Апеляційний суд Черкаської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2013 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання договору про надання позики та стягнення коштів.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання договору про надання позики та стягнення коштів.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2013 року було визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про розірвання договору про надання позики та стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2013 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку апелянта ОСОБА_5, яка повністю підтримує свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Так, звертаючись з позовом до суду позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем було укладено договір позики від 15 липня 2013 року. Відповідно до даного договору нею було надано позику в розмірі 10000 грн. строком на 1 рік із щомісячним нарахуванням відсотків в розмірі 0,25. Станом на 15 липня 2013 року відповідачем умов договору позики не було виконано, а тому просила розірвати укладений договір з відповідачем і стягнути з нього на її користь 10 000 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції між позивачкою і відповідачем було укладено мирову угоду.

Згідно укладеної мирової угоди відповідач в рахунок погашення 10000 грн. боргу перед позивачкою передає їй у власність 3/10 частин будинковолодіння №4 по вул. Крупській в м. Сміла, що належить йому на підставі рішення Смілянського міського суду Черкаської області від 12 грудня 1996 року, а ОСОБА_6 в свою чергу сплачує ОСОБА_7 2000 грн. компенсації за вказану частину будинковолодіння.

Місцевий суд визнавши вищенаведену мирову угоду неповно зясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх субєктивні права та обовязки. Метою такої угоди врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не повязані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Згідно ухвали Смілянського міського суду Черкаської області від 16 листопада 1996 року за апелянтом визнано 12/25 часток у праві спільної часткової власності в будинку №4 по вул. Крупській в м. Сміла.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно, яке не є предметом спору, місцевий суд детально не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням ст. 175 ЦПК України чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідач, в розумінні положень статей 1046, 1049 ЦІІК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню боргу за договором позики, при цьому не звернувши уваги на те, чи вартість нерухомого майна не перевищує суму самого боргу.

Крім того, судом не з'ясовано, що саме перешкоджало сторонам вирішити питання про відчуження зазначеною в мировій угоді нерухомого майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купі-продажу цього майна, який би відповідав вимогам статей 655, 656, 651, ЦК України та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції не було перевірено чи не порушує укладення цієї угоди прав та обов'язків інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу не в повній мірі зясував обставини, що мають значення для справи, а тому така ухвала підлягає до скасування .

Доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303,307,311, 314,315 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 листопада 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя В.О. Єльцов