РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2013 року Деснянський районний суд м. Києва в складі :

головуючого-судді Мальченко О.В.

при секретарі Яремус - Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором № DNH4KP75960707 укладеним між сторонами 10.10.2006р. у розмірі 30 817 грн. 90 коп., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 10.10.2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого на час розгляду справи є ПАТ КБ ПриватБанк, та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № DNH4KP75960707 за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти на придбання майна у розмірі 2 208 грн. 70 коп., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у термін до 10.04.2008 р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2, 09 % у місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом.

3 представленого позивачем розрахунку заборгованостi вбачається, що вiдповiдач належним чином прийнятi на себе зобов' язання за вищезазначеним Договором не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А згідно з ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення кредиту визначений договором 10.04.2008 року, тобто з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права, однак звернувся з позовною заявою до Деснянського районного суду міста Києва лише 08.08.2013 року, тобто після сплину строку позовної давності, обумовленого ст. 257 ЦК України.

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг (п. 1.7.31), встановлюють, що - строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. Однак договір про надання споживчого кредиту № DNH4KP75960707 був підписаний між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 10.10.2006 року, а надані до суду Умови та правила надання банківських послуг стосуються діяльності правонаступника ЗАТ КБ ПриватБанк - ПАТ КБ ПриватБанк, що діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року. Зазначені Умови не є належним доказом зміни сторонами строків позовної давності.

Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надавав.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд, відмовляючи в задоволенні цивільного позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», стст. 256, 257, 261, 526, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 209, 213 - 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вuрiшuв:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства « Комерційний Банк « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP75960707 від 10.10.2006 р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя .