АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/370/2013р. Головуючий в І інстанції Гуцалюк О.В.
Категорія: 51 Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця 26 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В

Суддів Майданіка В.В.

ОСОБА_1

При секретарі Шаповаловій К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 29 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» про стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2, діючий за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» про стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.06.2004 року по 25.10.2011 року ОСОБА_3 працювала на посаді головного бухгалтера обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» і протягом всього часу роботи у відповідача вона жодного разу не була у відпустці, а тому при звільненні з роботи відповідно до вимог ст.83 КЗпП України їй мали нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Посилаючись на те, що при звільненні їй була виплачена лише грошова компенсація за невикористану відпустку за 2011 рік, компенсація за невикористані відпустки протягом 2004-2010 років не нараховувалася та не виплачувалася, просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за невикористані відпустки в сумі 11239,80 грн. та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 26.10.2011 року по 15.10.2012 року в сумі 18445,52 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 29 листопада 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2, діючого за довіреністю в інтересах ОСОБА_3 до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» про стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, зокрема доказів невиплати позивачці компенсації за невикористані відпустки.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на досліджених судом доказах.

Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення.

Згідно ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 працювала на посаді головного бухгалтера обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» з 22.06.2004 року (а.с.5).

Наказом №5 від 25.10.2011року позивачку звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.6).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3, надану регіональним відділенням Пенсійного фонду України вбачається, що за період з 2004 року по 2011 рік ОСОБА_3, працююча в ОСББ «Граніт» жодних доплат до заробітної плати, в тому числі компенсації за невикористані відпустки не отримувала (а.с.57).

Актом перевірки №21-01-128/452 від 14.12.2011 року, складеним територіальною державною інспекцією праці у Херсонській області, встановлено, що в ОСББ «Граніт» відсутня документація по плануванню та наданню працівникам щорічних відпусток, чим порушено вимоги ст.79 КЗпП України, ст.10 Закону України «Про відпустки» (а.с.8-11).

З огляду на надані позивачкою докази та зважаючи на те, що відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи як у суді першої, так і апеляційної інстанції, і якому відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України роз»яснювалися наслідки ненадання доказів в обґрунтування заперечень проти позову (а.с.55), скористався на власний розсуд наданими йому процесуальними правами і не надав доказів в обґрунтування заперечень проти позову (наказів про надання відпустки ОСОБА_3 за період з 2004 року по 2011 рік, відомостей щодо виплати їй грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 2004 року по 2011 рік, тощо), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

При визначенні суми грошової компенсації за невикористані відпустки колегія суддів виходить з розяснень, даних в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100, з послідуючими змінами, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3, надану регіональним відділенням Пенсійного фонду України вбачається, що виплати ОСОБА_3 за останні 12 календарних місяців роботи, які передували звільненню 25.10.2011 року, а саме за жовтень - грудень 2010 року, січень-вересень 2-11 року складають 13500 грн. (а.с.57), за винятком святкових і неробочих днів, установлених законодавством в зазначений період, середньоденний заробіток позивачки становить 38,028 грн.(13500 грн.:355 днів).

Таким чином, сума грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2004 року по 2011 рік становить 5932,37 грн. (38,028 грн. х 156 - дні невикористаної відпустки).

Оскільки відповідач у день звільнення не провів остаточного розрахунку із позивачкою, а саме не сплатив грошову компенсацію за невикористані відпустки, то відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України з нього підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку.

Середній заробіток позивачки, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, становить 1100 грн.(а.с.84-85), середній заробіток за весь час затримки з дня звільнення становить 12600,00грн.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСББ «Граніт» на користь ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку у сумі 5932,37 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12600 грн., а всього 18532,37 грн. без врахування обовязкових платежів і зборів, відрахування яких підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Граніт» на користь ОСОБА_3 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 5932,37 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12600 грн., а всього 18532,37 грн. без врахування обовязкових платежів і зборів, відрахування яких покласти на відповідача.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді