АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2178/13 Головуючий 1 інстанції
Справа: № 2027/9462/12 Короткий І.П.
Категорія: права власності Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Колтунової Н.О.

Костенко Т.М.

при секретарі: Ленюк Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права володіння, зобов»язання вчинити дії, виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА :

05 червня 2012 року позивач звернулась у суд з позовом, в якому на підставі ст. 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності на 111/600 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які належать відповідачу ОСОБА_5 за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить 7/600 частин вказаного домоволодіння, 111/600 частин домоволодіння зареєстровано за відповідачем, 371/600 частин - за ОСОБА_6 та 111/6000 не зареєстровано за ОСОБА_8, спадкоємцем яких є ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» та надвірних будівель. Між співвласниками протягом тривалого часу склався порядок користування домоволодінням, а саме : вона користується житловим будинком літ. «Б-1», треті особи: ОСОБА_6 користується житловим будинком літ. «А-1», ОСОБА_7 спадщину після смерті своєї матері не оформив та домоволодінням не користується.

Позивач зазначає, що відповідач своєю власністю не користується фактично з 1965 року, а з 1991 року її часткою користується вона та за цей час підтримує будинок у житловому стані, поліпшила житлові умови, перекрасила дах,змінила підлогу, сплачує комунальні послуги та земельний податок, доглядає за надвірними будівлями -сараєм та гаражем .

Позивач вважає, що добросовісно заволоділа вказаним нерухомим майном і продовжує ним користуватись на протязі більше 20 років та без господарчої підтримки домоволодіння забудови 1933 року вже б давно порушилось.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнала, 10 вересня 2012 року звернулась у суд з зустрічним позовом, в якому на підставі п.2 ч.1 ст. 399, ст. 400 ЦК України просила припинити право володіння ОСОБА_4 на 11/600 частин спірного домоволодіння та зобов»язати їх повернути власнику цього майна,шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та виселення з цього домоволодіння.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2013 року в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наданим нею доказам, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Наводить ті ж доводи, що і в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга позивача не підлягає з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності на 111/600 вказаного вище домоволодіння за набувальною давністю.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так, судом першої інстанції встановлено,підтверджено наявними у справі доказами та саме на ці обставини позивач вказує як на підставу своїх вимог, що вказане домоволодіння на праві спільної часткової власності належить сторонам та третім особам у справі ( а.с.6).

В ч.1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжу відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом вказана норма права передбачає наявність обов»язкових умов для набуття особою права власності на майно за набувальною давністю, а саме : добросовісністю володіння майном, тобто володіння майном за умови незнання і неможливості знання особою, яка ним володіє , що це майно належить іншій особі , протягом установленого законом строку.

Вказані вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що позивач не є добросовісним володільцем вказаної частини домоволодіння, оскільки знає,що вказана частина домоволодіння належить відповідачу ОСОБА_5

З огляду на наведене для набуття позивачем права власності на 111/600 частин зазначеного домоволодіння за набувальною давністю, відсутня встановлена ч.1 ст. 344 ЦК України умова такого набуття, а саме : добросовісність володіння позивачем вказаною вище частиною нерухомого майна.

За таких обставин , суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

В частині відмови ОСОБА_5 в задоволенні зустрічних позовних вимог, рішення суду першої інстанції сторонами в апеляційному порядку не оскаржується. А тому у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині , судом апеляційної інстанції не перевіряється.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК України , судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: