Номер справи 2016/910/2012
Номер провадження 2/623/22/2013
РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2013 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Вергун І. В.

при секретарі: Ардашева Я. В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між його покійною бабусею ОСОБА_4 і відповідачкою по справі були укладені договори позики.

Так, 20 серпня 2010 року відповідачка взяла в борг у ОСОБА_4 10000 доларів США та зобовязалась за першою вимогою повернути борг та щомісячно виплачувати відсотки в розмірі 200 доларів США.

01 вересня 2010 року відповідачка взяла в борг у покійної бабусі 2500 доларів США, які зобовязалась повернути за першою вимогою.

8000 доларів США відповідачка взяла у покійної ОСОБА_4 29 жовтня 2010 року, які зобовязалась повернути за першою вимогою.

Оскільки відповідачка ухиляється від повернення грошових коштів, позивач на підставі статей 1046,1047,1049 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_3 борг в сумі 164000 гривень.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на його безпідставність, та пояснила суду, що дійсно в період з серпня по вересень 2010 року отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 20500 доларів США, надала покійній розписки про одержання грошових коштів.

В підтвердження своїх доводів відповідачка надала суду дві розписки про виплату ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 20500 доларів США.

При цьому відповідачка пояснила, що розписка на суму 8500 доларів США від 04 листопада 2010 року була написана нею і підписана ОСОБА_4, а розписка на 12000 доларів США була власноруч написана і підписана ОСОБА_4 , при цьому остання пообіцяла, що розписки які вона їй написала по договорам позики поверне їй.

В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, підтверджується належними доказами, що відповідачка по справі, ОСОБА_3, 20 серпня 2010 року, 01 вересня 2010 року та 29 жовтня 2010 року одержала від ОСОБА_4 по розпискам 20500 доларів США ( а.с.19-21).

ОСОБА_4 померла 31 травня 2011 року ( а.с.6).

Із ксерокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2011 року, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 31 травня 2011 року є позивач по справі, ОСОБА_2 ( а.с.5).

Вимоги позивача стосуються стягнення суми в розмірі 20500 доларів США за повернення позики.

Разом з тим, із розписок поданих відповідачкою вбачається, що 04 листопада 2010 року і 15 квітня 2011 року покійна ОСОБА_4 одержала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20500 доларів США згідно розписок.

При цьому ОСОБА_3 пояснила, що розписка від 04 листопада 2010 року написана нею власноруч, а підпис під розпискою ставила покійна ОСОБА_4, розписка від 15 квітня 2011 року написана та підписана покійною ОСОБА_4 власноруч, яка в подальшому пообіцяла повернути розписки від 20 серпня 2010 року, 01 вересня 2010 року, 29 жовтня 2010 року ( а.с.19-21, 24-25).

Із висновку судово - почеркознавчої експертизи № 9848 вбачається, що рукописний текст розписки від 04 листопада 2010 року від імені ОСОБА_3, який починається і відповідно закінчується словами « Я, ОСОБА_3» « 04 листопада 2010 р. Получила» виконаний не ОСОБА_4. Він виконаний ОСОБА_3.

Підпис від імені ОСОБА_4 розташований у розписці від 04 листопада 2010 року від імені ОСОБА_3 у рядку « получила» виконаний ОСОБА_4 ( а.с.140-142).

Відповідно до частини 1 статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої якості.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає предявлення та підтвердження укладеного договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей чи кількості речей.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваним прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до статей 57-60 ЦПК України.

Крім того, відповідно до статті 16 ЦК України звертаючись до суду позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту примусове виконання обовязку в натурі, позивач в силу статті 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу, які порушують його права.

Доказів того, що відповідачка не повернула борг матеріали справи не містять. Не надано таких доказів суду і під час розгляду справи по суті.

При таких даних суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 10, 11, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, статями 1046-1047,1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в позовних вимогах до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду І. В. Вергун