Провадження № 2/702/279/13
Справа № 702/1013/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 жовтня 2013 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді: Мазай Н.В.

при секретарях: Морозюк І.П., Мусіч Ю.М.

сторони: не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що він 10.08.2007 передав ОСОБА_2 (далі - відповідач) 10 000 доларів США в розрахунку 8 гривень за один долар США за суборенду ставка строком на 24 роки, тобто до 10.08.2031. Відповідач на даний час позивачу ставок в суборенду не передав та грошові кошти не повернув. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 10.08.2007. Тобто відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором не виконав, чим порушив права позивача і завдав йому матеріальну шкоду. Крім того, позивач 25.10.2010 уклав з відповідачем договір позики. За вказаним вище договором позивач передав у позику відповідачу 80 000 грн., які в свою чергу зобов'язався повернути у найкоротші строки. Усно позивачем і відповідачем обумовлено найкоротший строк як 1 рік. Тобто відповідач за договором мав повернути позивачу грошові кошти у строк до 25.10.2011. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 25.10.2010. Однак відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договором не виконав, грошові кошти до 25.10.2011 року не повернув, чим порушив права позивача і завдав йому матеріальну шкоду. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи зі змісту вказаної вище норми чинного законодавства, за своїм змістом розписка є формою і матеріальним вираженням укладення договору позики, укладеного між позивачем і відповідачем, оскільки містить всі істотні умови, які визнані такими за законом для договору позики. Істотним умовами є ті, без яких договір не може вважатися укладеним взагалі. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є похідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового оборогу. Свої зобов'язання позивач перед відповідачем повністю виконав, а саме: передав у власність останнього зазначену у вказаних вище розписках суми грошових коштів. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, в якій вони йому передані позикодавцем) у строк і порядку, визначені договором. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У строки з моменту порушення зобов'язань по теперішній час позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути борг, але він кожного разу відтягував строк виконання зобов'язання, мотивуючи це відсутністю грошових коштів. Відповідач не виконав узяті на себе зобов'язання по власноручно написаних розписках - не повернув грошові кошти позивачу у строк, визначений розписками, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права останнього. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у національній валюті України - гривні. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, правовим наслідком порушення зобов'язання є відшкодування збитків. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно зі ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу. Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, відповідач зобов'язаний повернути позивачу: суму позики за розписками від 10.08.2007 року і 25.10.2010 року, три проценти річних від простроченої суми, суму пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання. В ході розгляду справи позивач зменшив суму стягнення та просить суд стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу в розмірі 159 930 грн., 3 % річних в сумі 3 432,33 грн., пеню за кожен день прострочення виконання зобов'язання в розмірі 17 154,40 грн., сплачений ним судовий збір.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився. По дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву від 17.09.2013 року про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 ( діє на підставі довіреності № 2050 від 30.09.2013 року) в судовому засіданні позов підтримала повністю просить його задоволити. Після подання заяви про зменшення розміру позовних вимог подала до суду заяву від 15.10.2013 року про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги з урахуваннях зменшення суми стягнення підтримує повністю. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача та фактичним місцем проживання відповідача. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідачі фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в звязку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково і виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі.

Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі тощо.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що відповідачем у справі ОСОБА_2, згідно розписки від 10.08.2007 року отримано гроші в сумі 10 (десять тисяч доларів) від ОСОБА_1 за суборенду ставка «Новий» строком на 24 роки (а.с. 74), а також згідно розписки від 25.10.2010 року (а.с. 75) ОСОБА_2, отримано у борг 80 000 (вісімдесят) тисяч гривень у ОСОБА_1. Згідно даної розписки, борг він зобов»язався повернути у найкоротший термін.

Добровільне підписання відповідачем розписок від 10.08.2007 року та 25.10.2010 року, свідчить про згоду особи, яка її підписала, з текстом та всіма умовами, викладеними в цих розписках.

Доказів того, що розписки відповідачем написано під тиском, погрозами чи обманним шляхом, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно текстів наданих суду розписок строк виконання зобов»язання в них не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути борг за розписками від 10.08.2007 року та від 25.10.2010 року 07.08.2013 року ( а.с. 76, 77).

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Доказів виконання відповідачем зобов»язання, тобто повернення грошових коштів в сумі 80 000 грн. за розпискою від 25.10.2010 року, в семиденний строк після звернення позивача з такою вимогою, відповідачем суду не надано.

Також, відповідачем не надано суду доказів того, що він передав позивачу ставок в суборенду за змістом розписки про отримання коштів від 10.08.2007 року чи доказів повернення коштів в сумі 10 000 доларів США.

Неповернення відповідачем грошових коштів призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Однак, всупереч, виниклій заборгованості, відповідачем оплати боргу позивачу станом на 05.08.2013 року, день звернення до суду з позовом, проведено не було, що є порушенням права позивача, яке підлягає захисту судом і порушення якого, підлягає усуненню відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві в частині стягнення основної суми боргу за розписками і оскільки відповідач не повернув позивачу кошти згідно розписок, а тому дані кошти підлягають стягненню у судовому порядку, а позов в частині стягнення з відповідача основної суми боргу 159 930 грн., за розписками від 10.08.2007 року та від 25.10.2010 року, підлягає до задоволення повністю.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних, що підлягають стягненню з відповідача позивачем надано за період з 26.10.2011 року по 01.04.2013 року ( а.с. 70).

Разом з тим, судом встановлено, що строк виконання зобов»язання в розписках не встановлено, тобто момент прострочення зобов»язання у відповідача виникає за правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України в семиденний термін з моменту пред»явлення вимоги про повернення боргу. Судом встановлено, що позивач пред»явив вимогу про повернення боргу до відповідача лише 07.08.2013 року ( а.с. 76, 77), що поза межами визначеного позивачем строку обрахування 3 % річних за прострочення виконання зобов»язання ( а.с. 70), а тому з урахуванням вимог ст. 11 ЦК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням

фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позов цій частині не підлягає до задоволення.

Аналогічно, суд вважає, що і позов в частині стягнення пені не підлягає до задоволення та виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, судом встановлено, що строк виконання зобов»язання в розписках не встановлено, тобто момент прострочення зобов»язання у відповідача виникає за правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України в семиденний термін з моменту пред»явлення вимоги про повернення боргу. Судом встановлено, що позивач пред»явив вимогу про повернення боргу до відповідача лише 07.08.2013 року ( а.с. 76, 77), що поза межами визначеного позивачем строку обрахування пені з 26.10.2011 року по 22.03.2012 року, з 23.03.2012 року по 01.04.2013 року за прострочення виконання зобов»язання ( а.с. 70), а тому з урахуванням вимог ст. 11 ЦК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, позов в цій частині також не підлягає до задоволення.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою повернути борг за розписками в період обрахунку ним 3% річних та пені, тобто в періоди з 26.10.2011 року по 01.04.2013 року, з 26.10.2011 року по 22.03.2012 року, з 23.03.2012 року по 01.04.2013 року, суду не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтвердженні судові витрати по справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме судовий збір в сумі 1 593 грн.

На підставі викладеного ст. ст. 16, 526, 530, 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 3, 5 - 8, 10, 11, 14, 15, 60, 81, 88, 169, 197, 212-215, 224- 233, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 борг в сумі 159 930 ( сто п"ятдесят дев"ять тисяч дев"ятсот тридцять) гривень.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 1 593 ( одна тисяча п"ятсот дев"яносто три) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Н.В. Мазай