Справа №784/2241/13 15.08.2013 15.08.2013 15.08.2013
Справа № 22-ц/7841963/13 Суддя першої інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2013 року по справі за позовом виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 про виселення ,-

В С Т А Н О В И Л А:

18 грудня 2012 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 про виселення з квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що під час перевірки обстеження житлового фонду було встановлено, що відповідачі безпідставно вселилися до зазначеної квартири; ордер на вселення їм не видавався, договір найму не укладався; відповідачі за спірною адресою не зареєстровані. У звязку з цим позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2013 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку, що заселення відповідачів до спірної квартири та користування спірним житлом було незаконним.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва і перебуває на балансі ЖКП «Південь» Миколаївської міської ради.

Відповідно до рішення виконкому Ленінської райради № 134 від 23 червня 1988 року ОСОБА_9 надана спірна квартира на сімю зі складом 4 особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 В тому ж році зазначені особи були зареєстровані в спірному житлі.

5 грудня 1989 року вони були зняті з реєстрації у звязку з виїздом до м. Братськ, а вже 24 липня 1992 року ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були знову зареєстровані там же.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2011 року встановлено, що зазначені особи у спірній квартирі не проживають з 1992 року, у звязку з чим суд визнав їх такими, що втратили право користування квартирою № 2 в будинку № 6 по вул. Китобоїв в м. Миколаєві. На підставі цього рішення зазначені особи були зняті з реєстрації та у спірному житлі ніхто не зареєстрований.

Згідно з актом, складеним 19 вересня 2012 року працівниками ЖКП у спірній квартирі проживають відповідачі, які не є членами родини попередніх користувачів житла та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В суді першої інстанції представник ОСОБА_4 стверджував, що відповідачі проживають в спірній квартирі з 2002 року і набули право власності на цю квартиру за набувальною давністю.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_4 та члени його родини у лютому 2003 році вселилися до спірної квартири на підставі письмового договору піднайму жилого приміщення, укладеного між відповідачем та ОСОБА_9 В 2004 році останній та його дружина ОСОБА_10 запропонували ОСОБА_4 купити цю спірну квартиру, на що відповідач погодився і 21 лютого 2004 року передав ОСОБА_10 4000 дол. під розписку, яка долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів на підтвердження обставин правомірності вселення відповідачів в спірне житло надав договір оренди зазначеної квартири від 19 липня 2003 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_4

За ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Особами, які самоправно зайняли житлове приміщення, вважається особи, які вселилися в це приміщення без будь-яких підстав для зайняття житлової площі, оскільки єдиною підставою для вселення на жилу площу є ордер (ст. 58 ЖК України).

Аналіз наведених правових норм житлового законодавства України та наданих сторонами доказів дає підстави для висновку про те, що відповідачі вселилися у спірне приміщення без будь-яких правових підстав.

Вселення відповідачів за усною домовленістю з одним з користувачів квартири - ОСОБА_10 з метою подальшого викупу квартири не є правовою підставою для вселення в квартиру, що належить до комунальної власності.

Більш того, як встановлено судом ОСОБА_10 не була власником спірної квартири, а відповідно до рішення суду від 23 березня 2011 року ні ОСОБА_10, ні члени її родини в спірній квартирі не проживали і не користувалися нею з 1992 року.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачі вселилися на спірну жилу площу самоправно, тобто без будь-яких підстав, визначених законом.

Не можуть бути взяті до уваги й доводи апеляційної скарги, щодо укладення ОСОБА_13 договору піднайму спірної квартири в лютому 2003 року за недоведеністю цих обставин.

Відповідно до положень ст. 91 ЖК України договір піднайму укладається між наймачем та піднаймачем за згодою наймодавця у письмовій формі з наступною реєстрацією договору у житлово-експлуатаційній організації.

Проте, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України ОСОБА_4 не надав належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про укладення договору піднайму спірного житла відповідно до вимог ст. 91 ЖК України.

ОСОБА_4 того, ОСОБА_13 з грудня 1989 року втратив правовий звязок зі спірною квартирою у звязку з виїздом до м. Братськ.

Не може бути доказом правомірного вселення та користування спірною квартирою й наданий представником відповідачів договір оренди квартири з огляду на таке.

На момент укладення зазначеного договору ( 19 липня 2003 року) цивільне та житлове законодавство України не передбачало укладення договору оренди квартири.

Користування житловим приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду здійснювалося за договором найму житлового приміщення, укладеного між наймодавцем - житлово-експлуатаційній організації і наймачем громадянином на імя якого видано ордер ( ст. 277 ЦК УРСР).

Договір піднайму житла визначався положеннями ст. 91 ЖК України.

Ст. 810 ЦК України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, передбачає, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла передає або зобовязується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

З огляду на викладене, наданий договір оренди спірної квартири від 19 липня 2003 року не відповідає вимогам зазначених правових норм.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не спростовують вказаних висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставами для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: