Провадження № 2/202/3917/2013
30 вересня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретареві - Андрущенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору недійсними, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, та ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач посилався на те, що 18.02.2013 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Позивач вважає, що договір купівлі продажу було укладено з порушенням норм діючого законодавства України та є недійсними, тому просив суд визнати недійсним з моменту укладання Договір купівлі продажу квартири від 18.02.2013 року, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 435; та стягнути з відповідачів судові витрати.
У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив не надали.
Суд постановляє рішення за наявних у матеріалах справи доказах.
В судовому засіданні встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 18.02.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 435, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1.
Вказана квартира належала Позивачу на підставі договору міни від 04.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 за реєстровим номером 17-35.
На думку позивача правовою підставою для визнання оспорюванного правочину недійсними є введення Позивача в оману щодо істотних умов договору, а саме, - щодо ціни продажу квартири.
Однак, як видно з матеріалі справи, позивач не надав жодних документів, які б підтверджували наявність між позивачем та відповідачами попереднього договору до підписання оспорюванного договору, та документів, підтверджуючих наявність у відповідачів зобовязання після укладення договору купівлі-продажу квартири.
При укладанні договору купівлі продажу були дотриманні всі суттєві умови договору, сам правочин та порядок його укладання відповідає нормам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, позивач не довів, що договір купівлі-продажу квартири був укладений з порушенням норм діючого законодавства України.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Керуючись ст. 215 ЦК України, ст. ст.1, 3,7,11, 15, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору недійсним відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П.Мороз