Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2298/13 Головуючий у 1-й інстанції Геєць Ю. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3, треті особи: управління державної міграційної служби України в Запорізькій області , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку ,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2012 року ПАТ Державний ощадний банк України звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 12.10.2006 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 299 , згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 40 000 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 12.10.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1/Правди в м. Запоріжжя.

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, банк був вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за рішенням суду. 17.09.2012 року банк надіслав вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, однак вимога відповідачем виконана не була.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири № 8 в буд . № 1/5 по вул. 12 квітня/Правди в м. Запоріжжя зі зняттям з реєстраційного обліку, а також заборонити реєстрацію відповідачів за вказаною адресою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2013 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири № 8 в буд . № 1/5 по вул.. 12 квітня/Правди в м. Запоріжжя. В задоволенні вимог про заборону реєстрації відповідачів за вказаною адресою відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 2 жовтня 2006 року між ВАТ „Державний ощадний банк України в особі Орджонікідзевського відділення № НОМЕР_1 „Державний ощадний банк України, правонаступником якого є ПАТ „Державний ощадний банк України, та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 299, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 40 000 доларів США.

12 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено іпотечний договір № 299-іф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 5729. Відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання позичальником, іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, банк був вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів за рішенням суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України в особі ТВБВ № 10007/0265 філії Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа ЗГІРФО Орджонікідзевського району РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 281 010 грн. 47 коп., що утворилася у ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством „Державний ощадний банк України в особі ТВБВ № 10007/0265 філії Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк станом на 28 вересня 2011 року за договором про іпотечний кредит № 299 від 12 жовтня 2006 року, у відповідності до процедури передбаченої ст. 38 Закону України Про іпотеку звернуто стягнення на належну ОСОБА_2 на праві власності квартиру, розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Правди/12 квітня АДРЕСА_2, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в 300 000 грн. (а.с. 9-14).

У спірній квартирі проживають і зареєстровані іпотекодавець ОСОБА_2, а також неповнолітня донька іпотекодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

17 вересня 2012 року банк надіслав відповідачу вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, яку ОСОБА_2 отримав 19 вересня 2012 року (а.с. 15).

Як вбачається з договору про іпотечний кредит, кредит відповідачу ОСОБА_2 надавався на придбання житла за договором купівлі-продажу від 10.10.2006 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди/12 КвітняАДРЕСА_3, отже неповнолітня донька іпотекодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у спірній квартирі після укладання кредитного договору та договору іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення.

Якщо мешканці не звільняють квартиру у встановлений законом строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції суд першої інстанції керувався вимогами ст. 40 Закону України Про іпотеку, за якими звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги проте, що банк не направляв вимог щодо виселення неповнолітньої ОСОБА_6 не відповідає тексту вимоги банку, за яким Банк вказує просимо в добровільному порядку звільнити житлове приміщення квартиру АДРЕСА_4 112 в м. Запоріжжі. При цьому слід враховувати, що місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, за вимогами ст. 29 ЦК УКраїни є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Посилання апелянта на те, що судом не враховані вимоги ст. 18 Закону України про охорону дитинства та ст. 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей є безпідставними, оскільки правочин укладено до того як дитина була прописана у спірній квартирі, а тому у суду не було підстав для відмови у виселені осіб, які займають квартиру, що за рішенням суду підлягає продажу у порядку ст. 38 Закону України про іпотеку.

Інші доводи є не суттєвими та не мають обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду.

Отже виходячи із правил ст. 308 ЦПК України , за вимогами якої апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія судів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя :

Судді: