Справа № 265/7534/13-ц
Провадження № 2/265/2840/13
У Х В А Л А

10 жовтня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

09 жовтня 2013 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_3про стягнення суми боргу.

Одночасно з подачею вказаного позову від позивачів надійшла заява про забезпечення позову, в якій вони просять накласти арешт на квартиру № 88 в будинку № 5 розташованої по вулиці Ломізова в місті Маріуполі, яка належить на підставі договору купівлі-продажу - ОСОБА_3 Позивачі посилаються на те, що їх позовні вимоги носять майновий характер та складають 7 157,00 гривень, при цьому відповідач має можливість по відчуженню належного йому майна та здійснення інших дій з переведенням прав власності на інших осіб, або може привести рухоме майно в непридатний стан, що згодом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення суми боргу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.151 Цивільно-процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 частиною 1 статті 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, крім того частиною 3 цієї ж статті встановлено, що види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Відповідно до ч.4 цієї ж Постанови суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

На підставі вище викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви, а саме в накладені арешту на квартиру № 88 в будинку № 5 розташованої по вулиці Ломізова в місті Маріуполі, оскільки не має підстав вважати, що відповідач має намір пошкодити, знищити або знецінити вказане рухоме майно, що дає суду підстави вважати вимоги заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цій частині порушенням права відповідача ОСОБА_3, як власника квартири. Також даний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачами вимогами.

Суд виходить з того, що накладення арешту грубо порушує права його власника, оскільки володіння квартирою, особа реалізує право власності, які закріплені статтею 41 Конституції України, де передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності є непорушним. Слід враховувати, що норми Конституції, мають найвищу юридичну силу в державі та водночас є нормами прямої дії. При цьому інші нормативні акти, у тому числі і закони, мають їм відповідати. У разі ж невідповідності положень зазначених актів Конституції України застосуванню підлягають саме норми Конституції.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153, 209 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі у пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя__________________________В.В. Шиян