Справа № 1022/3358/2012 Головуючий у І інстанції Віговський С.І.
Провадження № 22-ц/780/2635/13 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т.Ц.
Категорія 29 16.05.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Сержанюка А.С.,

суддів Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Лавренової А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства національної страхової компанії Оранта про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою внаслідок вчинення злочину,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19 лютого 2011 року на а/д Кремінець Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій сталося зіткнення його автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля відповідача ОСОБА_2 CITROEN XSARA д.н.з. НОМЕР_2. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його сестра ОСОБА_4, яка знаходилася у його автомобілі, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, його неповнолітня дочка ОСОБА_5 отримала легкі тілесні ушкодження, а неповнолітній син ОСОБА_6 отримав психологічну травму. Висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 102 від 26 квітня 2011 року встановлено, що матеріальний збиток, завданий йому, дорівнює ринковій вартості автомобіля і складає 95440,40 грн. Після доповнення позовних вимог позивач ОСОБА_3 просив визнати автомобіль НОМЕР_1 фізично знищеним, вирішити питання про порядок отримання права на залишок транспортного засобу відповідно до закону, стягнути із ОСОБА_2 на його користь 45440,40 грн. матеріальної шкоди, стягнути із ВАТ НАСК Оранта на його користь 50000 грн. страхових виплат (страхового відшкодування), стягнути із ОСОБА_2 на його користь 100000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року позов ОСОБА_3 частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 45440,40 грн. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди, 500 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, стягнуто із ПАТ НАСК Оранта на користь ОСОБА_3 50000 грн. страхових виплат (страхового відшкодування), вирішено передати залишок транспортного засобу автомобіль НОМЕР_1 ОСОБА_2 після відшкодування нею матеріальної та моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку доказів, наявних в матеріалах справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 частково задовольнити, стягнути із ОСОБА_2 на його користь 5000 грн. моральної шкоди, в іншій частині стягнення моральної шкоди відмовити, передати залишок транспортного засобу ОСОБА_2 після відшкодування нею матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою внаслідок вчинення злочину, суд першої інстанції виходив із того, що протиправною поведінкою ОСОБА_2, встановленою вироком суду, завдано матеріальної шкоди позивачу, доведено причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача і збитками, що настали для позивача, та наявність вини відповідача, а тому із ОСОБА_2 має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку зобовязана виплатити на користь позивача ПрАТ НАСК Оранта згідно договору страхування, і витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а також на користь позивача має бути відшкодовано моральну шкоду.

Із вказаними висновками колегія суддів погоджується, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 20 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ПрАТ НАСК Оранта було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ 2012756, відповідно до якого ОСОБА_2 застрахувала власний транспортний засіб марки CITROEN XSARA, д.н.з. НОМЕР_2, строком до жовтня 2011 року. При цьому шкода, заподіяна майну потерпілого, відшкодовується на суму 50000 грн.

19 лютого 2011 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 та рухаючись на 307 км. 500 м. автодороги Кремінець Біла Церква, не врахувала дорожню обстановку, невірно вибрала швидкість руху, чим порушила п. 12.1 ПДР, не впоралась з керуванням, в результаті чого виїхала на смугу зустрічного руху, чим порушила п. 11.2 ПДР, де допустила зіткнення із зустрічним автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди сестра позивача, пасажирка автомобіля НОМЕР_1, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних пошкоджень середньої степені важкості.

Висновком судово-медичної експертизи № 25/Д від 27 квітня 2011 року підтверджується нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 у вигляді забійної рани губи, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Згідно висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_6 шкоди завдано не було.

Вироком Сквирського районного суду Київської області від 19 жовтня 2011 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі, за ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік.

Висновком судово-автотоварознавчої експертизи № 102 від 26 квітня 2011 року встановлено, що ринкова вартість наданого на дослідження автомобіля НОМЕР_1 на момент настання події складала 95440,40 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ушкоджено, а відновлення його принципом внеску економічно не доцільно, матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості і складає 95440,40 грн.

Згідно акту виконаних робіт № 77 від 26 квітня 2011 року та квитанції прибуткового касового ордеру № 52, ОСОБА_3 поніс витрати на проведення авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю, у сумі 500 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Суд першої інстанції правомірно застосував положення п. 4 ст. 61 ЦПК України щодо обовязковості для суду вироку з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, та визнав достовірно встановленим той факт, що саме з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_3 було заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів не оцінює правильність стягнення на користь позивача із ПрАТ НАСК Оранта страхового відшкодування, а із ОСОБА_2 матеріальної шкоди, оскільки в цій частині рішення суду ніким не оскаржується.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитися із розміром моральної шкоди, встановленим судом першої інстанції, яка є суттєво завищеною та такою, що підлягає зменшенню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було належним чином оцінено інтенсивність та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, завданих протиправною поведінкою відповідача щодо членів його сімї та близьких родичів, одному з яких завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, а другому легкі тілесні ушкодження, знищенням його майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ринкова вартість якого відшкодовується за рахунок відповідачів, не здобуто доказів погіршення стану психічного здоровя до і після дорожньо-транспортної пригоди, порушення емоційного стану чи істотність життєвих змін, а тому компенсація заподіяної йому шкоди має бути зменшена до суми 5000 грн., яка вважається суду розумною, виваженою, справедливою та пропорційною.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_4, якій було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, не позбавлена можливості звернутися до суду із самостійними вимогами про відшкодування заподіяної їй шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині повернення транспортного засобу після відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції наведених вимог не врахував та ухвалив передати ОСОБА_2 залишок транспортного засобу після відшкодування нею матеріальної та моральної шкоди, хоча ст. 22 ЦК України моральну шкоду до збитків не відносить.

Відтак, обґрунтовано ухваливши передати ОСОБА_2 залишки транспортного засобу після відшкодування нею матеріальної шкоди на підставі п. 9 зазначеної постанови, суд ухвалив неправомірне рішення в частині зобовязання передати відповідачу залишки автомобіля після відшкодування нею моральної шкоди, а тому в даній частині рішення також підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 561,70 грн., а із Приватного акціонерного товариства національної страхової компаній Оранта на користь держави судовий збір в розмірі 500 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування в частині стягнення моральної шкоди та передачі відповідачу залишку транспортного засобу із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині та розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року в частині стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди та передачі залишку транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди, в іншій частині позову про відшкодування моральної/ шкоди відмовити.

Зобовязати ОСОБА_3 передати залишок транспортного засобу автомобіль НОМЕР_1 ОСОБА_2 після відшкодування нею матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 561,70 грн., із Приватного акціонерного товариства національної страхової компаній Оранта на користь держави судовий збір в розмірі 500 грн.

В іншій частині рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2012 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Сержанюк А.С.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.