Провадження № 22ц/784/2645/13 Суддя першої інстанції Чернявська Я.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2013 року за позовом Кредитної спілки Аккорд (надалі- Спілка) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 травня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № Мик9630/1, за яким ОСОБА_4 надала позичальнику кредит у сумі 8000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,14795% за кожен день користування кредитом строком дії до 24 грудня 2008 року.

У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту станом на час звернення до суду у нього утворилась заборгованість у розмірі 9687 грн. 82 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі, збитки від інфляції в сумі 3424 грн. 65 коп. та 3% річних в розмірі 658 грн. 51 коп. за неналежне виконання зобовязань.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2013 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4552 грн. 40 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 643 грн. 02 коп., пеню у розмірі 4522 грн. 40 коп., збитки від інфляції у розмірі 3424 грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 658 грн. 51 коп. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовий кредит кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом за заявою відповідача, як члена ОСОБА_4, 24 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № Мик9630/1, відповідно до якого позивач надав позичальнику грошовий кредит у сумі 8000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,14795% за кожен день користування кредитом, строком дії до 24 грудня 2008 року (а.с.10).

Підпунктом 3.2.2 договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісячно сплачувати ОСОБА_4 нараховані проценти на частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж вказано у рекомендованому графіку погашення платежів.

При порушенні строків сплати кредиту ОСОБА_4 має право нарахувати пеню, а позичальник зобовязується сплатити пеню в розмірі 0.5% від суми остаточної заборгованості за кожен день прострочення (п. 5 договору).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості станом на 26 квітня 2013 року позивачем зазначено, що загальна сума заборгованості за договором кредиту складає 9687.82 грн., зокрема: 4522.4 грн. залишок кредиту; 643.02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4522.40 грн. пеня (а.с.8).

Згідно з положеннями ст. 625 ЦПК України позичальник, що допустив прострочення виконання зобовязання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також кошти за користування отриманими у борг грошима у розмірі 3% річних від простроченої суми.

За розрахунками проіндексована сума боргу складає 3424.65 грн. та 3% річних - 658.51 грн. (а.с. 7-8).

З огляду на викладене, місцевим судом вірно встановлені факти укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кредитного договору, а також належного виконання позивачем умов договору кредиту та неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо погашення кредиту, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентам, пені, а також збитків від інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобовязань.

З такими висновками районного суду погоджується й колегія суддів.

З наведеного вбачається, що при наданні кредиту відповідачу ОСОБА_4 діяла відповідно до норм чинного законодавства. Відповідачем в односторонньому порядку порушені умови зазначеного договору, тому висновки суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу є обґрунтованими.

Судова колегія вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 щодо сплину позовної давності на час звернення позивача до суду, оскільки відповідно до цивільного Кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) сторони кредитного договору погодили позовну давність строком у пять років ( п.9.1 кредитного договору). За умовами кредитного договору до 24 грудня 2008 року позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені цим договором, а тому саме з цієї дати слід обчислювати позовну давність, а не з часу, як стверджує ОСОБА_3, коли останній порушив графік погашення кредитної заборгованості.

Неспроможними є твердження відповідача про недоведеність позивачем факту отримання ним грошових коштів, так як ОСОБА_3 сам визнав цей факт, сплативши частину кредитних коштів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а

рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: