Провадження № 2/344/6254/13
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2013 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М., ознайомившись з матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування реєстрації права власності.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пунктом 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року закріплено, що документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат.

Тому свідоцтво про право на спадщину, видане відповідно до закону, належить до документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК вправі визнати незаконним і скасовувати такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином законодавцем визначено спосіб захисту права особи, яке порушується правовим актом органу державної влади шляхом визнання судом такого акту незаконним та його скасуванням.

Однак позивач, всупереч порядку встановленого законом, просить визнати свідоцтва про право на спадщину недійсними та скасувати реєстрацію права власності, що не відповідає способу захисту цивільного права або інтересу особи, яке було порушено правовим актом індивідуальної дії, в даному випадку свідоцтвами про право на спадщину, виданих нотаріальною конторою.

В порушення п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позивачем не чітко сформульовано зміст позовних вимог, оскільки не чітко зазначено в якій частині він просить визнати недійсними оспорювані свідоцтва про право на спадщину. Вимоги повинні бути конкретні, зрозумілі і такі, щоб на випадок їх задоволення, вони підлягали виконанню.

Частина 5 ст. 119 ЦПК України вказує на те, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем зазначено декілька позовних вимог, однак вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2153 від 17.12.2012 року в частині спадкування побудованого житлового будинку літ. «Б» та вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-2273 від 27.12.2012 року в частині спадкування побудованого житлового будинку літ. «Б» є не повязаними між собою, так як свідоцтва видавались різним особам, а тому кожна з таких вимог повинна оплачуватись судовим збором окремо.

Відповідно до п.п.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року, в редакції від 23 жовтня 2013 року (чинній на день звернення з позовом в суд) розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату збору на суму 114 грн. 70 коп., однак вказана сума судового збору не може вважатись такою що сплачена в повному розмірі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Тому, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати строк для виправлення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 121, 208-210 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування реєстрації права власності - залишити без руху, надавши позивачу строк 5 днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Розяснити позивачу, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити для відома та виконання позивачу.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Бабій О.М.