Справа № 502/1304/13-ц
УХВАЛА

09 вересня 2013 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А

при секретарі Д'яченко М.В.

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільної справи за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 20 000 гривень заборгованості за договором позики.

Після відкриття провадження у справі представником позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні було надано суду укладену 16.08.2013 року мирову угоду, а також заяву від сторін про затвердження даної мирової угоди.

В тексті наданої суду на затвердження мирової угоди зазначено наступне:

«Сторони в процесі судового розгляду по справі № 502/1304/13-ц, що виникло у звязку з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, керуючись взаємним бажанням врегулювати спір, вирішили припинити всі судові спори та процедури, які повязані з цим, для чого укладають мирову угоду та приймають визначені в ньому зобовязання.

Зобовязання відповідача ОСОБА_2:

ОСОБА_2 погоджується з умовами договору позики (розписки) від 18.05.2012 року та зобовязується не висувати будь-яких претензій, повязаних з виконанням договору позики (розписки), укладеного між сторонами.

ОСОБА_2 погоджується на визнання за ОСОБА_1 права власності на:

Земельну ділянку площею 2,0000 га (серія ЯМ № 352258, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0209), яка розташована на території Кілійської міської ради за межами населеного пункту) Кілійського району, Одеської області, що належить їй на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 29.10.2012 року № 651.

Зобовязання позивача ОСОБА_1:

ОСОБА_1 повністю погоджується з умовами договору позики (розписки) від 18.05.2012 року та зобовязується не висувати будь-яких претензій, повязаних з виконанням договору позики (розписки) від 18.05.2012 р.»

В судовому засіданні представник позивача просив суд затвердити відповідну мирову угоду, надану суду та надав заяву за підписом відповідача ОСОБА_2, за змістом якої вона просить суд провести судове засідання без її участі.

Заслухавши представника позивача, беручи до уваги письмові заяви сторін та укладену між ними мирову угоду, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне:

Як зазначено в ч.ч. 1-2 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Судом встановлено, що з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок сторони дійшли згоди щодо фактичної передачі відповідачем по справі у власність позивача земельної ділянки, належної відповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, копію якого додано до мирової угоди. Відповідно до зазначеного державного акту, площа зазначеної земельної ділянки складає 2,0000 гектарів та вона має цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства».

Разом з тим, як зазначено в п.п. «б» п. 15 розділу ІХ «Перехідні Положення» Земельного кодексу України - до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином з наведеної нори закону вбачається, що відносно земельної ділянки, яка є предметом укладеної між сторонами мирової угоди, встановлено заборону на її відчуження.

Пленум Верховного Суду України в п. п. «є». п. 18 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначив, що: не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК).

Разом з тим, з тексту наданої на затвердження суду мирової угоди та доданих до неї документів неможливо встановити, чи набута вказана земельна ділянка відповідачем у власність саме шляхом виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв», або перейшла у власність внаслідок надання її за рішенням відповідних органів влади в порядку, передбаченому ЗК України, в звязку з чим неможливо достовірно встановити , що умови мирової угоди не суперечать закону.

Крім того, предметом заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову є договірні грошові зобов'язання, а не право власності на нерухоме майно. Затвердженням зазначеної мирової угоди суд би вирішив спір про право на нерухоме майно, що суперечить вимогам заявленого позову.

Отже, зазначена мирова угода не стосується прав та обов'язків сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову, умови мирової угоди не пов'язані зі спірними правовідносинами, як те визначено в ч. 1 ст. 175 ЦПК України.

Сторони не позбавлені можливості вирішити питання про відчуження зазначеного в мировій угоді нерухомого майна шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу цього майна у встановленому порядку, з проходженням визначеної законодавством процедури оформлення передачі права власності на нерухоме майно.

Як зазначено в ч. ст. 175 ЦПК України - якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Оскільки судом встановлено, що умови укладеної сторонами мирової угоди суперечать закону та вона не стосується предмета позову, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 175, 208-210 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у визнанні, мирової угоди, укладеної 16 серпня 2013 року сторонами у справі № 502/1304/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та продовжити судовий розгляд.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4