, суд вважає необґрунтованими, оскільки суду не надані відомості, стосовно його вартості, що позбавляє суд можливості визначити відповідність і співрозмірність виду і розміру забезпечення позову з позовними вимогами, адже позовні вимоги витікають фактично із грошових зобовязань.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 5 днів з дня її проголошення, а у разі її постановлення без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Березюк