Справа № 495/9122/13-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 грудня 2013 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та просять суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 03.06.2013 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на 25/100 частин житлового будинку №46 а по вул. Маркса Карла, в м. Білгород -Дністровському Одеської області; визнати за ОСОБА_2 право власності на 15/100 частин житлового будинку №46 а по вул. Маркса Карла, в м. Білгород - Дністровському Одеської області у складі: з житлового будинку літ. «А»: 1-7 житлова, 1/3 ч.1-1 коридору, 1/3 ч. 1-6 коридору, 1/3 ч. І підвалу житловою площею -8,5 кв.м., загальною площею -30,4 кв.м., у загальному користуванні споруди №1-3.

Позивачі у судовому засіданні не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи є їх заяви, відповідно до яких просять справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, згідно письмової заяви, просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 03.06.2013 року між позивачами та відповідачем був укладений договір купівлі -продажу нерухомого майна, за яким позивачі купили, а відповідач продав частину, а саме ОСОБА_1 25/100 частин, ОСОБА_2 15/100 частин житлового будинку №46 а по вул. Маркса Карла, в м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу належить відповідачу на праві власності, зареєстрованого КП "Білгород-дністровським БТІ", реєстраційний номер 38909753 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.1.2008 року по справі №2-7387; ухвали суду від 05.11.2010 року по справі №2-7387, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 29.12.2012 року.

Під час укладення договору позивачі за купівлю вказаної частки житлового будинку сплатили відповідачу усю, обумовлену в договорі суму грошових коштів у розмірі 70 000 грн., а відповідач передав останнім частину вказаного житлового будинку, документи на нього та ключі.

Сторони домовилися про посвідчення вказаного договору в нотаріальному порядку, однак відповідач ухиляється від посвідчення договору у нотаріальній конторі, що призводить до порушення їх прав як власників, у зв'язку із чим позивачі змушені звернутися до суду.

Згідно з ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України істотними умовами договору купівлі-продажу є найменування майна, що продається, та його ціна. Між позивачами і відповідачем досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами: договором купівлі-продажу від 03 червня 2013 року.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Позивачі виконали свої зобов'язання за договором: сплатили відповідачеві грошові кошти за частину будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 16, ст. 392 ЦК України захист права власності здійснюється шляхом його визнання.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_4 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховують позивачі, як власник частини будинку, відповідачем порушені.

За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися.

У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також що майно було правомірно придбано позивачами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 220 ч. 2, 317, 318, 325, 334, 638, 655, 657 ЦК Україна, ст.ст. 10, 11, 74, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 03.06.2013 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 25/100 частин житлового будинку №46 а по вул. Маркса Карла, в м. Білгород -Дністровському Одеської області у складі: з житлового будинку літ. «А»: 1-4 кухня; 1-5 житлова, 1/3 ч.1-1 коридору,1/3 ч. 1-6 коридору, 1/3 ч. І підвалу житловою площею -14,4 кв.м., загальною площею -43,9 кв.м., у загальному користуванні споруди №1-3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 15/100 частин житлового будинку №46 а по вул. Маркса Карла, в м. Білгород - Дністровському Одеської області у складі: з житлового будинку літ. «А»: 1-7 житлова, 1/3 ч.1-1 коридору, 1/3 ч. 1-6 коридору, 1/3 ч. І підвалу житловою площею -8,5 кв.м., загальною площею -30,4 кв.м., у загальному користуванні споруди №1-3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: