Справа № 2-425/13 Головуючий у І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження № 22-ц/780/2735/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 21.06.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Сержанюка А.С.,

суддів: Білоконь О.В., Коцюрби О.П.,

при секретарі Антіпову Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Ватутінського районного суду м. Києва відповідач був зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання їх спільної доньки. Однак, своїх зобов'язань відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам за період з 01.03.2004 року по 30.10.2012 року у розмірі 31192 грн. 39 коп., яку відповідач сплатив 30.10.2012 року.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 428 005,14 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2013 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 446,43 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-9).

Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання їх доньки у розмірі щомісячно, починаючи з 06.12.1995 року і до повноліття дитини.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам №23139 від 17.10.2012 року, заборгованість за період з 01.02.2004 року по 05.02.2012 року станом на 17.10.2012 року складала 31 192,39 грн. (а.с.21-24).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ від 08.11.2012 року було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3611, виданого 15.12.1995 року. Як вбачається з даної постанови, заборгованість зі сплати аліментів згідно квитанції №4144 від 30.10.2012 року сплачена повністю (а.с.31).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції суд обґрунтовано виходив з положень ст. 196 СК України та дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість утворилась з його вини.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду, щодо застосування судом позовної давності до даних правовідносин згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та стягнення пені з відповідача за один рік з таких підстав.

Відповідно до п.1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, до вимог про стягнення пені від суми несплачених аліментів позовна давність не застосовується, тому висновок суду про необхідність стягнення з відповідач на користь позивача пені від суми несплачених аліментів за один рік не ґрунтується на вимогах закону, вимоги про стягнення пені за увесь період прострочення, тобто з 01.03.2004 року по 30.10.2012 року у сумі 428 005,14 грн. є обгрнутованими.

Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення пені у розмірі 428005 грн. 14 коп., колегія суддів бере до уваги матеріальний та сімейний стан платника аліментів, зокрема, що він не працює, з 1981 року хворіє на психіатричне захворювання, у звязку з чим регулярно звертається за медичною допомогою ( а.с.39-41), з 2013 року проходить лікування у звязку з онкологічним захворюванням ( а.с.75-77), що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи наведене а також те, що пеня у розмірі 428005 грн. 14 коп. є явно не співмірною із розміром заборгованості по сплаті аліментів у сумі 31192 грн. 39 коп., беручи до уваги вимоги добросовісності, розумності та справедливості, колегія судів вважає за можливе відповідно до приписів ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки до подвійненої суми заборгованості, зокрема, до 62384 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів проходить до висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_2 слід задовольнити частково та стягнути на її користь з ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 62384 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 62384 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: