АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М.,Слюсар Т.А.

При секретарі Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості .

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості , мотивуючи тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 65 559 грн., 3 % річних в розмірі 555 грн. та судові витрати в розмірі 782 грн. , а всього стягнуто 66 876 грн.

На підставі цього рішення видано виконавчий лист , а 21 липня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №20379164 та надано державним виконавцем боржнику строк для добровільного виконання рішення суду.

Проте до цього часу рішення суду не виконане , а тому представник позивача просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки інфляційну складову боргу , 3 % річних , пеню та судові витрати , а всього 24 455,39 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) три відсотки річних у розмірі 6 022,10 грн.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, в частині відмови у задоволені позову та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивачки в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Судом встановлено , що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області , проживаючого : АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці Луганської області , проживаючої : АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 65 559 грн. 3 % річних в розмірі 555 грн. та судові витрати в розмірі 7892 грн., а всього стягнуто 66 876 грн. ( а.с. 5)

На виконання зазначеного рішення Святошинським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист та пред'явлений позивачкою до виконання 15.07.2010 року.

Зі змісту листа Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві ГУ юстиції міста Києва від 29.05.2013 року випливає, що рішення суду не виконано боржником(а.с.8)

Встановивши , що рішення суду відповідачем фактично не виконано , суд дійшов обґрунтовано висновку , що позивач має право на отримання з відповідача 3% річних від суми несплаченого боргу.

Разом з тим , відмовляючи у задоволення позову про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу, суд дійшов помилкового висновку про те , що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, так як позивачка надала позику відповідачу в іноземній валюті, оскільки за рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором позики у національній валюті України , а не в іноземній валюті, а тому вимоги позивачки в цій частині підлягали задоволенню.

За таких обставин , рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційне нарахування на суму боргу з квітня 2001 року по квітень 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині в сумі 152,27 грн.

В той же час, суд правильно відмовив у задоволені позову про стягнення з відповідача на користь позивачки штрафних санкцій передбачених ч. 3 ст. 611 ЦК України , оскільки зазначена правова норма на спірні правовідносини не поширюються.

Не підлягали задоволенню і вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, яка позивачці надавалася під розгляду іншої справи, оскільки питання про відшкодування витрат на правову допомогу вирішуються тим судом , який ухвалив рішення в справі .

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року в частині відмови у задоволені позову про стягнення інфляційний витрат в сумі 152,27 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення , яким стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Кіровоградськоїобласті , проживаючого : АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 інфляційній витрати в сумі 152,27 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: