Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2013 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., при секретарі Налча М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права володіння належної йому часткою жилого приміщення, вселенні та визначення порядку користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він разом з відповідачками на праві загальної сумісної власності мають квартиру №164, яка розташована у будинку №204а по пр.Металургів у м.Маріуполі, та складається з двох ізольованих кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні та шафи. До кінця літа 2011 року позивач проживав у спірній квартирі, користувався нею, в той час як відповідачки проживали у родичів його зятя. Протягом року він знаходився на лікуванні в реабілітаційному центрі в м.Ровеньки Луганської області., а повернувшись додому у жовтні 2012 року виявив, що відповідачки замінили замки на вхідних дверях та позбавили його права користуватися жилим приміщенням. Його вимоги щодо вселення і вирішення житлового спору мирним шляхом проігнорували. Отже в теперішній час в спірній квартирі крім відповідачок ніхто не проживає та не зареєстрований. Ізольована кімната, яку він бажає зайняти складає 11,0м2, вона найбільш приближена до його ідеальної долі у праві загальної сумісної власності. В користуванні відповідачок, які є особами однієї статі, залишається кімната площею 16,9м2. Таким чином, позивач вважає що маються всі підстави для встановлення порядку користування спірною квартирою. На підставі цього позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив визнати за ним право власності на 1/3 частки спірної квартири, вселити його, зобов,язати відповідачок не чинити перешкод в користуванні спірним майном та встановити порядок користування, виділивши йому в користування ізольовану кімнату площею 11,0м2, іншу кімнату площею 16,9м2 виділити в користування відповідачок, кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та шафу залишити у загальному користуванні.

Позивач в судове засідання не з,явився надав заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності з участі представника ОСОБА_4, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які діють на підставі довіреностей в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири №164, яка розташована у будинку №204а по пр.Металургів у м. Маріуполі. Його дочка та онука є співвласниками цієї квартири, але внаслідок неприязних стосунків, які склалися між сторонами не можуть домовитись щодо порядку і умов користування сумісним майном. Відповідачки, які з 1997 року не проживали в квартирі, у відсутності позивача замінили замки на вхідних дверях, ключі надати відмовились, змусивши його таким чином шукати притулку в закладах у вигляді реабілітаційних центрів. Своїми діями відповідачки порушують права ОСОБА_1 передбачені як Конституцією України так і Житловим кодексом. В ходу розгляду справи уточнили позовні вимоги та просили усунути перешкоди у здійсненні користування і розпорядження майном, вселивши позивача в належному йому квартиру №164 буд. 204а по пр..Металургів, та визначити між сторонами порядок користування жилим приміщенням, виділивши в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 11,0м2, іншу кімнату площею 16,9м2 виділити в користування відповідачок, кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та шафу залишити у загальному користуванні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її батьком, на підставі свідоцтва про право власності є співвласниками квартири АДРЕСА_1. До 2011 року вона з дочкою проживали у баби чоловіка по пр..Металургів, б.223 кв.65, восени 2011 року переїхали у спірну квартиру, батька влаштувала на лікування до психіатричної лікарні, за цей час в квартирі зробила ремонт, замінила двері, вікна, перефарбувала, поклеїла шпалери. В жовтні в квартиру з,явились представник ОСОБА_5 і брат позивача, які привезли батька та стали вимагати ключі від квартири. На їх вимоги вона відмовила, ключі не надала, вважаючи поведінку батька неадекватною, сказала щоб залишали його, буде за ним сама доглядати, але попередила, якщо він буде себе поводити як і раніше, буде застосовувати до нього заходи. Позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти вселення позивача.

Представник відповідачки ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав обґрунтовуючи тим, що позивач проживав в квартирі до 17 травня 2011 року, нічого зрозумілого сказати не може, оскільки страждає таким захворюванням як деменція, в зв,язку з чим відповідачка звернулась до суду із позовом про визнання його недієздатним, на час підписання позову та оформлення довіреності знаходився в реабілітаційному центрі. Вважає що пред,явлені до відповідачки не є волевиявленням позивача.

Суд вислухавши представників, відповідачку, дослідивши письмові матеріали справи, підтверджуючі підстави позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд :продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 155 ЖК передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.12.2004 р. за реєстраційним номером №31367 власниками квартири №164 в будинку №204-а по пр..Металургів у м.Маріуполі на праві сумісної власності є ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Також це підтверджується витягом Маріупольського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно з якого вбачається що ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками по 1/3 частки зазначеної квартири.

За технічною характеристикою квартира №164 в будинку №204-а по пр..Металургів складається з двох кімнат, житловою площею 27,9м2, загальною площею 52,9м2, у тому числі 1-а кімната 16,9м2, 2-а кімната 11,0м2, кухні площею 7,5м2, вбиральні 1,0м2, ванної кімнати площею 2,0м2, коридору 4,5 та 6,9м2, вбудованої шафи 1,3м2.

Згідно довідки від 08.10.2012 р. виданого Житлово-комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя в квартирі №164 будинку №204а по пр..Металургів у м. Маріуполі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, і ОСОБА_3

Встановлено, і цей факт не спростовано відповідачами, позивач постійно проживав в спірній квартирі, іншого житла не мав. В той же час відповідачки вселившись в квартиру, без погодження з позивачем замінили замки на вхідних дверях, ключі йому надати відмовились, позбавивши його права користуватися належним майном.

В судовому засіданні відповідачка зазначила, що відмовляється надати батьку ключі від спірної квартири, оскільки він страждає таким захворюванням як епілепсія і його поведінка є неадекватною.

Таким чином, суд вважає, що відповідачі дійсно не дають можливості позивачу вільно користуватися спірною квартирою, оскільки вважають, що він не може самостійно керувати своїми діями, на підтвердження цього представником відповідачки ОСОБА_2 надано витяг з історії хвороби ОСОБА_1 від 13.10.2009р. про те що він страждає токсичною енцефалопатією з упорною вазомоторною цефалгією, вираженою дизартрією і вестибулоатаксією, когнітивними порушеннями, частими генерализованими епиприступами, а також довідку від 08.06.2011р. про те що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у міській лікарні №7 з 17.05.2011р. по теперішній час.

Однак на момент прийняття рішення суду не надано доказів щодо визнання позивача недієздатним.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Тому буде відповідати доцільності і справедливості зобов,язати відповідачів не чинити позивачу перешкод у володінні та користуванні належною йому часткою квартири.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, вбачається що позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири, весь час проживав в ній, іншого житла не має, тимчасово знаходився на лікуванні в установі, про що було відомо відповідачкам, в теперішній час бажає повернутися жити за місцем свого постійного проживання у спірну квартиру.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в здійсненні права володіння належної йому часткою жилого приміщення та вселенні його в квартиру №164, яка розташована в будинку №204-а по пр..Металургів м.Маріуполя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позовні вимоги в частині встановлення порядку користування жилим приміщення не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В теперішній час в спірній квартирі проживають ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які користуються квартирою в цілому.

Відповідно до правил ч.ч.1,2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Такої згоди та домовленості між сторонами по справі як співвласниками квартири на теперішній час не існує.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже за змістом зазначених норм, співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне, у будь який час користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь який час.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням того, що між сторонами у справі відсутній спір щодо порядку користування спірною квартирою, в той час як позивач прохає виділити йому у користування кімнату більшу площею, ніж належна йому на праві приватної власності частина квартири, що порушить права інших співвласників, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою є передчасними і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст. ст.150, 155 ЖК України, ст. ст.16,358,383,369,391 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права володіння та користування належної йому майна, вселенні та визначення порядку користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Усунути перешкоду в володінні та користуванні належної ОСОБА_1 частки житлового приміщення та вселити його в квартиру АДРЕСА_2.

У задоволені решти вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним текстом рішення можна ознайомитися після 30.04.2013 року.

Суддя: Т. В. Пустовойт