Провадження 2/255/1568/2013
Справа 255/4788/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

25 грудня 2013 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді Орєхова
О.І.,

при секретарі Лисенко Л.В.,
Лещенко М.В., Губаль В.В., Ангеліній Н.В.,

Кочко Л.І.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача ДПІ у
Ворошиловському районі м. Донецька -
Петрова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів, Управління Державної
казначейської служби України у м.
Донецьку Донецької області про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Донецьку Донецької
області про відшкодування шкоди,
посилаючись на наступні обставини.

Між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк Фамільний»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк
Фамільний», (надалі - «Банк») було
укладено Угоду про залучення коштів на
умовах субординованого боргу до
капіталу Банку від 25.01.2008 року (надалі -
«Угода-1»), Договір про внесення змін до
Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 26.03.2007 року (надалі - «Угода-2»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-2 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 15.12.2005 року (надалі - «Угода-3»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-3 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 26.09.2005 року (надалі - «Угода-4»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-4 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 28.01.2005 року (надалі - «Угода-5»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-4 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.).

Згідно з Угодами Банк прийняв від
ОСОБА_4 вклади та зобов'язувався
щомісяця виплачувати Заявнику
проценти на вклади. При нарахуванні та
виплаті зазначених процентів на Вклад
за Угодами Банк незаконно, у якості
податкового агента Позивача, утримував
податок з доходів фізичних осіб із суми
нарахованих процентів та безпідставно
сплачував їх до місцевого бюджету м.
Донецька.

Керуючись п.43.4 статті 43 Податкового
кодексу України, Позивач звернувся до
Відповідачів із заявою від 24.11.2011 року,
якою вимагав повернути податок з
доходів фізичних осіб, безпідставно
утриманий та сплачений до місцевого
бюджету м.Донецька податковим агентом
Публічним акціонерним товариством
"Банк Фамільний" із процентів,
нарахованих ОСОБА_4 за вищезазначеними
Угодами, у сумі 404 609,07 грн. (чотириста
чотири тисячі шістсот дев'ять гривень 07
копійок).

Проте, Відповідач-1 не надав Позивачу
жодної відповіді, а Відповідач-2 надав
Позивачу відмову у задоволенні його
заяви.

З приводу незаконного утримання
податку з доходів фізичних осіб та
незаконної бездіяльності органів
податкової служби Позивач звернувся з
позовом до адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30.05.2012 року
по справі №2а/0570/887/2012, залишеною в силі
Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2012 року,
визнано незаконною бездіяльність
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку щодо
розгляду заяви Позивача від 24.11.201? р.,
про повернення надмірно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб із
процентів, нарахованих за Угодами, а
також задовлені позовні вимоги про
стягнення з місцевого бюджету м.
Донецька безпідставно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 404 609,07 грн.

Після того як Позивач отримав
виконавчий лист на виконання постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 30.05.2012 року
по справі №2а/0570/887/2012, він подав його
08.10.2012 року на виконання до Головного
управління державної казначейської
служби України в Донецькій області.

Проте, на сьогоднішній день грошових
коштів за вказаним виконавчим листом
так і не отримав, тому що виконання за
цим судовим рішенням було зупинено до
розгляду справи судом касаційної
інстанції.

Податковий кодекс України (надалі -
«ПКУ») низкою норм регулює вищеописану
ситуацію, встановлюючи права Позивача
та обов'язки і відповідальність
контролюючих органів (їх посадових
осіб), якими є Відповідачі, а саме:

2.1. Стаття 43 ПКУ визначає умови
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань,
зокрема:

43.1. Помилково та/або надміру сплачені
суми грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

43.3. Обов'язковою умовою для
здійснення повернення сум грошового
зобов'язання є подання платником
податків заяви про таке повернення
(крім, повернення надміру утриманих
(сплачених) сум податку з доходів
фізичних осіб, які розраховуються
органом, державної податкової служби
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

43.4. Платник податків подає заяву
на повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає
напрям, перерахування коштів: на
поточний рахунок платника податків в
установі банку; на погашення грошового
зобов'язання податкового боргу) з інших
платежів, контроль за справлянням, яких
покладено на контролюючі органи,
незалежно від виду бюджету; повернення
готівковими коштами за чеком, у разі
відсутності у платника податків
рахунку в банку.

43.5. Контролюючий орган не пізніше ніж:
за п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів».

Таким чином, Відповідачі у супереч п.43.5
статті 45 ПКУ не підготували та не
подали до органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, висновок про повернення
відповідних сум коштів з відповідного
бюджету.

Така їх бездіяльність є незаконною.

2.2. Частиною третьою пункту 43.5
статті 45 ПКУ передбачено:

Контролюючий орган несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасність передачі органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
висновку про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету».

Відповідно до статті 21 ПКУ посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій.

Пункти 21.2 та 21.3 вказаної статті
визначають:

« 21.2. За невиконання або неналежне
виконання своїх обов'язків посадові
особи контролюючих органів несуть
відповідальність згідно із законом.

21.3. Шкода, завдана неправомірними діями
посадових осіб контролюючих органів,
підлягає відшкодуванню за рахунок
коштів державного бюджету,
передбачених таким контролюючим
органам».

Відповідно до статті 17 ПКУ:

17.1. Платник податків має право:

17.1.11. на повне відшкодування збитків
(шкоди), заподіяних незаконними діями
(бездіяльністю) контролюючих органів
(їх посадових осіб), у встановленому
законом порядку».

Таким чином, збитки (шкода), завдані
Позивачу незаконною бездіяльністю
Відповідачів, повинні бути повністю
відшкодовані за рахунок коштів
державного бюджету.

2.3. Стаття 22 Цивільного кодексу України
(надалі - «ЦКУ») визначає:

« 7. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також: витрати, які особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки):

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі».

Таким чином, у зв'язку із незаконною
бездіяльністю Відповідачів за рахунок
коштів державного бюджету повинні бути
відшкодовані збитки (шкода) Позивача, у
тому числі у вигляді доходів, які
Позивач міг би реально одержати за
звичайних обставин, якби його право не
було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- «ЦПКУ»): « 1. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу».
Стаття 61 ЦПКУ встановлює підстави
звільнення від доказування, зокрема:
«і. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини».

Таким чином, за даною позовною
заявою не підлягають доказуванню
обставини, встановлені у
адміністративній справі №2а/0570/887/2012
Донецьким окружним адміністративним
судом (постанова від 30.05.2012 року) та
Донецьким апеляційним
адміністративним судом (ухвала від
30.07.2012 року), а саме обставини, що: мало
місце безпідставне утримання та сплата
до місцевого бюджету м. Донецька
податку з доходів фізичних осіб із
процентів, нарахованих Позивачу за
Угодами, у сумі 404 609,07 грн.; мало місце
подання Позивачем згідно із ст.43 ПКУ до
Відповідачів заяви від 24.11.2011 р., про
повернення надмірно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб із
процентів, нарахованих за Угодами, у
сумі 404 609,07 грн. (чотириста чотири
тисячі шістсот дев'ять гривень 07
копійок); мала місце бездіяльність
Відповідачів щодо розгляду заяви
Позивача від 24.11.2011 р. у вигляді не
подання згідно із ст.43 ПКУ до органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, висновку про
повернення відповідних сум коштів з
відповідного бюджету; така
бездіяльність Відповідачів щодо
розгляду заяви Позивача від 24.11.2011 р. є
незаконною.

У випадку, якби Відповідачі діяли
відповідно до закону та, виконуючи свої
обов'язки згідно із п.43.5 статті 43 ПКУ,
підготували та подали не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви (тобто до
15.12.2011 р.) для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету за
заявою Позивача від 24.11.2011 р., то Позивач
отримав би із бюджету суму надмірно
сплаченого податку з доходів фізичних
осіб із процентів, нарахованих за
Угодами, у розмірі 404 609,07 грн.

Проте, оскільки у результаті
незаконної бездіяльності Відповідачів
Позивач не отримав вказані грошові
кошти, то він також не отримав доходи,
які міг би реально одержати за
звичайних обставин, якби його право не
було порушене (упущена вигода).

Зокрема, Позивач міг би зазначені
грошові кошти надати будь-якому
українському банку у вигляді вкладу
(депозиту) та отримувати проценти
(відсотки) за таким вкладом.

Відповідно до Статистичних випусків
«Процентні ставки» Національного
банку України (надалі - «НБУ»), що
опубліковані на інтернет-сайті НБУ за
адресою http://wwvv.bank.gov.ua/control/uk/publisli/categorv7cat
id=84961, надавши грошові кошти у сумі 404
609,07 грн. українському банку у вигляді
вкладу (депозиту), Позивач міг би
отримати у період з 01.01.2012 року по 31.01.2013
року наступну суму процентів
(відсотків) за таким вкладом: формула
розрахунку суми процентів: «С
= = в х % / Др хДм», де С- -
сума процентів , в - сума
вкладу (404 609,07 грн.), %
процентна ставка, Др - кількість днів у
році, Дм - кількість днів у місяці.

Таким чином, Позивач зазнав шкоди
(збитків) у вигляді не отримання
доходів, які міг би реально одержати за
звичайних обставин, якби його право не
було порушене внаслідок бездіяльності
відповідачів (упущена вигода), у
розмірі 79 602,97 грн. (сімдесят дев'ять
тисяч шістсот дві гривні дев'яносто сім
копійок).

Просив суд стягнути на користь ОСОБА_4 з
Державной податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби та з Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Донецьку Державної податкової
служби грошові кошти у сумі 79 602,97 грн.
(сімдесят дев'ять тисяч шістсот дві
гривні дев'яносто сім копійок) на
відшкодування шкоди (збитків),
заподіяної незаконною бездіяльністю
відповідачів ( а. с. 1-5 ).

Ухвалою суду від 25 липня 2013 року
залучено до участі у справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової інспекції, Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Донецьку Державної податкової
служби про відшкодування шкоди, в
якості співвідповідача Державну
казначейську службу України ( а. с. 63-64 ).

Ухвалою суду від 07.10.2013 року залучено до
участі у цивільні справі за позовною
заявою ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової інспекції, Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Донецьку Державної податкової
служби, Державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
правонаступників - Державну податкову
інспекцію у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів та Спеціалізовану державну
податкову інспекцію з обслуговування
великих платників у м. Донецьку
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів ( а. с. 86-87 ).

Ухвалою суду від 11 грудня 2013 року було
залишено без розгляду позовну заяву
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів, Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Донецьку
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, Державної казначейської
служби України про відшкодування шкоди
в частині вимог до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Донецьку Міжрегіонального головного
управління Міндоходів на підставі п. 5
ч. 1 ст. 207 ЦПК України ( а. с. 121-122 ).

Ухвалою суду від 11 грудня 2013 року було
замінено у справі за позовною заявою
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів, Державної казначейської
служби України про відшкодування
шкоди, первісного відповідача Державну
казначейську службу України на
належного відповідача Управління
Державної казначейської служби
України у м. Донецьку Донецької області
( а. с. 123-124 ).

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2, який діє на підставі
довіреності підтримав позовні вимоги
позивача, надав пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та просив
суд стягнути з відповідача Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів на
користь позивача ОСОБА_4 грошові кошти
у сумі 79 602,97 гривень.

Представник відповідача Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів
Петров А.Г., який діє на підставі
довіреності в судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог
позивача, просив суд відмовити
позивачу в задоволенні вимог в повному
обсязі, так як вимоги позивача є
безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач Управління Державної
казначейської служби України у м.
Донецьку Донецької області в судове
засідання не з»явився, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином, про що в матеріалах справи
свідчить супровідний лист, в якому
зазначено про час та місце слухання
справи і яке отримано відповідачем, про
що свідчить відповідний штамп.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленному цим Кодеком, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні обставини.

Між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк Фамільний»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк
Фамільний» було укладено Угоду про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 25.01.2008 року (надалі - «Угода-1»),
Договір про внесення змін до Угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 26.03.2007 року (надалі - «Угода-2»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-2 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 15.12.2005 року (надалі - «Угода-3»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-3 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 26.09.2005 року (надалі - «Угода-4»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-4 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.), Договір про внесення змін
до Угоди про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
Банку від 28.01.2005 року (надалі - «Угода-5»)
(відповідно до вказаного Договору у
Угоді-4 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.).

Згідно з Угодами Банк прийняв від
ОСОБА_4 вклади та зобов'язувався
щомісяця виплачувати Заявнику
проценти на вклади. При нарахуванні та
виплаті зазначених процентів на Вклад
за Угодами Банк незаконно, у якості
податкового агента Позивача, утримував
податок з доходів фізичних осіб із суми
нарахованих процентів та безпідставно
сплачував їх до місцевого бюджету м.
Донецька.

Керуючись п.43.4 статті 43 Податкового
кодексу України, Позивач звернувся до
Відповідачів із заявою від 24.11.2011 року,
якою вимагав повернути податок з
доходів фізичних осіб, безпідставно
утриманий та сплачений до місцевого
бюджету м. Донецька податковим агентом
публічним акціонерним товариством
"Банк Фамільний" із процентів,
нарахованих ОСОБА_4 за вищезазначеними
Угодами, у сумі 404 609,07 грн.

Встановлено, що з приводу незаконного
утримання податку з доходів фізичних
осіб та незаконної бездіяльності
органів податкової служби Позивач
звернувся з позовом до
адміністративного суду.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30.05.2012 року
по справі №2а/0570/887/2012, залишеною в силі
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30.07.2012 року,
визнано незаконною бездіяльність
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку щодо
розгляду заяви Позивача від 24.11.201? р.,
про повернення надмірно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб із
процентів, нарахованих за Угодами, а
також задоволені позовні вимоги про
стягнення з місцевого бюджету м.
Донецька безпідставно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 404 609,07 грн.

Після того як Позивач отримав
виконавчий лист на виконання постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 30.05.2012 року
по справі №2а/0570/887/2012, він подав його
08.10.2012 року на виконання до Головного
управління державної казначейської
служби України в Донецькій області.

Встановлено, що на сьогоднішній день
грошових коштів за вказаним виконавчим
листом позивач так і не отримав, тому що
виконання за цим судовим рішенням було
зупинено до розгляду справи судом
касаційної інстанції.

Позивач звертаючись до суду з
вищевказаними вимогами вважає, що
відповідач Державна податкова
інспекція у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів повинна відшкодувати йому
гроші кошти у сумі 79 602,97 гривень, як
упущену вигоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обгрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК України
ці данні встановлюються на підставі
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Правила щодо відшкодування шкоди,
завданої органом державної влади,
встановлено ст. 1173 ЦК України, згідно
якої шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконним рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів, що
кореспондується з приписами ст. 56
конституції України «кожен має право
на відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових службових
осіб при здійсненні ними своїх
повноважень.

Приписи вказаних статей є спеціальними
нормами, які передбачають особливості
відшкодування шкоди, які відрізняють
її від загальних правил деліктної
відповідальності, тобто правовою
нормою встановлено, що саме державою
підлягає до відшкодування шкода, яка
завдана незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади.

Крім того, згідно зі статтею 22
Цивільного кодексу України збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати,як особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача шкоди та шкодою; вини.

При цьому, відсутність одного з
елементів складу цивільного
правопорушення, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє
особу від відповідальності за
заподіяну шкоду, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

При обчисленні розміру упущеної вигоди
першочергове значення має визначення
реальності тих доходів, які особа
передбачала отримати за звичайних умов
цивільного обороту. Обов'язок щодо
доведення розміру тих доходів, яких
особа отримала б у випадку не посягання
на її право, покладається на позивача.

В матеріалах справи та доданих до
позовної заяви документів відсутні
докази того, що позивачу заподіяні
такі збитки і що позивач мав намір
зробити вклад саме цих коштів у банк, і
що неповернення відповідачем надмірно
сплачених коштів позбавило позивача
скористатися своїм правом та
розмістити їх в Банку і отримати
реальну можливість одержати доходи за
рахунок цих коштів.

Зроблений Позивачем розрахунок на
підставі статистичних випусків
«Процентної ставки НБУ», що
опубліковані в Інтернет сайті НБУ, який
не підтверджується жодними діями
(угодами листами, тощо), щодо надання
грошей у сумі 404 609,07 грн. Українським
банкам у вигляді вкладу (депозиту), є
лише власними міркуваннями та
припущенням позивача тоді як цивільний
процес відповідно до ст.60
Цивільно-процесуального кодексу
України, не може ґрунтуватися на
пушеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Покладення на відповідача
відповідальності у формі
відшкодування збитків за нездійснення
свого права суперечить в цілому
принципам юридичної відповідальності,
що настає за порушення саме
зобов'язань.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально, а не абстрактно
отримані при належному виконанні
зобов'язання.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Як вбачається з позовної заяви
позивачем вказано період в якому міг би
розмістити вклад (депозит) в банках
України, а саме (січень2012-лютий 2013).

Адміністративний позов до Донецького
окружного адміністративного суду, про
визнання незаконною бездіяльність
відповідача надано 19 січня 2012 року в
зв'язку не розглядом заяви від 24.11.11 р.,
тобто неправомірні дії існували
відповідача у період з 24.11.11 року по
l9.01.12 року та не стосуються періоду в
якому позивач нібито зазнав збитки
(січень 2012-лютий 2013).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30.05.12 року
по справі 2а/0570/887/2012, визнанні
незаконною бездіяльність відповідача,
щодо розгляду заяви від 24.11.11 року, про
повернення надмірно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб, при
цьому в самому рішенні не зазначено в
чому саме полягали ці не законі дії
(ймовірно в зв'язку з тим що ненадана
відповідь позивачу, що його заява
спрямована за належністю до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Донецьку ), та
зазначено, що стягнути на користь
позивача безпідставно сплачений
податок з доходів фізичних осіб саме з
місцевого бюджету м. Донецька, а не з
місцевого бюджету Ворошиловського
району м. Донецька, розпорядником якого
є відповідач, який не має жодного
відношення до місцевого бюджету м.
Донецька.

Незважаючи на наявність протиправної
поведінки відповідача, щодо розгляду
заяви позивача від 24.11.11 року, яка
встановлена судом, відсутній взаємний
зв'язок між цією поведінкою та
отриманими позивачем збитками
(непідтвердженими жодним доказом) та
упущеної вигоди (яка є лише припущенням
та також непідтвердженими жодними
доказами), оскільки така неправомірна
поведінка відбулася до того як позивач
нібито отримав збитки.

Оскільки вищевказаною постановою
зобов'язано стягнути на користь
позивача надмірно сплаченого податку з
доходів фізичних осіб з місцевого
бюджету м. Донецька, розпорядником
якого не є відповідач, то також
відсутній такий елемент складу
цивільного правопорушення як - вина,
оскільки на відповідача не покладені
функції повернення коштів з місцевого
бюджету м. Донецька, то позовні вимоги
позивача ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів про
відшкодування шкоди є такими, що не
підлягають задоволенню так як є
безпідставними та необґрунтованими.

Позивач ОСОБА_4 з вимогами про
стягнення шкоди до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Донецьку Донецької області
не звертався та вимоги не пред»являв, а
представник позивача у судовому
засіданні під час розгляду справи
наполягав, що саме Державна податкова
інспекція у Ворошиловському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів повинна відшкодувати
позивачу шкоду у сумі 79 602,97 гривень.

Наведеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України при здійсненні касаційного
перегляду судових рішень у справах про
відшкодування шкоди (постанова ВСУ від
30.05.2006 у справі N 42/266-6/492).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не
підлягає стягненню з відповідача
судовий збір.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 22, 1173 ЦК України, ст.ст. 3, 5,
10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Донецьку Донецької
області про відшкодування шкоди, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд
міста Донецька шляхом подачі протягом
10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, однак не були присутні
в судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть оскаржити
рішення суду до апеляційного суду
Донецької області через
Ворошиловський районний суд міста
Донецька шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги з дня його
отримання.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті
в одному примірнику.

Суддя