Справа № 139/1134/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 листопада 2013 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та визначення аліментів у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 21 лютого 2013 року, позивач зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На даний час у позивача змінився сімейний стан, у звязку з чим він звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів і визначити їх у твердій грошовій сумі 100 гривень на місяць.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що він, оскільки не має постійної роботи, сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти в мінімальному розмірі, визначеному законодавством, біля 300 гривень щомісячно. 28 квітня 2013 року він уклав шлюб з іншою жінкою (ОСОБА_5), має з нею спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває на його утриманні. Крім того, на даний час він не може знайти постійну роботу, має нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила: У звязку з тим, що відповідач добровільно відмовлявся сплачувати аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_4, вона змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. 21 лютого 2013 року на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду ОСОБА_1 зобовязано сплачувати аліменти у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте останній сплативши протягом декількох місяців по 300 гривень аліментів, звернувся до суду з позовом про зменшення їх розміру. Їй відомо, що позивач працює неофіційно та отримує достатньо високий дохід, який повністю витрачає на потреби своєї другої сімї. Вона ж аби забезпечити належне утримання дочці вимушена працювати на двох роботах. Оскільки у них з відповідачем є спільна дочка, яка також потребує постійного матеріального забезпечення, піклування та догляду, просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши подані сторона докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 21 лютого 2013 року (а.с. 9) з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 лютого 2013 року до досягнення дочкою повноліття.

З постанови державного виконавця від 06 березня 2013 року про відкриття виконавчого провадження (а.с. 10) слідує, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС Мурованокурилоовецького РУЮ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 квітня 2013 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_7 (а.с. 8) і має з нею спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7). Крім того, на даний час позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі: не може знайти постійну роботу, має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Розрахунком заборгованості по аліментах виданим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції (а.с. 11) стверджується, що ОСОБА_1 сплачував аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і станом на 01 жовтня 2013 року не має заборгованості по сплаті аліментів.

Однак, позивач не довів суду, що належне виконання рішення суду про стягнення аліментів на дочку від першого шлюбу ОСОБА_3 ставить його, у звязку з народженням у другому шлюбі сина, у важке і скрутне матеріальне становище. Зокрема, він не надав доказів, що має будь-які протипоказання до роботи, що він один (без допомоги держави) утримує місячного сина, і т.п.

Натомість відповідач довела суду, що, крім сплати аліментів протягом девяти останніх місяців у розмірі по 300 гривень, позивач абсолютно не цікавиться дитиною, не провідує її, не переймається проблемами. Позивач такого не заперечив, пояснивши це тим, що він фактично проживає за межами району.

Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них. Дана норма містить вичерпний перелік підстав для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду.

Позивач заявляючи у судовому засіданні про зміну свого матеріального та сімейного стану, не ствердив це належними доказами, зокрема, позивачем не доведено, що він на даний час не працює та не має можливості працевлаштуватись (на момент винесення судового рішення про стягнення з позивача в цьому позові аліментів, він також офіційно ніде не працював). Крім того, позивач не довів, що витрати на його сина, народженого у новому шлюбі, потребують значних витрат, у звязку з чим він не може сплачувати аліменти на утримання дочки.

Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Водночас, у статті 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч. З ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років становить: з 01.01.2013 по 30.11.2013р. - 1210 грн., з 01.12.2013р. по 31.12.2013р. - 1286 грн. Тобто, розмір аліментів на одну дитину віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років у період січня-листопада 2013р. не може бути меншим, ніж 363 грн. (1210 грн. х 30%= 363 грн.). Таким чином, вимоги позивача про встановлення аліментів у твердій сумі в розмірі 100 грн є безпідставними, так як не відповідають нормам чинного законодавства та порушують при цьому права дитини.

За таких обставин, враховуючи, що позивач будучи батьком дитини, має такий самий обовязок утримувати дочку, як і відповідач, також враховуючи, що він не надав суду достатніх доказів існування обставин, передбачених ст. 192 СК України, які б були підставою для зменшення розміру аліментів, крім того, що розмір аліментів, який просить стягувати відповідач у розмірі 100 гривень, на даний час є набагато меншим від 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, що підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі не має, оскільки всі названі позивачем обставини існували і на момент винесення рішення про стягнення з нього аліментів у лютого 2013 року, і він такого рішення не оскаржив, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 180, 182, 192 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити у позові до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ______________