АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/317/13 Головуючий 1 інст.
Справа № 2033/5428/2012 Сілантьєва Е.Є.
Категорія: житлова Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2013 р. м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі Гопко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, КП «Жилкомсервіс», Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, КП «Жилкомсервіс», Харківська міська рада про поновлення порушеного права, вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2, а також - зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На обґрунтування позову послався на те, що відповідачка, онука позивача, була зареєстрована за вказаною адресою, за проханням його сина, ОСОБА_7, однак у квартирі вона фактично ніколи не мешкала, а проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, житлом за місцем своєї реєстрації не цікавиться і комунальних платежів за нього не сплачує. Оскільки таким чином відповідачка без поважних причин відсутня у спірній квартирі понад 6 місяців, ніяких перешкод у користування квартирою відповідачу не існує, позивач з передбачених ст. 72 ЖК України підстав просив та відповідно до ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала за його безпідставністю, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому після уточнення поставила питання поновити порушене позивачем право на користування спірною квартирою шляхом її вселення. На обґрунтування своїх заперечень та зустрічного позову послалася на те, що у спірній квартирі вона мешкала разом зі своїми батьками з часу свого народження, була в ньому зареєстрована з 2002 року, при досягненні повноліття і отримання паспорту. ЇЇ сумісне проживання разом з батьками у спірній квартирі з позивачем виявилося неможливим з огляду на поведінку останнього, який постійно вчиняв сварки, перешкоджав користуванню газовою плитою, у квартирі з його вини були створені антисанітарні умови, утримувалися свині, тому вона з батьками була змушена звідти виїхати, орендувати житло та проживати у гуртожитку. Після розлучення її батько повернувся до спірної квартири і до своєї смерті у 2009 році сплачував як за себе, так і за відповідачку комунальні послуги, у 2006 році вона привезла до спірної квартири меблі, однак позивач продовжує їй перешкоджати у користуванні спірною квартирою.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволені. Вона вселена до квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі поставив питання про його скасування і постановлення нового - про задоволення його позовних вимог. На обґрунтування скарги він послався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення норм процесуального права. При цьому вказав, що суд безпідставно не взяв до уваги відповідний акт та показання свідків, що підтверджують про відсутність позивачки у спірному житловому приміщенні на протязі більш ніж 16 років, а висновки суду про порушення прав відповідачки належним чином не підтверджені.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідно її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3, щодо якої виник спір про право відповідачки на проживання, є неприватизованою. В ній зареєстровані сторони та третя особа по справі, ОСОБА_6 На момент вселення ОСОБА_5 до спірної квартири там були зареєстровані та постійно проживали позивач ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 та батько відповідачки - ОСОБА_7 Сторони визнали, що ОСОБА_5 була зареєстрована за вказаною адресою за згодою усіх наймачів, як їх член сім?ї, що передбачено ч. 2 ст. 64 ЖК України. ОСОБА_5 після смерті свого батька у 2009 році продовжувала постійно сплачувати комунальні послуги, привозила до квартири меблі.

Відповідачка визнала, що вона тривалий час, у зв'язку з неправомірною поведінкою позивача не може постійно проживати за місцем своєї реєстрації, внаслідок чого тимчасово мешкає разом зі своєю матір'ю в однокімнатній квартирі, яка належить останній, за адресою АДРЕСА_4.

Згідно до показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відсутність ОСОБА_5 за місцем її реєстрації пов'язана з неправомірною поведінкою щодо неї з боку позивача та третьої особи по справі.

Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при вселенні відповідачки до спірної квартири існувала угода про її тимчасове проживання і що її реєстрація за вказаною адресою мала формальний характер, то районний суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що вона набула право постійного користування спірним житлом, а її тривала відсутність у спірному житлі пов'язана із неправомірною поведінкою позивача, який заперечує її право на проживання, судова колегія погоджується з висновками районного суду про поважний характер її відсутності понад встановлені ст. 71 ЖК України строки, необхідності продовження цього строку з цих причин та вселення.

При цьому районний суд відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України належним чином вмотивував причини, з яких він не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9 про факт не проживання відповідачки у спірній квартирі та відповідний акт від 24.06.2012 року, які узгоджуються із іншими обставинами по справі, а доводи апеляційної скарги не містять доказів на підтвердження заперечень проти таких висновків суду.

Судова колегія з передбачених ст. 303 ЦПК України підстав не бере до уваги додані до апеляційної скарги довідки від 15.11.2012р. та від 23.11.2012р. про те, що відповідачка за спірною адресою не проживає з 1996 року та близько 2-х років мешкає за іншою адресою, оскільки по справі не встановлено поважних причин для їх вчасного не надання до районного суду, що з боку позивача є зловживанням своїм правом.

Що стосується відсутності звернення відповідачки до правоохоронних органів за захистом своїх прав на постійне проживання за місцем реєстрації, то судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги з цього приводу, оскільки й під час апеляційного перегляду справи позивач заперечував проти проживання відповідачки у спірній квартирі, посилаючись на право у своєму похилому віці разом з третьою особою мати спокійне життя, що в цілому підтверджує висновки районного суду про наявність конфлікту між сторонами, який має тривалий характер і порушує право відповідачки на користування спірною квартирою з передбачених ст. 64 ЖК України підстав.

Оскільки таким чином районний суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність, з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313, 315, 317, 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :