Справа №295/2288/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2013 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в
складі:

головуючого - судді Комісарчук О.В.

секретаря
Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Держземагентства у Житомирському
районі Житомирської області,
Житомирської міської ради,
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про скасування Державного акту на
право власності на земельну ділянку,
встановлення меж земельної ділянки в
натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 428268,
виданий 30.08.2005 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
оскільки зазначений в ньому план меж
земельної ділянки зроблений з
порушенням меж земельної ділянки
суміжних співвласників - ОСОБА_6, а
також просив зобов'язати управління
Держземагенства в Житомирському
районі встановити межі наданої йому
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі,
закріпивши їх межовими знаками,
відповідно до плану та зовнішніх меж
цієї ділянки, зазначених в державному
акті на право приватної власності на
землю, виданому 25.03.1998 року № 3465.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідно до висновку
земельно-технічної експертизи
встановлено, що розмір і конфігурація
земельних ділянок суміжних
співвласників - ОСОБА_6 і ОСОБА_3 не
відповідають розміру та конфігурації,
зазначеним в державних актах на право
власності на землю. Вказав, що оскільки
земельна ділянка позивача була
передана у власність раніше, ніж
земельна ділянка подружжя ОСОБА_3, то
вони мають пріоритетне право на
приведення їх земельної ділянки у
відповідність з технічною
документацією, а тому скасуванню
підлягає державний акт, виданий на ім'я
ОСОБА_3. Посилався на те, що оскільки
накладення земельних ділянок сталось з
вини Житомирського міського відділу
земельних ресурсів, правонаступником
якого на даний час є управління
Держземагенства в Житомирському
районі, тому вимоги про встановлення
меж його земельної ділянки в натурі
заявлені до даного відповідача та
підлягають виконанню саме ним.

В судовому засіданні представник
позивача заявлений позов, з
урахуванням уточнених позовних вимог
(а.с. 135-137), підтримав в повному обсязі з
підстав, викладених в ньому, просив
позов задоволити повністю.

Представник відповідача - управління
Держземагенства в Житомирському
районі Житомирської області позов не
визнала, просила відмовити в його
задоволенні. В обгрунтування
заперечень зазначила, що державні акти
на право приватної власності на
земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2 були видані на підставі рішень
органів місцевого самоврядування, які
є чинними та ніким не скасовані, а
відтак підстави для скасування
державного акту на право власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні. Також
зазначила, що до повноважень
управління Держземагенства в
Житомирському районі не входить
встановлення меж земельних ділянок в
натурі на місцевості, а тому позовні
вимоги є безпідставними та задоволенню
не підлягають. Письмові заперечення
приєднані до матеріалів справи (а.с.
113-115).

Представник відповідача - Житомирської
міської ради в судове засідання не
з'явився, направив заяву про розгляд
справи у відсутності представника (а.с.
159).

Представник відповідача -
реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи неодноразово
повідомлявся належним чином (а.с. 156, 185).

Представник третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не
визнала, просила відмовити в його
задоволенні за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_5 заявлені вимоги
підтримала, просила задоволити в
повному обсязі.

Треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились,
надали суду заяви про розгляд справи в
їх відсутності (107-112, 187), третя особа
ОСОБА_4 в судові засідання не з'являвся,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

З урахуванням вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності
представників відповідачів
Житомирської міської ради,
реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області та третіх осіб.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши докази в
їх сукупності, оцінюючи їх за своїм
внутрішнім переконанням, з урахуванням
меж заявлених позовних вимог, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі рішення виконкому
Житомирської міської ради від 12.02.1998
року № 58 передано у приватну власність
земельну ділянку розміром 0,0804 га за
адресою м. Житомир, АДРЕСА_1 для
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель. Право
власності на дану земельну ділянку
посвідчено державним актом на право
власності на землю № 3465, виданим 25.03.1998
року, відповідно до якого визначено
план зовнішніх меж земельної ділянки
(а.с. 6).

Відповідно до державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 428268, виданого виконавчим комітетом
Житомирської міської ради 30.08.2005 року,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення 25
сесії міської ради від 28.04.2005 року № 520
передано у власність земельну ділянку
по АДРЕСА_2 в м. Житомирі розміром 0,0726
га. Вказаний державний акт містить
зображення плану меж земельної ділянки
(а.с. 5).

Власники зазначених вище ділянок є
суміжними землевласниками.

Зі змісту висновку експерта № 129/11,
виконаного станом на 20.02.2012 року по
цивільній справі № 2-4375/11 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, відшкодуванню моральної
шкоди , вбачається, що державні акти на
право власності на земельні ділянки за
адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
накладаються один на одного, що
унеможливлює встановити факт
порушення меж. Розмір та конфігурація
як земельної ділянки, яка належить
ОСОБА_1, так земельної ділянки, яка
належить подружжю ОСОБА_3, не
відповідають розміру та конфігурації,
зазначеним в державних актах на право
власності на землю, виданих на їх ім'я.

Згідно з частинами першою, другою
статті 116 Земельного Кодексу України (в
редакції чинній на момент видачі
спірного державного акта - 2005 р.)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом; набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Частинами 1, 2 статті 125 ЗК України
встановлено, що право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності та право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України (в
редакції станом на 2005 рік) вбачається,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, в тому числі
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд, подають заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки, в якій зазначаються
бажані розміри та мета її використання.
Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по
земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або
органу місцевого самоврядування.
Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали
у приватну власність земельну ділянку
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування, відповідно до якого
було затверджено технічну
документацію щодо відведення даної
земельної ділянки.

Оскільки рішення сесії Житомирської
міської ради від 28.04.2005 року № 520, згідно
з яким було передано у приватну
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну
ділянку по АДРЕСА_2, є чинним, ніким не
скасовано, а позивач таку вимогу не
заявляв, то підстави для скасування
державного акту серії ЯА № 428268, яким
лише посвідчується право власності на
земельну ділянку, відсутні.

Відповідно до п.п. а, е ч. 1 ст.184 ЗК
України (в редакції на момент винесення
рішення) землеустрій передбачає
встановлення (відновлення) на
місцевості меж
адміністративно-територіальних
одиниць, землеволодінь і
землекористувань; встановлення в
натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок.

Стаття 185 ЗК України визначає, що
землеустрій здійснюється суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, за
рахунок коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим і місцевих бюджетів, а також
коштів громадян та юридичних осіб.
Землеустрій здійснюється відповідно
до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про
землеустрій» розробниками
документації із землеустрою є юридичні
та фізичні особи, що володіють
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та у складі яких
працюють сертифіковані
інженери-землевпорядники.

Зі змісту позовних вимог передбачено,
що позивач бажає відновити межі
власної земельної ділянки відповідно
до плану меж, визначених в державному
акті на право власності, виданому на
його ім'я.

Порядок виконання таких робіт
передбачено Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, яка затверджена наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року,
відповідно до п. 4.1. якої передбачено, що
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється
при повній (частковій) втраті в натурі
(на місцевості) межових знаків, їх
пошкодженні, яке унеможливлює
використання межових знаків, а також
при розгляді земельних спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок. Виконання таких
робіт здійснюється юридичною особою,
що володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та у
складі якої працює не менше двох
сертифікованих
інженерів-землевпорядників або
фізична особа - підприємець, яка
володіє необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та є
сертифікованим
інженером-землевпорядником на
підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до статті 186
Земельного кодексу України
документації із землеустрою, а у разі
її разі відсутності - розробляється
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач не позбавлений права
відновити межі, належної йому
земельної ділянки відповідно до
виданого на його ім'я державного акта
на право власності на землю, в
позасудовому порядку шляхом звернення
до відповідного суб'єкта
господарювання, який має дозвіл на
проведення такого виду робіт.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження Держземагенства
визначені в Положенні про управління
Держземагенства у Житомирському
районі Житомирської області,
затвердженого наказом Держземагенства
України від 05.09.2012 року № 416, зі змісту
якого вбачається, що розробка
документації із землеустрою і
встановлення на місцевості меж
земельної ділянки в натурі не входить
до повноважень управління.

Вимоги до управління Держземагенства у
Житомирському районі Житомирської
області про зобов'язання встановити
межі земельної ділянки в натурі не
ґрунтуються на нормах закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
безпідставними, а тому задоволенню не
підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління Держземагентства у
Житомирському районі Житомирської
області, Житомирської міської ради,
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області про скасування
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, встановлення меж
земельної ділянки в натурі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2013
року.