№ 2/679/649/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2013 року Нетішинський міський суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого-судді Стасюку Р.М.,

при секретарі Федорчук Л.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про стягнення інфляційних та 3% річних за користування коштами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що згідно рішень господарського суду Хмельницької області №12/4952 від 06.11.2003 року та №8/3383 від 06.10.2004 року з Відповідача на його користь було стягнуто заборгованість на загальну суму 483781,37 грн. Дана заборгованість погашалась частковими платежами, а також шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Остаточно заборгованість була погашена 22.04.2013 року. З врахуванням заяв про зміну розміру позовних вимог, остаточно просить стягнути з Відповідача 10699,34 грн. інфляційних втрат та 13349,61 грн. - 3% річних за користування належними йому коштами за період з 25.09.2010 року по 22.04.2013 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Просив застосувати позовну давність, так як вважає, що Позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про наявність заборгованості з боку Відповідача він мав знати починаючи з 01.05.2007 року.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.11.2003 року по справі №12/4952 задоволено позов ПП ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ХАЕС» про стягнення 370218,10 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.10.2004 року по справі №8/3383 задоволено позов ПП ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ХАЕС» про стягнення 113563,27 грн. заборгованості.

На виконання вищезазначених рішень господарським судом було видано судові накази які Позивачем було предявлено до виконання до ВДВС Нетішинського МУЮ.

11 січня 2013 року з боржника на депозитний рахунок ВДВС Нетішинського МУЮ стягнуто 30382,39 грн., які перераховані на користь стягувача 7 березня 2013 року платіжним дорученням №114.

22 квітня 2013 року з боржника на депозитний рахунок ВДВС Нетішинського МУЮ стягнуто 145514,81 грн., які перераховані на користь стягувача 24 квітня 2013 року платіжним дорученням №224. Всього стягнуто 175897,20 грн.

17 травня 2013 року виконавчі провадження були завершені на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Тривале безпідставне утримання чужих коштів призводить до їх знецінення для власника внаслідок інфляційних процесів.

Інфляція - знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Держкомстату України від 14.11.2006 №519).

Відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007 № 480 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 січня 2008 року за № 32/14723 індекс інфляції - індекс споживчих цін, оприлюднений Державним комітетом статистики України.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Тому при прийнятті рішення про стягнення коштів, не сплачених у строк, суд має визначити їх реальну вартість на час відшкодування - з урахуванням індексу інфляції за весь час користування такими коштами.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010р. та від 20.01.2011р.

Нарахування річних та інфляційних здійснюється за весь період прострочення виконання грошового зобовязання, з урахуванням строків позовної давності (за умови їх застосування).

Згідно поданого розрахунку, Позивач нараховує інфляційні та 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 175897,20 грн. за період з 25.09.2010 року по 10.01.2013 року, та на суму 145514,81 грн. за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях вказано, що заборгованість частково погашалась шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та зняттям коштів ДВС. Так, відповідач вказав, що останнє зарахування зустрічних однорідних вимог було проведено в червні 2009 року. Фактична залишкова сума боргу в розмірі 175897,20 грн. була стягнута примусово в березні 2013 року. 04.07.2013 року ВП ХАЕС отримало постанови в.о. начальника ВДВС Нетішинського МУЮ про закінчення виконавчого провадження у справах №12/4952 та №8/3383 в звязку з фактичним та повним погашенням заборгованості.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог. В обґрунтування клопотання вказує, що ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.03.2007 року затверджено мирову угоду сторін на стадії виконання рішення у справі №12/4952. Відповідно до затвердженої мирової угоди ВП ХАЕС зобовязано до 01.05.2007 року погасити борг повністю.

Таким чином з 01.05.2007 року зобовязання вважається простроченим. Тому Позивач звернувся до суду зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 25.09.2010 року по 22.04.2013 року.

Нарахування 3% річних та інфляційних є способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваних ним грошовими коштами, належними до сплати.

Після прийняття господарським судом рішення по справі №12/4952 та №8/3383 про стягнення основного боргу, грошове зобов'язання боржника (відповідача) не припинилось, оскільки кредитор (позивач) грошові кошти не отримав, а відтак він має право на нарахування передбачених ст. 625 ЦК України відсотків річних та інфляційних втрат до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати виникають не одномоментно, а мають триваючий характер та нараховуються за весь час користування коштами і знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, тому сплив строку позовної давності на зазначені вимоги спливає пропорційно за кожний період нарахування окремо.

Позивачем нараховуються 3% річних та інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості, яку стягнуто за рішеннями господарського суду Хмельницької області по справах №12/4952 та №8/3383, за період з 25.09.2010 року по 22.04.2013року. Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.09.2013, а отже на момент звернення до суду строк позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, починаючи з 25.09.2010 не сплив.

Щодо посилання відповідача на те, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлені після спливу строку позовної давності по основному зобов'язанню суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Суд зазначає, що в даному випадку позивачем не було пропущено строк позовної давності за основною вимогою, оскільки здійснюючи часткове погашення заборгованості перед Позивачем шляхом зарахуванням зустрічних позовних вимог, Відповідач, станом на червень 2009 року, зменшив суму боргу до 175897,20 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу №47-22 засідання експертної комісії з питань погашення дебіторської та кредиторської заборгованості ВП ХАЕС, від 24.06.2011 року, вбачається, що між сторонами велась переписка стосовно погашення заборгованості. Однак комісія прийняла рішення про списана з балансу ВП ХАЕС кредиторської заборгованості ВП ХАЕС перед ПП ОСОБА_1 у сумі 175897,20 грн. Таким чином, списання вищезазначеного боргу з балансу Відповідача свідчить про визнання існування такого боргу, а отже є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Крім того, представник Відповідача даючи пояснення щодо підстав списання вищезазначеного боргу пояснив, що кредиторська заборгованість була списана перед ПП ОСОБА_1 так як він припинив підприємницьку діяльність, однак дана заборгованість була переведена на фізичну особу ОСОБА_1 і ніхто від її погашення не відмовлявся.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка стягнута за рішеннями господарського суду Хмельницької області у справах №12/4952 та №8/3383, судом відхиляється.

Згідно поданого розрахунку Позивач нараховує інфляційні та 3% річних на суму основної заборгованості в розмірі 175897,20 грн. за період з 25.09.2010 року по 10.01.2013 року, та на суму 145514,81 грн. за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року.

Однак, дослідивши подані у позові розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено наступне.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних за період з 25.09.2010 року по 10.01.2013 року, суд встановив, що сума 3% річних за вказаний період становить 12140,98 грн. тоді як позивач просить стягнути за даний період 12129,68 грн.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України суд вважає, що саме заявлена позивачем сума підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 1219,93 грн. за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року то вона підлягає задоволенню повністю.

Що стосується заявлених до стягнення 145,51 грн. інфляційних втрат, розрахованих позивачем за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року, то суд не може погодитись з таким розрахунком, враховуючи наступне.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, суд встановив, що позивач здійснив свій розрахунок, відповідно до якого інфляційне збільшення заборгованості відповідача за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року, розраховується з врахуванням сукупного індексу інфляції за період що дорівнює 1.001. Тоді як в лютому 2013 року, в країні була дефляція, у зв'язку з чим, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення повинна бути зменшена.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок суми інфляційних за період з 11.01.2013 року по 22.04.2013 року, суд встановив, що сума інфляційних за вказаний період становить 51,58 грн. і саме вона підлягає задоволенню. В частині стягнення 93,93 грн. інфляційних суд в задоволенні позову відмовляє, у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до норм ст. 88 ЦПК України з Позивача на користь Відповідача належить стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 263, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 215, 256, 291, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ДП НАЕК «Енергоатом» від імені і за дорученням якої діє відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» (м. Нетішин, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Будівельників 4/21 м. Нетішин, ІПН НОМЕР_1) 10605,41 грн. інфляційних втрат, 13349,61 грн. - 3% річних, 239,55 грн. - судового збору, а всього 24194,57 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нетішинський міський суд.

Суддя Стасюк Р.М.