Справа № 137/1840/13-ц Провадження №
22-ц/772/3877/2013Головуючий в суді першої
інстанції:Желіховський В. М.Категорія:
9Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Літинського районного суду
Вінницької області суду від 31 жовтня 2013
року в цивільній справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору Управління праці
та соціального захисту населення
Літинської районної державної
адміністрації про витребування майна
із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що він є інвалідом
другої групи і в 1993 році на пільгових
умовах отримав автомобіль марки ЗАЗ 1993
року випуску, модель 968 МД, номер шасі
НОМЕР_2, НОМЕР_3, маса без навантаження 800
кг, червоний колір, який зареєстрований
Хмільницьким ВРЕР 11.08.1993 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з відміткою
«Без права продажу, передачі,
дарування». Так як йому важко було
обслуговувати даний автомобіль, в
липні 2006 року позивач звернувся з
заявою до УПСЗН у Літинському районі
про надання дозволу на обслуговування
належного йому автомобіля
відповідачем ОСОБА_3, який також в свою
чергу звертався з відповідною заявою
до УПСЗН. Одержавши усну згоду від
керівника УПСЗН, ОСОБА_2 передав
автомобіль на обслуговування
відповідачу.

Оскільки строк експлуатації
отриманого автомобіля на пільгових
умовах закінчився в 2003 році, позивач
звернувся до відповідача з вимогою
повернути йому автомобіль для передачі
органу соціального захисту або
підприємству, що здійснює заготівлю
металобрухту.

ОСОБА_4 відмовився повертати
автомобіль із заявою, що його в нього не
має. З метою захисту свого права
позивач звертався до правоохоронних
органів якими було встановлено, що
ОСОБА_4 продав автомобіль у
відремонтованому стані невідомим
особам.

З урахуванням наведеного позивач
просив зобов'язати відповідаа передати
йому належний на праві власності
автомобіль ЗАЗ та відшкодувати за
рахунок відповідача моральну шкоду 3 000
грн. та сплачені кошти в сумі 200 грн. за
надання юридичних послуг.

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог. У разі неможливості повернути
автомобіль в натурі, зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 повернути позивачу
його вартість в сумі 1120 грн. з
послідуючим внесенням цих коштів до
деравного бюджету в особі Головного
управління соціального захисту у
Вінницькій області. В апеляційній
скарзі позивач посилається на
неповноту з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, а також в рішенні
вбачається недоведеність висновків
суду обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, які
беруть участь у справі та з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив із того, що
оскільки у відповідача відсутній
автомобіль, неможливо зобов'язати
останнього повернути його позивачу.
Оскільки питання стягнення
компенсації вартості майна при
розгляді справи позивачем не
ставилося, суд не може винести рішення
щодо стягнення коштів, оскільки це
виходить за межі позовних вимог.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що в 1993 році ОСОБА_2
був забезпечений автомобілем ЗАЗ 968 МД,
д.н.з. НОМЕР_1, через Головне УПСЗН за
кошти державного бюджету як інвалід
Великої Вітчизняної війни.

В 2006 році ОСОБА_2 передав зазначений
автомобіль для обслуговування ОСОБА_4,
при цьому відповідне оформлення
передачі, як того вимагає чинне
законодавство, не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що оскільки у
відповідача відсутній автомобіль ЗАЗ
968 МД, д.н.з. НОМЕР_1, зобов'язати
повернути його не можливо.

Відповідно до п. 14 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.07.2003 року «Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» у разі заміни
автомобіля інвалід, на підставі
письмової довідки головного
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції, форма
якої затверджується Мінсоцполітики,
знімає автомобіль з обліку в
підрозділі МВС за місцем його
реєстрації та повертає придатний для
подальшої експлуатації автомобіль, що
перебував у користуванні, головному
управлінню соціального захисту. У разі
коли під час технічного огляду
автомобіль визнано непридатним для
подальшої експлуатації, інвалід або
член сім'ї, якому передано право
користування автомобілем, законний
представник недієздатного інваліда,
дитини-інваліда здає автомобіль на
підприємство, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту.

Кошти, отримані за автомобілі,
зараховуються до державного бюджету на
рахунки, відкриті в органах
Казначейства, а у разі повернення
автомобілів інвалідами унаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції.

З листа начальника управління з питань
соціальної підтримки населення № 04-4532
від 13.12.2013 року судом встановлено, що до
Департаменту соціальної політики не
надходило жодної інформації щодо
непридатності до подальшої
експлуатації зазначеного автомобіля
та необхідності здачі його на
металобрухт.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь кошти, які
могли б бути отримані при здачі
автомобіля на підприємство, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, проте таке рішення
головним управлінням соціального
захисту не приймалося.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_2 є
титульним власником автомобіля ЗАЗ 968
МД, д.н.з. НОМЕР_1, у останнього не
виникло право на пред'явлення позову
щодо стягнення його вартості.

Судова колегія враховує і той факт, що
відповідно до п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.07.2003 року «Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» позивач не
позбавлений можливості бути взятим на
облік на отримання автомобіля на
підставі відповідного рішення
головного управління соціального
захисту.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не є істотними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, тобто ухвалене
рішення відповідає матеріалам справи
та вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області суду від 31 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Міхасішин І.В.

(підпис)
Стадник І.М.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.