Справа № 2/489/1475/13
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2013 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановив:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2006 помер її чоловік ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 27 по вул. Квітневій в м. Миколаєві. Вона як дружина померлого мала право на ? частину майна померлого, а також на оформлення разом з синами в порядку спадкування по 1/6 частки спадкового майна. Після звернення до Другої миколаївської державної нотаріальної контори 18.10.2012 отримала постанову нотаріуса, з якою дізналася, що 07.09.2006 вона подала заяву про відмову про прийняття спадщини на користь відповідача. Тобто, спадкове майно розподілене між її синами: відповідачу ОСОБА_3 належить 2/3 частин житлового будинку № 27 по вул. Квітневій в м. Миколаєві, та третій особі ОСОБА_3 1/3 частин.

Посилаючись на те, що свідоцтво про право власності на спадкове майно, видане 03.09.2008 Другою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі якого ОСОБА_3 на праві власності належить 2/3 частин житлового будинку № 27 по вул. Квітневій в м. Миколаєві отримано відповідачем з порушенням закону, просила суд визнати зазначене свідоцтво недійсним.

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував

Третя особа просив задовольнити позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 вересня 2008 року спадкоємцем майна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Квітнева, 27, яке належало померлому ОСОБА_5, який прийняв спадщину є ОСОБА_3, якому належить 2/3 частки спадкового майна. Спадкоємцем 1/3 частки є ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину, однак за отриманням свідоцтва про право на спадщину не звертався.

Як вбачається з копії спадкової справи № 711/2006 рік до майна померлого 09.03.2006 ОСОБА_5 (р. № 2-1091 від 07.09.2006) ОСОБА_1 07.09.2006 відмовилася від належної їй частки спадщини на користь ОСОБА_3, заява була підписана нею. Справжність підпису перевірено.

Згідно з ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Але відповідно до частини 3 цієї статті положення вищезазначеної частини не застосовується, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Якщо спадкоємець виражає бажання відмовитися від спадщини, він зобов'язаний подати заяву про відмову від спадщини в строк шість місяців в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Коли спадкодавець висловив бажання розпорядитися своєю частиною успадкованого майна на користь іншого спадкодавця за законом, то його доля перейде тільки тому спадкоємцю, котрого він вкаже у своїй заяві про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 66 Закону України „Про нотаріат", спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це саме той документ, який посвідчує права спадкоємця на спадкове майно, точніше перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця. Крім цього, якщо успадковане майно підлягає обов'язковій державній реєстрації (нерухомість), то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців правовстановлюючим документом.

Позивач відмовилася від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву, яка відповідно до презумпції правомірності правочину є дійсною поки не визнана в судовому порядку недійсною.

Оскільки позивач від спадкування відмовилася, то не можна говорити про порушення її прав, а тому в задоволенні позовних вимог з підстав порушення процедури оформлення спадщини необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсною з підстав включення до складу спадщини частки майна, яка є часткою позивача у спільній сумісній власності, суд виходив з такого.

Свідоцтво про право на спадщину оформлене 03.09.2008 року. Чоловік позивача ОСОБА_5 помер 09.03.2006.

Відповідно до ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні позивач на питання суду про час коли вона дізналася про видачу оспорюваного свідоцтва відповіла, що не памятає. Однак, враховуючи те, що позивач знала про оформлення відповідачем спадкових прав, оскільки подавала відмову від прийняття спадщини, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки вона знала про смерть чоловіка (2006 рік) та могла дізнатися про видачу свідоцтва про право на спадщину з часу видачі якого пройшло більше аніж чотири з половиною роки.

Через свій похилий вік позивач в судовому засіданні не змогла підтвердити своє ставлення до позову, виданого свідоцтва про право на спадщину та її прав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв