АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Ковальчук Н.О.

за участю заявника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради ОСОБА_5, експерта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання особи недієздатною внаслідок хронічного психічного захворювання та встановлення опіки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2013 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання недієздатною його матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,та встановлення над останньою опіки, з тих підстав, що вона через хворобливий психічний стан не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2013 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі на зазначене рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити його заяву про визнання ОСОБА_3 недієздатною.

Зазначає, що рішення підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок амбулаторної

№22ц-1642/2013 рік Головуючий у 1 інстанції Кирилюк Л.К.

Категорія 59/61 Доповідач Чупікова В.В.

судово-психіатричної експертизи №433 від 16 вересня 2013 року Чернівецької

психіатричної лікарні та не дав належної оцінки поведінці ОСОБА_3 яка не усвідомлює, що залишилася без житла та реєстрації, постійно декламувала вірші.

В судовому засіданні апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених в ній.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради ОСОБА_5, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій пояснював, що мама заяника - ОСОБА_3 психічно хвора людина, перебуває на обліку в психлікарні, веде себе неадекватно, по причині загострення хвороби в квітні 2013 року була госпіталізована в стаціонар, вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує опіки зі сторони свого сина.

Межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

За клопотанням заявника та його представника і з врахуванням вимог ст.ст.145, 239 ЦПК України суд першої інстанції призначив амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №433 вбачається, що на даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного захворювання у формі психоорганічного синдрому (розлад особистості внаслідок органічного ураження головного мозку переважно судинного ґенезу за МКХ-10), за своїм станом на даний час може розуміти значення своїх дій та керувати ними(а.с.28,29).

Порушень норм процесуального права при призначенні та проведенні експертизи не встановлено, висновок експертизи відповідає вимогам ст.147 ЦПК України.

Вищенаведений висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи обєктивно підтверджується поясненнями, які експерт ОСОБА_8 надала в судовому засіданні апеляційної інстанції, розяснюючи висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи №433.

Так, поясненнями експерта встановлено, що психічний стан людини має динамічний характер, який повязаний з хворобою. ОСОБА_3 виявляє ознаки психічного захворювання, у неї мали місце маячні ідеї одного і того ж характеру, що були зумовлені дією медпрепаратів, які вона приймала, і швидко пройшли в результаті лікування в лікарні. На час проведення експертизи вона була адекватною, докладно та послідовно викладала анамнестичні відомості, під час проведення амбулаторної та стаціонарної судово-психіатричних експертиз застосовується одна і та ж методика - клінічної бесіди. Експерт зазначила, що стаціонарна судово-психіатрична експертиза проводиться у випадку, коли незрозумілий діагноз у підекспертного, діагноз ОСОБА_3 зрозумілий та підтверджений медичною документацією, а тому не було необхідності в проведенні стаціонарної судово -психіатричної експертизи.

Експерт ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_3 на час проведення експертизи за своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керує ними.

Заявник та його представник належними та допустимими доказами не довели наявність підстав, передбачених в ч.2 ст.150 ЦПК України для призначення повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи, а тому апеляційний суд відмовив їм в клопотанні про призначення такої експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог суд першої інстанції правильно визначився із нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, оскільки в ході судового розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_3 унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскілки відмовлено в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_3 недієздатною, то відсутні підстави для встановлення над нею опіки і призначення їй опікуна.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: