АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Корчевний Г.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.

за участі секретаря Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2013 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заявленої заяви вказувала, що рішення суду першої інстанції буде не можливо виконати, оскільки відповідач може у будь-який момент продати чи закласти нерухоме майно, що належить їм.

Позивач до заявленої заяви, в якості підтвердження своїх доводів надала витяг з мережі інтернет, де було розміщено оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1, яка є спірною, та просила накласти арешт на квартиру на вказану квартиру.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2013 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить суд апеляційної інстанції ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2013 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні забезпечення позову - відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, вірно керувався нормами матеріального та процесуального закону, а саме ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно, яке є у відповідача на момент пред»явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, колегія суду приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, так як апелянт не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, зазначених ним у заяві.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно п. 1, ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не має підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України колегія суду , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: