Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2013 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Корягіній Ю.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу „Запорізький національний університет Міністерства освіти і науки, молоді та спорту про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Державного вищого навчального закладу „Запорізький національний університет Міністерства освіти і науки, молоді та спорту про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, зазначивши наступне.

Позивач ОСОБА_3, працює доцентом кафедри конституційного та трудового права Запорізького національного університету.

Наказом ректора від 04.09.2012 р. за № 77-в її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошено догану) за здійснення прогулів без поважних причин з 05.06.2012 р. по 08.06.2012 р. та з 12.06.2012 р. по 15.06.2012 р., а також відсутність на засіданні кафедри 18.06.2012 р.

Підставою даного наказу є акти про відсутність на робочому місці, доповідна записка завідувача кафедри конституційного та трудового права ОСОБА_4 та акт про відмову надання пояснення про відсутність.

Вважає вищевказаний наказ ректора Запорізького національного університету незаконним, винесеним з порушенням вимог чинного трудового законодавства та законодавства про вищу освіту.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просить у задоволенні позову відмовити, надавши письмові заперечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, пояснення свідків, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює на посаді доценту кафедри конституційного та трудового права Державного вищого начального закладу Запорізький національний університет (далі - ДВНЗ ЗНУ, університет).

18.12.2007 року за №03-31/170 між позивачкою та університетом було укладено контракт, який є формою трудового договору. Відповідно до пункту 1.5 зазначеного контракту науково-педагогічний працівник (позивач) підзвітний завідуючому кафедрою конституційного та трудового права і декану юридичного факультету.

Згідно посадової інструкції доцента кафедри конституційного та трудового права, з якою позивач ознайомлена особисто, в його посадові обов'язки окрім іншого входить:

- проводити навчальну, методичну, наукову, організаційну та інші види робіт; брати участь у визначенні напряму розвитку навчального процесу та наукової діяльності кафедри факультету (пункт 2.1);

- розробляти навчальні плани та робочі програми дисципліни, виконувати графіки навчального процесу, надавати методичну допомогу викладачам і асистентам кафедри, брати участь у виховній роботі серед студентів і співробітників кафедри, брати участь у засіданні кафедри (пункт 2.3);

- виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку (пункт 2.4).

Відповідно до пунктів 1, 6 розділу 4 посадової інструкції доцент кафедри несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків та за недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Аналогічний обовязок роботодавця визначений пунктом 9 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДВНЗ ЗНУ, затверджених на Конференції трудового колективу (протокол № 1 від 29.03.2006 р.), які діють з урахуванням змін і пунктом 5.2 укладеного між позивачкою та ДВНЗ ЗНУ контракту.

Згідно контракту ОСОБА_3 прийнята на посаду доцента кафедри конституційного та трудового права ЗНУ. Приміщення зазначеної кафедри розташоване у корпусі №5 університету в аудиторії № 104, у якій знаходилося робоче місце позивачки.

Зазначена обставина підтверджується переліком осіб, відповідальних за здачу під охорону аудиторії №104 корпусу №5 ЗНУ, у якому міститься особистий підпис позивачки, а також журналом обліку робочого часу, який ведеться на кафедрі, у якому працівниками кафедри особисто ставляться позначки про початок та закінчення присутності на робочому місці .

Наказом ректора ДВНЗ ЗНУ від 04.09.2012 р. за № 77-в ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошено догану) за здійснення прогулів без поважних причин з 05.06.2012 р. по 08.06.2012 р. та з 12.06.2012 р. по 15.06.2012 р., а також відсутність на засіданні кафедри 18.06.2012 р.

Підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності стали акти про її відсутність на робочому місці, а також доповідна записка завідувача кафедри конституційного та трудового права ОСОБА_4 і акт про відмову надання поясненнь про відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КЗпП України на тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п'ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Пунктом 17 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДВНЗ ЗНУ передбачено, що навчальний рік в університеті триває з 01 вересня по 30 червня.

Робочий час викладача визначається обсягом його навчальних, методичних, наукових і організаційних обовязків у поточному навчальному році, затверджених в індивідуальному робочому плані, в обсязі 1548 годин на рік, з яких не більше 900 годин на рік навчального навантаження. Викладач зобовязаний дотримуватися встановленого йому розкладом графіка робочого часу. Контроль за дотриманням розкладу навчального процесу та за виконанням індивідуальних планів викладачів покладається на завідувачів кафедр і деканів факультетів.

В університеті встановлюється такий режим роботи для науково-педагогічних працівників: робочий тиждень 36 годин; робочий день 6 годин; дні відпочинку неділя.

Час роботи науково-педагогічних працівників визначається розкладом навчальних занять і графіком, що складається щосеместру та затверджується завідувачем кафедри, погоджується з профспілковим комітетом, подається до відділу кадрів.

Судом встановлено, що в робочі, згідно визначеного для науково-педагогічних працівників режиму роботи, дні 05.06.2012 р. (вівторок), 06.06.2012 р. (середа), 07.06.2012 р. (четвер), 08.06.2012 р. (пятниця), 12.06.2012 р. (вівторок), 13.06.2012 р. (середа), 14.06.2012 р. (четвер), 15.06.2012 р. (пятниця) позивачка була відсутньою на роботі.

Крім того, позивачка була відсутньою на засіданні кафедри конституційного та трудового права, яке відбулося 18.06.2012 р. (понеділок).

Факт відсутності позивачки у зазначені дні на роботі підтверджується актами про відсутність викладача на робочому місці від 05.06.2012 року, 06.06.2012 року, 07.06.2012 року, 08.06.2012 року, 12.06.2012 року, 13.06.2012 року, 14.06.2012 року, 15.06.2012 року, а також актом від 18.06.2012 року, в якому зафіксовано те, що ОСОБА_3 запрошувалась на засідання кафедри конституційного та трудового права та відмовилася надати пояснення щодо своєї відсутності на роботі у період з 05.06.2012 по 15.06.2012 р., актом від 20.06.2012 року, в якому зафіксовано факт телефонної розмови завідувача кафедри ОСОБА_4 з ОСОБА_3, щодо відсутності останньої на роботі.

У судовому засіданні, будучі допитаними у якості свідків, ОСОБА_4С, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9В.Ю, ОСОБА_10, підтвердили те, що у дні, щодо яких було складено акти про відсутність на роботі, позивачку вони на кафедрі конституційного та трудового права та на території університету взагалі не бачили, акти підписувалися ними особисто в дні, якими відповідні акти датовані, і зміст актів відповідає дійсності.

Крім того, відсутність позивачки на роботі у вказані дні підтверджується актом Державної інспекції навчальних закладів від 06.09.2012 р. про результати перевірки ЗНУ з питань, порушених у скаргах співробітників ОСОБА_3 та ОСОБА_11 Як зазначено у акті інспекції (стор. 12) у ході перевірки встановлено наступне: комісією під головуванням завідувача кафедри конституційного та трудового права ЗНУ ОСОБА_4 були складені акти за 06, 07, 08 червня 2012 р. про відсутність доцента кафедри ОСОБА_3 на робочому місці з 9-00 до 17-00 з відповідними підписами викладачів кафедри ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, члена профкому ОСОБА_13, ОСОБА_14, ст. лаборанта ОСОБА_5, зав. кафедри ОСОБА_4 Крім того, відповідно до журналу видачі пеналів навчального корпусу №5 ОСОБА_3 ключі не отримувала, що також підтверджує факт відсутності її на робочому місці. ОСОБА_3 заявляє, що цих актів не бачила, саме тому вона їх не підписала, і в цей час вона займалась дома підготовкою навчально-наукової літератури.

Відсутність позивачки на засіданні кафедри конституційного та трудового права підтверджується протоколом № 12 від 18.06.2012 року засідання кафедри, а також не заперечується і самою позивачкою.

Крім того, відсутність позивачки на роботі у вказані дні підтверджується: поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_15, які підтвердили обставини, які вказані в вищезазначених актах, яких було допитано у судовому засіданні та які суд приймає до уваги; графіком перескладання студентами академічної заборгованості у червні 2012р.; заявами студентів економічного факультету ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про неможливість перескладання заліку у зв'язку з відсутністю викладача на робочому місці.

Пояснення свідків ОСОБА_21, ОСОБА_11, ОСОБА_22, яких було допитано у судовому засіданні суд не приймає до уваги, у звязку з тим, що жоден із зазначених свідків не підтвердив присутність позивачки у зазначені дні на робочому місці або в університеті.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України прогулом вважається відсутність на роботі більше трьох годин протягом одного робочого дня без поважних причин.

Таким чином, прогул є порушенням трудової дисципліни, за яке до працівника роботодавцем може бути застосоване дисциплінарне стягнення, в тому числі найбільш суворе звільнення (ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачкою переконливих доказів того, що у дні, щодо яких було складено акти про її відсутність на роботі, вона перебувала на роботі, суду надані не були, а отже факти, зафіксовані у актах про її відсутність на роботі, не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зазначений припис законодавства, а також те, що позивачкою не заявлено вимоги про визнання незаконними або скасування Правил внутрішнього трудового розпорядку університету, її доводи про невідповідність законодавству окремих приписів зазначених правил, виконувати які при прийомі на роботу позивачка зобовязалася і погодилася, до уваги братися не можуть. Також, оскільки вимога про стягнення заробітної плати позивачкою не заявлялася, не можуть бути предметом розгляду її твердження про часткову невиплату їй заробітної плати у червні 2012 року.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача були у наявності правові і фактичні підстави для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Доводи позивачки про порушення строків притягнення її до адміністративної відповідальності спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, згідно з наказом про оголошення догани позивачкою було допущено порушення трудової дисципліни у період з 05.06.2012 р. по 18.06.2012 р. включно. Як свідчать матеріали справи 20, 21, 22 червня 2012 року позивачка перебувала на лікарняному, з 25.06.2012 року по 20.08.2012 року - у щорічній відпустці , а з 21.08.2012 р. по 31.08.2012 р. - у додатковій відпустці. Наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності ректором ДВНЗ ЗНУ було видано 04.09.2012 року. Тобто з моменту вчинення дисциплінарного проступку до моменту застосування дисциплінарного стягнення минуло (не рахуючи часу звільнення позивачки від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування її у відпустці) менше одного місяця, а отже строк притягнення її до дисциплінарної відповідальності порушеним не був.

Порушень вимог законодавства, передбачених ст. 149 КЗпП України, при накладенні на позивачку дисціплінарного стягнення, судом також не встановлено.

На підставі викладеного суд вважає, що притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності проведено у повній відповідності до норм діючого законодавства України про працю, а позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування наказу від 04.09.2012 р. за № 77-в про накладення дисциплінарного стягнення є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу „Запорізький національний університет Міністерства освіти і науки, молоді та спорту про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя І.А.Крамаренко