У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Гагарінського району м. Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської ради до
ОСОБА_3, третя особа - обслуговуючий
кооператив «Дачно-будівельний
кооператив «Скіф», про визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Балаклавського районного суду
м. Севастополя від 22 листопада 2012 року,
рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березі 2012 року прокурор звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 047002, виданий ОСОБА_3, зареєстрований у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі № 71;
витребувати на користь держави в особі
Севастопольської міської ради з
незаконного володіння відповідача
земельну ділянку площею 0,0500 га,
розташовану у АДРЕСА_1, кадастровий
номер :58:002:0223, нормативно-грошовою
вартістю 47 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 25
листопада 2009 року № 913-р ОСОБА_3 видано
державний акт серії ЯИ № 047002 від 27
квітня 2010 року на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:58:002:0223, площею 0,0500 га, розташовану
у АДРЕСА_1 для індивідуального дачного
будівництва. Проте зазначеним
розпорядження передано обслуговуючому
кооперативу «Дачно-будівельний
кооператив «Скіф» земельну ділянку,
площею 10,7899 га, розташовану у
Севастопольській зоні ПБК 42/1-42/152, для
індивідуального дачного будівництва.
Рішень щодо передачі відповідачу
земельної ділянки, на яку видано
державний акт, зазначеним
розпорядженням не приймалося,
відповідних заяв відповідачем до
адміністрації не подавалося.
Розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від 25
листопада 2009 року № 913-р опротестовано
прокуратурою м. Севастополя та
скасовано розпорядженням
Севастопольської міської державної
адміністрації від 21 вересня 2010 року №
1841-р.

Заочним рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 22
грудня 2012 року позов задоволено.
Визнано недійсним виданий ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,05 га,
розташовану у АДРЕСА_1 серії ЯИ № 047002,
виданий Головним управлінням
Держкомзему у м. Севастополі 27 квітня
2010 року та зареєстрований у Книзі
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі № 71.
Витребувано вказану земельну ділянку
із незаконного володіння ОСОБА_3
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року
заочне рішення суду першої інстанції у
частині задоволення позовних вимог про
витребування земельної ділянки з
чужого незаконного володіння
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в позові. В
іншій частині заочне рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі у
частині задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із відсутності
правових підстав для набуття
відповідачем права власності на
земельну ділянку, оскільки державний
акт на земельну ділянку виданий без
рішення уповноваженого на це органом
усупереч вимогам ст. ст. 116, 118 ЗК
України, а тому земельна ділянка
незаконно вибула з державної
власності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині витребування
спірної земельної ділянки та
відмовляючи в цій частині позову,
апеляційний суд виходив із того, що
прокурор не заявляв позовні вимоги в
інтересах державного підприємства
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство» про
витребування земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 видано
державний акт серії ЯИ № 047002 від 27
квітня 2010 року на право власності на
земельну ділянку, кадастровий номер
:58:002:0223, площею 0,0500 га, розташовану
у АДРЕСА_1 для індивідуального дачного
будівництва на підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 25 листопада 2009 року
№ 913-р.

Відповідно до ст. 116, ч. 1 ст. 149 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Надання громадянам земельних ділянок,
що перебувають у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення їх у порядку, передбаченому
цим Кодексом.

Згідно із ст. 118 ЗК України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної ділянки)
у межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

Апеляційним судом встановлено, що
відповідно до п. 5 Прикінцевих положень
Лісового кодексу України та
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування 1999 року земельна
ділянка перебуває у постійному
користуванні державного підприємства
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство» та
належить до земель лісового фонду.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що передаючи у
власність ОСОБА_3 спірну земельну
ділянку, не було враховано, що вона
належить до земель державного
підприємства «Севастопольське
досвідне лісомисливське
господарство», як земля лісового фонду.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що Севастопольська
міська адміністрація не мала права
розпоряджатися спірною земельною
ділянкою.

Крім того, державний акт на право
власності на земельну ділянку виданий
усупереч вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, а
тому земельна ділянка незаконно вибула
з державної власності.

Із матеріалів справи вбачається, що
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судами першої та
апеляційної інстанцій не дають підстав
для скасування заочного рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги і залишення заочного
рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 22
листопада 2012 року, у частині залишеним
без змін рішенням апеляційного суду, та
рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 30 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Ступак

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

А.С. Олійник