Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/4917/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Бердичівської міської ради
Житомирської області про визнання
права власності на житловий будинок та
прибудинкові споруди в порядку
спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1,

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23 жовтня 2013 року, -

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_1, звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
за нею право власності на житловий
будинок та господарські споруди,
розташовані по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом. Вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3,
після його смерті відкрилась спадщина
на вищевказане майно. Проте, нотаріус
відмовив у видачі свідоцтва про право
на спадщину на будинок у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на нього.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23 жовтня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову. На думку
апелянта, суд не врахував, що
спадкодавець закінчив будівництво
спірного будинку у 1980 році та
неправильно застосував норми ЦК
України від 01.01.2004 року до спірних
правовідносин.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
після смерті ОСОБА_3 до позивача, як
спадкоємця першої черги за законом,
який, як вбачається з матеріалів
справи, прийняв спадщину, перейшли,
зокрема, права та обов'язки спадкодавця
не щодо домоволодіння за зазначеною
адресою, а щодо матеріалів, обладнання
тощо, які були використані в процесі
цього будівництва.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

В даному випадку набуття права
власності позивачем пов'язується з
отриманням спірного майна у спадщину,
що передбачено ст.ст 1216, 1261 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка
ОСОБА_3. Останній за життя набув у
власність незакінчений будівництвом
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 на підставі договору від 24.07.1975
р. (а. с. 19 - 20). Нотаріус відмовив
позивачці у видачі свідоцтва про право
на спадщину на будинок у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на нього (а.с.21).

Із досліджених в судовому засіданні
матеріалів інвентарної справи №8303
вбачається, що спірне домоволодіння із
зазначенням його складових частин,
розмірів загальної та житлової площі
було обліковане в бюро технічної
інвентаризації з 05.02.1980 року за ОСОБА_3.

Факт належності будинку спадкодавцю
ніким не оспорюється і підтверджується
іншими дослідженими судом доказами:
копією технічного паспорта на житловий
будинок та господарські споруди (сарай
Б-1, вбиральня, сарай Г-1, погреб, а.с. 12-16),
висновком про технічний стан житлового
будинку, у якому зазначено рік побудови
- 1980 рік (а.с. 18). Крім того, із свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого ОСОБА_1, вбачається, що
земельна ділянка, на якій розташоване
вищевказане домоволодіння, належала
спадкодавцю відповідно до державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ №113356, виданого 16.08.2012
року (а.с.8),

На час набуття спадкодавцем ОСОБА_3
права власності на житловий будинок
державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкцією про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасовим положенням про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за № 157/6445 (з подальшими
змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

За тих обставин, коли достовірно
встановлено, що спірний будинок
побудовано у 1980 році,
проінвентаризовано в органах БТІ за
спадкодавцем, інших спадкоємців крім
позивачки немає, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову про визнання права власності на
спадкове майно. Враховуючи наведене,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 23 жовтня
2013 року скасувати, ухваливши нове
рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок та господарські
споруди (сарай Б-1, вбиральня, сарай Г-1,
погреб), що розташовані по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: