Апеляційний суд Івано-Франківської області
Справа № 0915/3103/2012 р.
Провадження № 22ц/779/547/2013 р.
Головуючий у І інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Шишка А.І., Пнівчук О.В.,

секретарів Сем'янчук С.Й., Лисак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 30 січня 2013 року,-

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1967 року. Діти, які народилися у шлюбі, на даний час є повнолітніми.

Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач не поважає її, постійно влаштовує скандали та обзиває нецензурними словами, у зв'язку з чим у них виникли напружені відносини, що призвели до неможливості подальшого спільного життя і збереження шлюбу.

Посилаючись на те, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе, просила розірвати шлюб.

Рішенням Тисменицького районного суду від 30 січня 2013 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 червня 1967 року в Єзупільській селищній раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 10.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення суд виходив тільки з пояснень позивачки, хоча нею не надано жодних доказів на підтвердження того, що їхня сім'я не склалася, оскільки вони перебувають в шлюбі 46 років, виростили та виховали двох дітей, надбали спільне майно.

Зазначає, що вони ще можуть помиритися та зберегти сім'ю, адже проживають в одному будинку, спільно несуть витрати по його утриманню.

Крім того, судом не було з'ясовано дійсні причини розірвання шлюбу та не враховано того, що на даний час він є особою похилого віку, хворіє та періодично перебуває на лікуванні, в зв'язку з чим потребує піклування дружини.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав по наведених вище

/

мотивах.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 09 червня 1967 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилися діти, які на даний час є повнолітніми.

Судом встановлено, що через непорозуміння в сім'ї сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, напружені відносини та тривалі сімейні конфлікти призвели до того, що шлюб існує вже тільки формально і його збереження є неможливим. Продовжувати подальше спільне життя позивачка з відповідачем не бажає.

Як судом першої інстанції, так і апеляційним судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, однак вони позитивного результату не дали

Враховуючи, що примирення неможливе і заявлений позов відповідає дійсній волі позивачки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Доводи апелянта про можливість збереження сім'ї не знайшли підтвердження в судовому засіданні, оскільки ним не вчинено жодних дій, направлених на збереження шлюбу.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 30 січня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: А.І. Шишко

ОСОБА_4