Справа №
Провадження № 2/163/389/13
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року
Любомльський районний суд Волинської
області

у складі: головуючої судді - Гайдук А.Л.,

при секретарі - Федчишин Г.В.,

за участю позивачів - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Любомль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись в суд з позовом до
Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно. Позовні
вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер ОСОБА_5, який був чоловіком
позивача ОСОБА_1 та батьком позивача
ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_3 За життя
спадкодавець ОСОБА_5 не розпорядився
приналежним йому майном, в зв'язку із
чим спадщина відкрилась для
спадкоємців за законом. До належного
спадкодавцю майна увійшов житловий
будинок з господарськими будівлями,
які знаходяться по АДРЕСА_1. Зазначене
нерухоме майно було набуте
спадкодавцем ОСОБА_5 та позивачем
ОСОБА_1 під час шлюбу, а тому належало їм
на праві спільної сумісної власності,
як майно подружжя, та їх частки
складали по ? кожному. Після смерті
спадкодавця відкрилась спадщина лише
на ? частки вказаного домоволодіння.
Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 на день відкриття
спадщини були позивачі та відповідач
ОСОБА_3, оскільки прийняли спадщину у
встановленому порядку. Крім цього, у
спадкодавця було ще двоє дітей: ОСОБА_6
та ОСОБА_7, які у встановлені строки
спадщини не прийняли та рішенням
Любомльського районного суду від 13.08.2013
року їм було відмовлено в наданні
додаткового строку для прийняття
спадщини. Позивачі звернулись до
нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом, однак отримали відмову, у
зв'язку з тим, що спадкодавець за життя
не здійснив реєстрації права власності
на житловий будинок з господарськими
спорудами. З викладених підстав
позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею
право власності на ? та 1/6 частки, що
разом складає 4/6 частки, а позивач
ОСОБА_2 на 1/6 частки нерухомого майна,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 і відповідно
до технічного паспорта складається з
житлового будинку А-1, веранди а,
веранди б, літньої кухні Б-1, сараю В -1,
гаража Г-1, убиральні Д, огорожі 1, воріт
2. Також просили стягнути з відповідача
ОСОБА_3 понесені ними судові витрати.

03 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 в
канцелярію суду подала заяву про зміну
заявлених нею позовних вимог та
просила не стягувати з відповідача
ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Непогоджуючись з заявленим
позивачами позовом відповідач ОСОБА_3
подала на нього заперечення у якому
вказує, що позов визнає частково,
оскільки вважає, що не усі господарські
споруди, на які заявлено позовні
вимоги, входять до складу спадкового
майна після смерті батька ОСОБА_5
Зазначає, що вона та її сім'я проживають
у спадковому

домоволодінні з 2000 року. За усною
домовленістю з батьком - спадкодавцем
ОСОБА_5 та з його дозволу, відповідач зі
своїм чоловіком за власні кошти
побудували літню кухню Б-1, веранду - б,
та гараж Г-1, що підтверджується
товарними чеками за 2006-2010 роки та
накладними за 2007-2009 роки. Крім цього
вказує, що згідно проекту забудови за
1969 рік померлим батьком були збудовані
на земельній ділянці, відведеній під
забудову, лише житловий будинок - 1 та
хлів - 2. З викладених підстав вважає, що
літня кухня Б-1, веранда - б, та гараж Г-1 є
її приватною власністю, а тому просила
позов задовольнити частково, зокрема,
визнати за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 4/6 частки, а за позивачем
ОСОБА_2 на 1/6 частки нерухомого майна,
яке знаходиться в АДРЕСА_1 і
складається з житлового будинку А-1,
веранди а, сараю В -1, убиральні Д,
огорожі 1, воріт 2.

Представник відповідача
Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області в судове засідання не з'явився.
Разом з тим, в канцелярію суду надійшло
клопотання Головненської селищної
ради про розгляд справи за відсутності
представника селищної ради, в якому
одночасно просили розглянути позов на
розсуд суду.

В судовому засіданні позивачі позовні
вимоги підтримали з підстав,
викладених в позовній заяві, та просили
поділити спадкове майно після смерті
ОСОБА_5 відповідно до закону. Крім
цього, позивач ОСОБА_1 щодо поданих
відповідачем ОСОБА_3 заперечень
пояснила, що літню кухню, веранду та
гараж будували усі члени їх сім'ї
спільними зусиллями, як фізичною
працею, так і коштами, зокрема, вона
давала гроші на будівництво з
отримуваної нею пенсії. Позивач ОСОБА_2
пояснив, що зазначені добудови
допомагали будувати також батьки,
оскільки усю свою пенсію віддавали на
їх будівництво, в зв'язку із чим вважає,
що житловий будинок з усіма
господарськими будівлями і спорудами
підлягає поділу згідно закону. Батьки
нажили усе майно, а відповідач ОСОБА_3
своєю поведінкою зробила так, що мати
ОСОБА_1 фактично не є господарем в
будинку та живе лише в одній кімнаті.
Особисто він будувати господарські
споруди не допомагав, так як проживав в
м. Луцьку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала в
тій частині, що викладені в
запереченні, та пояснила, що літню
кухню вона з чоловіком будували
самостійно. Батьки отримували невелику
пенсію, крім цього, зловживали
спиртними напоями, а тому ніяких коштів
на будівництво не давали, так само й не
брав участі в будівництві брат -
позивач ОСОБА_2 Просила суд спірне
нерухоме майно поділити по закону та
виділити їй літню кухню.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідків та дослідивши письмові докази
у справі, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивачів підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС України,
майно набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
а частки співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними.

З копії свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_3 від 28.02.1966 року, виданого
Головненською селищною радою
Любомльського району Волинської
області, вбачається, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 уклали шлюб 06.02.1966 року, про що в
книзі записів актів громадянського
стану про одруження зроблено
відповідний запис за № 7. Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 взяла
прізвище чоловіка «ОСОБА_1»(а.с.12).

Рішенням виконкому Головненської
селищної Ради депутатів трудящих від
11.03.1969 року ОСОБА_5 виділено земельну
ділянку під будівництво
індивідуального житлового будинку в с.
Головне Любомльського району
загальною площею 1000 кв.м. (а.с. 7).

Відповідно до копії акту від
25.04.1969 року, затвердженого архітектором
Любомльського району, виділену ОСОБА_5
земельну ділянку для будівництва
індивідуального житлового будинку в с.
Головне загальною площею 1000 кв.м.
відведено в натурі з визначенням меж
присадибної земельної ділянки (а.с. 61).

25.07.1969 року архітектором
Любомльського району затверджено
проект забудови індивідуальної садиби
площею 1000 кв.м., виділеної ОСОБА_5 (а.с.
59-60).

З довідки, виданої виконавчим
комітетом Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області від 11.07.2012 року № 864, вбачається,
що згідно запису в
земельно-кадастровій книзі за ОСОБА_5
значиться житловий будинок,

господарські будівлі та споруди, які
знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З копії технічного паспорта,
виданого КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації» 04.12.2012 року,
вбачається, що на земельній ділянці
садибного (індивідуального) житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1,
розташовані: житловий будинок А-1,
веранда а, веранда б, літня кухня Б-1,
сарай В -1, гараж Г-1, убиральня Д, огорожа
1, ворота 2 (а.с. 22-25).

Комплексним висновком відповідності
державним будівельним, санітарним,
протипожежним нормам, містобудівній
документації, правилам забудови,
земельному та природоохоронному
законодавству, стверджено факт
відповідності встановленим нормам
нерухомого майна: раніше побудованих
житлового будинку, двох веранд, літньої
кухні, сараю, дворової вбиральні,
огорожі, воріт, які знаходяться по
АДРЕСА_1 та їх придатність до
експлуатації, а будинку - для
проживання (а.с. 17-20).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_4 від 22.08.2011 року
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 11).

Згідно положень пункту 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України (в редакції 2003 року) цивільні
відносини, які виникли до набрання
чинності даним кодексом
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно зі ст. 331 цього Кодексу право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору, є власником цієї
речі. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
дозволу на виконання будівельних
робіт, а також документів, що містять
опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Відповідач ОСОБА_3, вважаючи своєю
власністю літню кухню Б-1, веранду - б, та
гараж Г-1 у спірному нерухомому майні,
не надала доказів того, що їй у
встановленому порядку було виділено у
власність чи в користування земельну
ділянку на якій розташоване дане
нерухоме майно, не представила доказів
про надання дозволу на проведення
будівельних робіт, зокрема, добудови
господарських будівель до житлового
будинку в АДРЕСА_1, а також будівельний
паспорт на зазначені добудови нею не
виготовлявся.

Надані відповідачем копії накладних та
товарних чеків на будівельний матеріал
без відомостей кому вони відпущені (а.с.
66-68) лише засвідчують факт
купівлі-продажу зазначених матеріалів.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 показав, що він лише
допомагав будувати літню кухню, а хто
керував будівництвом та вкладав в
нього кошти йому невідомо.

Свідок ОСОБА_10, який є рідним
братом чоловіка відповідачки ОСОБА_3,
показав, що він та його батько
допомагали будувати літню кухню як
фізичною працею, так і коштами в сумі
близько 4 - 5 тисяч гривень.

Зазначені показання свідків суд
не розцінює, як беззаперечний доказ
набуття відповідачем права власності
на спірне нерухоме майно в силу
положень ст. 331 ЦК України.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3,
всупереч вимог ст.60 ЦПК України, не
надала належних та допустимих доказів,
які б свідчили про набуття нею права
власності на такі господарські
будівлі: літню кухню Б-1, веранду - б, та
гараж Г-1 спірного домоволодіння, а її
участь у будівництві зазначених
споруд, сама по собі, не породжує право
власності на зазначені будівлі.

Крім цього, відповідно до ст.381 ЦК
України садибою є земельна ділянка
разом з розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями. У разі відчуження
житлового будинку вважається, що
відчужується вся садиба, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В розумінні ст. 381 ЦК України
господарсько-побутові будівлі є
невід'ємними приналежними частинами до
житлового будинку, які вцілому
складають єдиний комплекс нерухомого
майна, а тому приналежність на праві
власності окремо житлового будинку та
окремо господарсько-побутових
будівель різним особам - власникам
суперечить положенням ст. 381 ЦК України.

В свою чергу аналіз вищенаведених
доказів та положень законодавства дає
підстави зробити висновок про те, що
житловий будинок із господарськими
будівлями був збудований позивачем
ОСОБА_1 та її чоловіком - спадкодавцем
ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі і є
спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

За таких обставин 1/2 вказаного
нерухомого майна належить позивачу
ОСОБА_1 як частка у спільній сумісній
власності подружжя, а інша 1/2 частка -
ОСОБА_5

Таким чином, після смерті ОСОБА_5
відкрилась спадщина на належну йому 1/2
частину будинковолодіння, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, а
також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є дітьми
спадкодавця, що стверджується копіями
свідоцтв про їх народження серії
НОМЕР_5 від 26.12.1972 року, серії НОМЕР_6 від
03.09.1968 року, серії НОМЕР_7 від 23.09.1974 року,
серії НОМЕР_8 від 03.11.1966 року, копіями
свідоцтв про укладення шлюбу серії
НОМЕР_9 від 18.10.1986 року, серії НОМЕР_10,
виданими Головненською селищною радою

Любомльського району Волинської
області (а.с. 13, 45, 46, 53, 54), а позивач
ОСОБА_1 - його дружиною, що
стверджується копією свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_3, виданого
Головненською селищною радою
Любомльського району Волинської
області 28.02.1966 року (а.с. 12).

З досліджених в судовому засіданні
письмових доказів, зокрема довідки
Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області № 864 від 11.07.2012 року (а.с. 8)
вбачається, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2
та відповідач ОСОБА_3 спадщину прийняли
шляхом спільного проживання із
спадкодавцем на день відкриття
спадщини, а тому вважаються такими, що
прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст.
1268 ЦК України.

Рішенням Любомльського районного суду
від 13.08.2013 року, яке набрало законної
сили, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено у
визначенні додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті їх батька ОСОБА_5 (а.с. 15-16).

Таким чином, спадкоємцями першої черги
за законом після смерті ОСОБА_5 є його
діти позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3
та дружина ОСОБА_1

Відповідно до ч.1. 3 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.
Спадкоємці за письмовою угодою між
собою, посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна або
транспортних засобів, можуть змінити
розмір частки у спадщині когось із них.

Оскільки спадкоємці не змінювали
розмір частки у спадковому нерухомому
майні після смерті ОСОБА_5, тому в
даному випадку їх частки є рівними.

Згідно п.4.15 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 року № 296/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Постановою Любомльської державної
нотаріальної контори Волинської
області від 20.08.2013 року № 590/02-31 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
після смерті ОСОБА_5 відмовлено, у
зв'язку з ненаданням
правовстановлюючих документів на
спадкове нерухоме майно (а.с. 9).

Реєстраційна служба Любомльського
районного управління юстиції
Волинської області своїм рішенням №
8827425 від 09.12.2013 року про отримання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
повідомила про відсутність відомостей
щодо нерухомого майна, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80-81).

Таким чином, оцінивши зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід
визнати право власності на 1/2 частини
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, як на частку у
спільному майні подружжя, та на 1/6
частки даного нерухомого майна, в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_5, а за позивачем
ОСОБА_2 - на 1/6 частки в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5

Крім цього, за змістом ст. 392 ЦК України
належним відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема, житловий
будинок.

З огляду на зазначену норму ЦК України
та на підставі встановлених судом
фактичних обставин справи, суд прийшов
до висновку, що діями чи бездіяльністю
Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області порушення прав чи невизнання
прав позивачів на спадкове майно після
смерті ОСОБА_5 не допущено, а тому в
задоволенні позову до Головненської
селищної ради слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. А тому з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати в користь позивача
ОСОБА_2 в сумі 286,89 коп.

Витрати, понесені позивачем ОСОБА_1,
залишити за останньою згідно поданої
заяви (а.с. 58).

Керуючись ст. 15, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, на підставі ст. ст. 16, 328, 331, 368,
370, 392, 1216, 1218, 1261, 1267, 1268, 1297 ЦК України,
ст. 60, 61, 63, 70 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частки нерухомого майна, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 і відповідно до
технічного паспорта, виданого КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» 04.12.2012 року,
складається з житлового будинку А-1,
веранди а, веранди б, літньої кухні Б-1,
сараю В -1, гаража Г-1, убиральні Д,
огорожі 1, воріт 2, як на частку у
спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/6 частки нерухомого майна, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 і відповідно до
технічного паспорта, виданого КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» 04.12.2012 року,
складається з житлового будинку А-1,
веранди а, веранди б, літньої кухні Б-1,
сараю В -1, гаража Г-1, убиральні Д,
огорожі 1, воріт 2, в порядку спадкування
за законом після смерті чоловіка -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/6 частки нерухомого майна, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 і відповідно до
технічного паспорта, виданого КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» 04.12.2012 року,
складається з житлового будинку А-1,
веранди а, веранди б, літньої кухні Б-1,
сараю В -1, гаража Г-1, убиральні Д,
огорожі 1, воріт 2, в порядку спадкування
за законом після смерті батька - ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1(ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
судовий збір в розмірі 286 (двісті
вісімдесят шість) гривень 89 копійок.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Головненської селищної ради
Любомльського району Волинської
області про визнання права власності
на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Любомльський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які беруть участь у справі, але не були
присутні під час проголошення рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений та
підписаний 20.12.2013 року.

Головуюча : суддя

А.Л. Гайдук