Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 812/3680/12
Провадження №22-ц/778/1562/13 Головуючий у 1 інстанції: Михайлова А.В.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І.,

Ломейко В.О.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "ШКОДА ЕЛЕКТРО" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Шкода Електро" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який неодноразово уточнювала в ході розгляду справи.

У позові зазначала, що з 01 жовтня 2011 року за спільною пропозицією адміністрації ЗАТ "Світлотехніка" та відповідача та за її згодою вона була переведена на роботу до відповідача на посаду юрисконсульта. 20 січня 2012 року заступник генерального директора з фінансових питань відповідача ОСОБА_4 запропонувала позивачці звільнитися з посади за власним бажанням або угодою сторін. Позивачка відхилила цю пропозицію, пояснивши адміністрації, що якщо вони більше не потребують спеціаліста її фаху, вони мають виключити її посаду зі штатного розкладу, а її звільнити за скороченням штату. Наказом №02 від 23.01.12 року її було попереджено про скорочення посади юрисконсульта з 26 березня 2012 року та вручено персональне повідомлення про скорочення та її звільнення. У повідомленні також було вказано, що на підприємстві відповідно до її фаху вільних місць немає. Позивачці дали усну вказівку передати всі справи, що були у неї та звільнити робоче місце, оскільки тепер її робоче місце буде знаходитися в іншому приміщенні.

На вимогу позивачки 01 лютого 2012 року було видано наказ №06 "Про передачу справ", з яким позивачка ознайомилась 02.02.12 року під розпис. Зі змісту цього наказу позивачці стало відомо, що на її місце з тим же обсягом обов'язків взяли заступника директора з правових питань.

Розпорядженням відповідача "Про переміщення співробітників" від 27.02.2012 року позивачку було переведено в інше приміщення та позбавлено необхідних умов для продуктивної праці за фахом. Наказом від 02.04.2012 року №46-к позивачку було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на ці обставини, позивачка вважає, що відповідачем не було дотримано вимог трудового законодавства, тому просила суд визнати незаконним її звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України та вважати період з 03.04.2012 року по 15.08.2012 року вимушеним прогулом; в наказі відповідача від 02.04.2012 року № 46-к "Про припинення трудового договору" змінити формулювання причини звільнення та дату звільнення і вважати її звільненою з ТОВ "Шкода Електро" за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 15 серпня 2012 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2012 року по 15 серпня 2012 року включно у розмірі 19 166,36 грн. та моральну шкоду у восьмикратному розмірі мінімальної заробітної плати в Україні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Вказані положення містяться і у пункті 19 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів"від 06 листопада 1992 року №9, де зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01 жовтня 2011 року працювала у відповідача на посаді юрисконсульта.

Наказом №2 від 23.01.12 року "Про внесення змін та доповнень до штатного розкладу робітників ТОВ "Шкода Електро" її було попереджено про скорочення посади юрисконсульта з 26 березня 2012 року та вручено під підпис персональне повідомлення про скорочення та її звільнення. У повідомленні також було зазначено, що на підприємстві відповідно до її фаху вільних посад немає.

01 лютого 2012 року позивачці було запропоновано роботу на умовах сумісництва на посаді заступника директора з правових питань, але вона відмовилася від цієї пропозиції, оскільки її ознайомлено з наказом про скорочення її посади за основним місцем роботи, сумісництво не вважається основним місцем роботи, вона не зможе в подальшому отримати статус безробітної та державної допомоги. У зв'язку з тим, що вона відмовилася від запропонованої посади та надання письмових пояснень своєї відмови, фінансовим директором відповідача ОСОБА_4, заступником директора з персоналу ОСОБА_5, головним бухгалтером ОСОБА_6 було складено про це акт, який вона також відмовилася підписати (а.с.179).

Наказом №16-к від 01 лютого 2012 року на посаду заступника директора з правових питань в ТОВ "Шкода Електро" було прийнято ОСОБА_7 за сумісництвом.

Згідно з наказом №06 від 01 лютого 2012 року " Про передачу справ" ОСОБА_3 передала заступнику директора з правових питань ОСОБА_7 документи, що стосуються юридичного забезпечення діяльності відповідача.

03 лютого 2012 року генеральним директором ТОВ "Шкода Електро" було затверджено акт прийому-передачі документів, з якого вбачається, що були передані справи, які розглядалися господарським, адміністративним, місцевим судами, сторонами по яким були інші юридичні особи ( ТОВ "ТДС Плюс", ТОВ "Промелекторг", ПАТ "Світлотехніка", ЗАТ "Світлотехніка", ТОВ "Союз-ВВ") та більшість справ були закінчені провадженням до 01 жовтня 2011року.

Згідно даних розділу 5 "відпустки" особової картки працівника №20 на ОСОБА_3, їй надавалася частина щорічної відпустки з 09.03.2012 року по 10.03.2012 року (наказ №22-в від 06.03.2012 року) та частина щорічної відпустки з 26.03.2012 року по 31.03.2012 року ( наказ №23-в від 06.03.2012 року).

Наказом №46-к від 02.04.2012 року "Про припинення трудового договору" позивачку було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, скорочення штату, з яким вона ознайомлена під підпис. В цей же день з позивачкою проведено розрахунок з виплати заробітної плати та вихідної допомоги у повному обсязі.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, пояснення та заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам та дійшов до правильного висновку про те, що звільнення позивачки за п.1 ст. 40 КЗпП України було проведено у відповідності до вимог трудового законодавства. Позивачка була попереджена про звільнення не пізніше ніж за два місяці, їй була запропонована інша робота, від якої вона відмовилася, переважного права на залишення на роботі позивачка не мала, їй виплачена вихідна допомога у повному обсязі, підстави для зміни формулювання причин її звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2012 року по 15 серпня 2012 року включно у розмірі 19 166,36 грн. та моральної шкоди відсутні.

Доводи апелянта про те, що їй не пропонувалася посада заступника директора з правових питань не обґрунтовані. На виконання вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України 01 лютого 2012 року позивачці пропонувалась зазначена посада на умовах сумісництва, але вона відмовилась, що підтверджується актом від 01.02.2012 року (а.с.170) та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, інших вакантних посад у відповідача не було і заяву про перевід на будь-яку іншу посаду ОСОБА_3 не подавала.

Доводи апеляційної скарги про те, що скорочення штату на підприємстві було удаваним - безпідставні. Із матеріалів справи вбачається, що у відповідача мали місце зміни в організації праці, оскільки підприємство самостійно визначає структуру, чисельність працівників і штатний розпис, а тому робота відповідача по оптимізації чисельності його працівників та подальше скорочення і вивільнення працівників входить до його повноважень і не суперечить закону. У зв'язку зі змінами в організації праці в товаристві відбулося скорочення посади юрисконсульта і в штатний розклад товариства введено посаду заступника директора з правових питань. Тільки після того, як позивачці була запропонована посада заступника директора з правових питань і вона відмовилася, на цю посаду було прийнято ОСОБА_7 за сумісництвом. Згідно з посадовою інструкцією заступник директора з правових питань повинен виконувати наступні обов'язки: виконувати роботи, які включають забезпечення та обслуговування роботи генерального директора товариства, проводити роботу з документальною інформацією та документами, необхідними для керівництва, управління та взаємодії з структурними підрозділами, аналізувати та надавати висновки керівнику по інформації, яка надходить від інших, зазначених в інструкції осіб, підготовлювати засідання та наради керівника, організовувати вивчення думки покупців продукції товариства, її вплив на збут продукції, організовувати роботу з персоналом товариства (вивчення думки працівників про свою роботу, матеріальне стимулювання та інше). З огляду на зазначене обов'язки заступника директора з правових питань значно ширші ніж обов'язки юрисконсульта, передбачені типовими обов'язками. Слід зазначити, що в товаристві в період роботи позивачки в якості юрисконсульта взагалі була відсутня посадова інструкція юрисконсульта.

Доводи апелянта про те, що в силу певних життєвих обставин, зокрема працевлаштування позивачки, вона не має можливості та й не бажає відновлювати трудові відносини з відповідачем, але, враховуючи зміну обставин, вона має право на зміну формулювання причин її звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2012 року по 15 серпня 2012 року, необґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП. Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Оскільки, суд першої інстанції правомірно визнав, що звільнення позивачки за ч.1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не вбачається.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: