Справа № 159/749/13-ц
Провадження № 2/159/357/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 02.04.2013

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7, про примусове виселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про примусове виселення. На обгрунтування своїх позовних вимог вказали, що вони є співвласниками житлового будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району. 25.10.2002 року їх рідній брат ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_6 і з того часу вона стала проживати в цьому будинку, а 27.08.2010 року була зареєстрована за цією адресою. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28.05.2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано. Однак відповідачка не бажає самостійно виселитись та знятись з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, тим самим створює перешкоди для реалізації їх права власності та для проживання в зазначеному будинку їм та членам їх сімї. Оскільки ОСОБА_6 є колишнім членом сімї ОСОБА_5, а останній не є власником будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району, то правових підстав для проживання у вказаному будинку відповідачка не має. Посилаються на положення ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 150 і 156 ЖК України, як підставу для виселення. Просять виселити ОСОБА_6 з будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району Волинської області. Судові витрати стягнути з відповідачки.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 позов підтримали повністю, просять його задовольнити з вищевикладених підстав. Пояснили, що позивачі є власниками цілого житлового будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району, а тому не мають бажання, щоб в цьому будинку проживала бувша дружина їх брата ОСОБА_5 ОСОБА_6, тому просять її виселити.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася. Її представник позов не визнала та заперечує проти його задоволення, оскільки вважає, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для виселення відповідача з цього будинку.

Третя особа на стороні позивача у судовому засіданні пояснив, що позов підтримує та вважає, що його бувша дружина ОСОБА_6 не має права проживати у будинку, який належить на праві власності позивачам та в якому він проживає на даний час з своєю новою сімєю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та третьої особи, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_1 належить 2/3, а позивачці ОСОБА_2 1/3 частин будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району Волинської області на праві приватної власності, тобто їм двом належить цей цілий будинок. Відповідач ОСОБА_6 зареєстрована в цьому будинку з 27.08.2010 року, але тривалий час у ньому не мешкає, оскільки її бувший чоловік ОСОБА_5 та позивачі по даній справі перешкоджають проживанню її в цьому будинку. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2012 року зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_6 в користуванні та проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1 та вселити ОСОБА_6 у вказаний будинок, надавши їй ключ від вхідних дверей до цього будинку.

Викладені обставини сторонами визнаються, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Положеннями ст. 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З досліджених судом доказів та пояснень сторін достовірно встановлено, що відповідачка перебувала з третьою особою по цій справі у зареєстрованому шлюбі, вселилась в спірний будинок у 2002 році, як його дружина, фактично зберегла своє право на проживання в даному будинку і після розірвання шлюбу. Своєї частки власності у будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району третя особа ОСОБА_5 позбувся без відому відповідача ОСОБА_6 та йому достовірно було відомо про існування реєстрації її в цьому будинку та наявність права на користування частиною цього домоволодіння.

Згідно з вимогами ч. І ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилами ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК України.

Таке виселення згідно із ч. 1 та ч.3 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України (п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»), при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Суд не приймає до уваги посилання сторони позивача та третьої особи проте, що відповідач ОСОБА_6 не є членом сім'ї. Суд вважає, що на час коли її фактично позбавили, з початку 2012 року, права проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, вона ще перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Також суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_5 щодо того, що його бувша дружина ОСОБА_6 чинила порушення спокою, вчиняла сварки та самовільно повивозила майно з будинку, оскільки такі твердження нічим не підтверджені.

З огляду на вищевикладене вбачається, що позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вказано жодних правових підстав для виселення ОСОБА_6 з житлового будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району, не надано жодних доказів, що ОСОБА_6 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, систематично порушує правила спільного мешкання, перешкоджає проживанню позивачам чи іншим особам у вищевказаному приміщенні. Крім того, суд враховує, що відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, має право проживати у цьому будинку, у неї відсутнє інше придатне для проживання житло.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Кодексу, а саме його дружина, діти, батьки, а також інші особи, які постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Положеннями ст. 405 ЦК України (на норми якої посилаються позивачі як на правову підставу своїх вимог) передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином закон дійсно встановлює правило, за яким члени сім'ї власника житла втрачають право користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад річний строк.

Суд оцінює, що ОСОБА_6 не з власної волі, а через дії власників будинку, змушена була залишити спірний будинок, тобто з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 змінював вхідні замки від будинку, не пускав її до приміщення, тим самим позбавляв ОСОБА_6 доступу до будинку, всіляко перешкоджав останній у користуванні цим житлом. Тільки рішенням суду від 23.05.2012 року було поновлено порушені права ОСОБА_6 та її вселено у вказаний будинок.

Таким чином, оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження, відсутні обставини визначені як ст.116 ЖК України так і ст. 405 ЦК України.

Виходячи із вказаних норм позивачі не довели в суді заявлених вимог, обґрунтування позову взагалі не є підставою як для визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням так і для виселення ОСОБА_6 з будинку № 12 по вул. Лісова в с. Довгоноси Ковельського району Волинської області, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачами.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 109, 116, 150, 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7, про примусове виселення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_8