РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2013 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини, від доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11 лютого 2030 року.

ОСОБА_2 мотивує свої позовні вимоги тим, що з 16 жовтня 2010 року між нею та відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1666. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2013 року вказаний шлюб був розірваний.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак ОСОБА_2 не надає коштів на утримання їх неповнолітньої доньки, ухиляється від будь-якої матеріальної допомоги.

Позивачка також зазначає, що відповідач працює на ДП «Чорноморсько-азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» та отримує високу заробітну плату, тому має змогу на надання фінансової допомоги на утримання доньки.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1666.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №300592, актовий запис № 1720.

Проте ОСОБА_2 не надає коштів на утримання їх неповнолітньої доньки, ухиляється від будь-якої матеріальної допомоги, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Також судом встановлено, що відповідач працює на ДП «Чорноморсько-азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» та отримує високу заробітну плату, тому має змогу на надання фінансової допомоги на утримання доньки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) одного з батьків.

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, на підставі викладеного, з урахуванням матеріального становища сторін, вважає за можливе стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини, від доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11 лютого 2030 року.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, ст.ст. 7, 141, 180, 182, 183, 191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини, від доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 серпня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11 лютого 2030 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена