Справа №493/646/13-ц
Провадження № 2/493/343/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2013

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Балтського районного споживчого товариства про визнання угоди купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину) дійсною, такою, що відбулася, та визнання права власності на нього,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину), укладену між нею та представником відповідача ОСОБА_2, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 115,6 кв. м. (на плані будівля магазину позначена літ. А, ганок І, ганок ІІ, ганок ІІІ), розташований на земельній ділянці площею 233 кв. м. по вулиці Шевченка,87-а в с. Коритне Балтського району Одеської області, який раніше на праві колективної власності належав відповідачу, стверджуючи, що постановою правління Балтського районного споживчого товариства Одеської обласної спілки споживчих товариств №30 від 21.12.2012 року надано згоду на реалізацію будівлі магазину «Продтовари» в с. Коритне Балтського району Одеської області, в цей же день позивач уклала з представником відповідача угоду купівлі-продажу вище вказаного нежитлового приміщення (магазину), згідно якої сплатила до каси товариства гроші у сумі 19395 грн., а представник відповідача передала їй правовстановлюючі документи, технічний паспорт на магазин, саме, приміщення магазину, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу представник відповідача ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється.

Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не має у звязку з відсутністю на рахунках товариства грошових коштів, передбачених для оплати послуг нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що Балтському районному споживчому товариству Одеської обласної спілки споживчих товариств на праві колективної власності згідно свідоцтва про право власності від 19.08.2003 року, виданого Коритненською сільською радою Балтського району Одеської області, належала нежитлова будівля (магазин), розташований по вулиці Шевченка,87-а в с. Коритне Балтського району Одеської області, що постановою правління Балтського районного споживчого товариства №30 від 21.12.2012 року надано згоду на реалізацію будівлі магазину, після чого в цей же день позивач та представник відповідача уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного, згідно якого представник відповідача продала, а позивач придбала приміщення магазину за 19395 грн. і по акту прийому-передачі від 21.12.2012 року відповідач передала, а позивач прийняла нежитлову будівлю (магазин), що відповідно до квитанцій про внесення коштів Балтське районне споживче товариство отримало від позивача вище вказану суму грошей, представник відповідача взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що представник відповідача ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, так як на рахунках товариства грошових коштів, передбачених для оплати послуг нотаріуса, немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але представник відповідача ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 21.12.2012 року між ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний магазин, повинна перебувати у власності відчужувача цього магазину і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна бути власником земельної ділянки, на якій розміщений магазин. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля (магазин), не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на магазин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину), розташованої на земельній ділянці площею 223 кв. м. по вулиці Шевченка,87-а в с. Коритне Балтського району Одеської області, укладену між ОСОБА_1 та представником Балтського районного споживчого товариства Одеської обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 115,6 кв. м. (на плані будівля магазину позначена літ. А, ганок І, ганок ІІ, ганок ІІІ), розташований на земельній ділянці площею 233 кв. м. по вулиці Шевченка,87-а в с. Коритне Балтського району Одеської області, яка раніше на праві колективної власності належала Балтському районному споживчому товариству Одеської обласної спілки споживчих товариств.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ