АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-774/2379/13 Головуючий у першій інстанції: Шестакова З.С.
Категорія: 37 Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був побудований у 1954 році його батьками під час перебування у спільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати "ОСОБА_9", а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_7; заповіти не складались. Після смерті матері спадщину в порядку спадкування за законом прийняли спадкоємці першої черги: він, позивач, батько ОСОБА_7 та брат ОСОБА_8 Спадкоємці прийняли спадщину після смерті "ОСОБА_9" шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадщиною, оскільки були зареєстровані за вказаною адресою та фактично проживали у спірному будинку. Після смерті батька спадщину в порядку спадкування за законом прийняли він, позивач, та брат ОСОБА_8; останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_7 позивач прийняв спадщину шляхом звернення з письмовою заявою про прийняття спадщини до відповідної держнотконтори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1 знаходяться у відповідачки, яка є дружиною брата та відмовилась з'явитися до нотаріальної контори. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері та батька.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Нікопольської міської ради, третя особа - відділ архітектури та містобудування, про визнання права спільної власності на будинок, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування та на самовільно побудовані будівлі залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року, у якому виправлено описки ухвалою того ж суду від 21.09.2012 року, первинні позовні вимоги задоволено, визнано за позивачем за первісним позовом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 та батька ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що, згідно договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 26.08.1954 року, власником будинку АДРЕСА_1 є "ОСОБА_7" (а.с. 32 - 33). Колегія звертає увагу, що вказаний вище договір оформлено російською мовою, та саме російською мовою зазначено прізвище, ім"я і по-батькові власника будинку.

Згідно свідоцтва про народження, яке оформлено російською мовою, батьками "ОСОБА_4" є мати "ОСОБА_9" та батько "ОСОБА_7" (а.с. 8).

Суду представлено паспорт громадянина України, згідно якого позивачем у даній справі є ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть, що оформлене російською мовою, "ОСОБА_9" померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Судом встановлено, що 23.12.1992 року позивач звернувся до Другої нікопольської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, що стверджується відповідною довідкою на а.с. 12.

Враховуючи час відкриття спадщини зазначених вище осіб, які померли у 1969 та 1992 роках, колегія дійшла висновку, що правовідносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України від 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України від 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, місцевий суд не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, не з"ясував належним чином склад правовідносин, які існують між сторонами, що спричинило постановлення незаконного рішення.

Суду не представлені письмові докази перебування матері та батька позивача у шлюбі між собою, вимога про встановленню відповідного факту, що має юридичне значення, заявлена не була, що унеможливлює застосування ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Отже, висновки місцевого суду про перебування батьків позивача у шлюбі між собою, побудову будинку АДРЕСА_1 саме під час шлюбу батьків позивача, належності матері позивача на праві власності 1/2 частини вказаного будинку на підставі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, - ґрунтуються на припущеннях, є безпідставними.

Крім того, у суді не доведено твердження позивача, що він є сином спадкодавця ОСОБА_7, оскільки у паспорті громадянина України прізвище позивача українською мовою зазначено "ОСОБА_7", свідоцтво про його народження оформлене російською мовою, а вимога про встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, не заявлялась.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність твердження позивача про наявність у нього права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, недоведеність належності спадкодавцю "ОСОБА_9" на праві власності 1/2 частини спірного нерухомого майна, колегія дійшла висновку про недоведеність первісних позовних вимог, необґрунтованість і незаконність оскаржуваного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Разом з тим, колегія наголошує, що позивач ОСОБА_4 не позбавлений права звернутись до суду з належним позовом про встановлення відповідних фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2011 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді