Справа № 149/4151/13-ц
Провадження №2/149/1279/13
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.12.2013 року
Хмільницький міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Слободонюк М.В.

за участі секретаря Коломієць В.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Хмільнику
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Лип'ятинської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до Лип'ятинської сільської
ради Хмільницького району Вінницької
області про визнання права власності
на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла їхня
мати ОСОБА_3, яка постійно проживала в с.
Морозівка Хмільницького району
Вінницької області, після смерті якої
залишилася спадщина, яка складається
із земельної ділянки, права на пайовий
фонд КСП "Морозівське" СТОВ
"Морозівське" та житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1

Будучи єдиними спадкоємцями за
заповітом після смерті матері, вони
своєчасно звернулися із заявами про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори. Так, спадщину на земельну
ділянку та майновий пай вони оформили у
передбаченому законом порядку, однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на житловий будинок їм було відмовлено
у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів, які б
підтверджували право власності на
нього за покійною матір'ю ОСОБА_3 Тому,
за захистом своїх невизнаних прав
позивачі вимушені звернутися до суду з
даною позовною заявою.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилися, попередньо
надавши суду відповідні письмові
заяви, у яких просили справу розглянути
у їхню відсутність. Вказали, що позовні
вимоги підтримують у повному обсязі та
просять їх задовольнити.

Представник відповідача -
Лип'ятинської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області в судове засідання також не
з'явився, надавши суду заяву про
розгляд справи без його участі.
Зазначив, що проти задоволення даного
позову не заперечує.

Враховуючи вищевикладені обставини
суд розглядає справу у відсутність
сторін, у зв'язку з чим фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не
здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи та
всебічно проаналізувавши обставини в
їх сукупності, оцінивши зібрані по
справі докази дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 25.02.2013р. (а.с. 5).

Ще за життя, 03.08.1992р., ОСОБА_3 склала
заповіт, відповідно до якого все своє
майно вона заповіла в рівних частках
своїм дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3
відкрилася спадщина, в тому числі і на
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1
складовими частинами якого є: житловий
будинок "А", веранда "а", ґанок з
козирком, сараї "Б", "б", погріб з шиєю "В",
навіс "Г", убиральня "Д", ворота № 1 та
огорожа № 2.

Позивачі своєчасно та у встановленому
Законом порядку звернулись із
відповідними заявами в нотаріальну
контору, про що свідчить повідомлення
приватного нотаріуса Хмільницького
районного нотаріального округу ОСОБА_4
від 13.12.2013р. за № 500/01-16 та копії
фрагментів спадкової справи. Інших
спадкоємців, які б претендували на
спадщину, судом не встановлено.

Разом із тим, як свідчать матеріали
справи, у видачі позивачам свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
житловий будинок з господарськими
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1
нотаріусом відмовлено з підстав
відсутності документів, які б
посвідчували право власності
спадкодавця на нерухоме майно, про що
надано письмову довідку № 487/02-17 від
06.12.2013р.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7
"Про судову практику у справі про
спадкування", судам роз'яснено, що у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
право власності на новостворене
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1
липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних
правовідносин пов'язаних із набуттям
спадкодавцем ОСОБА_3 права на житловий
будинок, діяла Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
Міністерством комунального
господарства Української РСР від 31
січня 1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6
якої встановлено, що реєстрацію
будинків з обслуговуючими їх будівлями
і спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
проводять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих. Не підлягають
реєстрації будинки і домоволодіння, що
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані.

Вказана інструкція передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ у
тому числі й на підставі записів у
погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню
погосподарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані
погосподарських книг були звітом про
житлові будинки, що знаходяться на
праві власності громадян.

Тобто записи у погосподарських книга
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірний житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 та господарські
будівлі побудовані на протязі 1968-1970
років, що підтверджується інформацією,
яка міститься в технічному паспорті на
вказаний житловий будинок. Його
належність спадкодавцю ОСОБА_3
доведена належними та допустимими
доказами, а саме: витягом з
погосподарської книги №1 Лип'ятинської
сільської ради за 1971, 1972, 1973 роки та
довідкою Лип'ятинської сільської ради
Хмільницького району № 216 від 23.10.2013р.
із яких убачається, що у особистій
власності господарства ОСОБА_3
перебував житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташованими в АДРЕСА_1 номер об'єкта
погосподарського обліку 0354; технічним
паспортом на садибний (індивідуальний)
житловий будинок в АДРЕСА_1
виготовленим КП "Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації" станом на 31.10.2013р. у
якому зазначено, що до складу
будинковолодіння входить: житловий
будинок "А" загальною площею 63,7 кв.м.,
житловою площею 18,2 кв.м., веранда "а",
ґанок з козирком, сараї "Б", "б", погріб з
шиєю "В", навіс "Г", убиральня "Д", ворота
№ 1 та огорожа № 2. При цьому суд
враховує, що в матеріалах
інвентаризації житловий будинок та
господарські будівлі не відображені як
самовільно побудовані, а наявний лише
запис про відсутність
правовстановлюючих документів, які
ОСОБА_3 не встигла оформити за життя.

У даному випадку суд звертає увагу на
те, що за змістом зазначених вище
нормативних актів, чинних на момент
виникнення спірних правовідносин,
виникнення права власності на житлові
будинки, споруди в сільській
місцевості не залежало від державної
реєстрації цього права.

Таким чином здобуті докази свідчать
про те, що при житті спадкодавець
ОСОБА_3 володіла, користувалась та
розпоряджалась вищевказаним житловим
будинком з господарськими будівлями і
спорудами, а отже він перебував у її
власності, і вказане право власності
зареєстроване за нею згідно вимог
діючого на той момент законодавства.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 5 статті 1268 ЦК України
передбачено, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2
доведено викладені в позовній заяві
обставини, що підтверджують їх право як
спадкоємців за заповітом на
успадкування майна спадкодавця ОСОБА_3,
а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Оскільки питання про розподіл судових
витрат позивачами не ставиться,
понесені судові витрати по оплаті
судового збору необхідно залишити за
останніми.

Керуючись ст.ст. 1218, 1220-1223, 1268 ЦК України,
ст. ст. 10, 60, 213-215, 223, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках право власності в порядку
спадкування на житловий будинок
АДРЕСА_1 Вінницької області, загальною
площею 63,7 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м.,
зазначений під літерою "А", з верандою
"а", ґанком з козирком, та
господарськими будівлями: сараями "Б",
"б", погребом з шиєю "В", навісом "Г",
убиральнею "Д", воротами № 1 та огорожею
№ 2, що належав ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення можна оскаржити до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особі, яка не
була присутня при його проголошенні - з
дня отримання його копії.

Суддя
Слободонюк М.В.