Справа № 2-263/11
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про визнання її, та її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 такими, що втратили право користування службовим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та виселення їх із займаної квартири.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 16.03.2006 року виконкомом Дніпропетровської міської ради було виділено Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради № 121/6 від 28.04.2006 року дана квартира була введена в число службових.

Засіданням житлово-побутової комісії університету від 28.04.2006 року було вирішено включити полковника міліції ОСОБА_3, який працював в університеті з 01.10.1996 року, до списку черговості отримання службового житла за №1, складом сім'ї з трьох чоловік.

Рішенням від 12.05.2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ вказану квартиру було постановлено надати вказаному працівнику на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_3, його дружині ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_2. В цей же день ОСОБА_3 уклав з позивачем договір найму вказаного службового приміщення.

20.12.2006 року виконком АНД райради видав ОСОБА_3 ордер на житлове приміщення НОМЕР_1, підставою для видачі якого було рішення АНД райради №376/4 від 15.12.2006 року.

На виконання протесту прокурора Дніпропетровської області рішенням АНД райради №6/10-5 від 30.05.2007 року було скасовано рішення виконкому №376/4 від 15.12.2006 року, на підставі якого і був виданий ордер на вселення.

У жовтні 2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний, у зв'язку з чим ОСОБА_3, який був основним квартиронаймачем квартири, звільнив спірне житлове приміщення та виписався з квартири. 30.11.2007 року між ним та позивачем був розірваний договір найму службового житлового приміщення.

Оскільки ОСОБА_1 відмовляється звільнити службове приміщенні, при цьому вона не перебуває з позивачем у трудових відносинах та не підпадає під категорію осіб, яким може бути надано це службове приміщення, тому позивач просив суд визнати її, та її неповнолітню доньку ОСОБА_2 такими, що втратили право користування службовим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, та виселити їх із займаної квартири.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечувала посилаючись на те, що рішення АНД райради №6/10-5 від 30.05.2007 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради від 15.12.2006 р. №376/4 «Про виведення житлових приміщень із числа службових» є незаконним та прийнято без належних для того підстав. Протест прокурора, який став підставою для скасування рішення №376/4 від 15.12.2006 р., ґрунтувався на тому, що на час отримання її колишнім чоловіком ОСОБА_3 спірної квартири вона, як член сім'ї, приймала участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 Однак рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.01.2008 року визнано недійсною приватизацію вказаної квартири, тому викладене в протесті прокурора не відповідає дійсності. Окрім цього, на даний час вона має двох неповнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані в спірній квартирі, яка є єдиним житлом їх сім'ї.

Незважаючи на те, що основний квартиронаймач ОСОБА_3 виселився з квартири, вона та її донька ОСОБА_2 на правах членів сім'ї заселилися в квартиру на підставі ордеру від 20.12.2006 року, який є єдиною підставою для вселення, він ніким не скасований та не визнаний недійсним. З цих підстав відповідачка просила в позові відмовити.

Представник відповідачки проти позову заперечувала та доповнила, що позивач просить визнати відповідачку ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщення, однак законних підстав, передбачених нормами ЖК України, для цього нема. На даний час відповідачка має малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також проживає разом з матір'ю в спірній квартирі. Дана квартира є єдиним житлом сім'ї ОСОБА_1, яка заселилася в квартиру на підставі ордеру, видача якого ніким не оспорювана, тому представник просила в позові відмовити.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування АНД райради проти позову заперечував посилаючись на необхідність захисту прав та інтересів дітей, оскільки спірна квартира є їх єдиним житлом.

Вислухавши пояснення відповідачки та представників сторін, третьої особи, суд вважає в позові відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з листом виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1/18 від 16.03.2006 року за підписом Міського голови, Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ було виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7). Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №121/6 від 28.04.2006 року дана квартира була введена в число службових (а.с.8).

Згідно з протоколом №3 засідання житлово-побутової комісії університету від 28.04.2006 року, було вирішено включити полковника міліції ОСОБА_3, який працював в університеті з 01.10.1996 року, до списку черговості отримання службового житла за №1, складом сім'ї з трьох чоловік (а.с.10).

Рішенням від 12.05.2006 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ вказану квартиру було вирішено надати вказаному працівнику на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_3, його дружині ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_2 (а.с. 11. 12, 13). В цей же день ОСОБА_3 уклав з позивачем договір найму вказаного службового приміщення (а.с.12).

Рішенням АНД райради №376/4 від 15.12.2006 року вказану квартиру було виведено із числа службових.

20.12.2006 року виконком АНД райради видав ОСОБА_3 ордер на житлове приміщення НОМЕР_1, підставою для видачі якого було рішення АНД райради №376/4 від 15.12.2006 року. В даному ордері зазначений склад сім'ї: ОСОБА_3 - наймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - донька (а.с.14).

28.04.2007 року Прокуратурою Дніпропетровської області було внесено протест на Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №121/6 від 28.04.2006 року, у зв'язку з чим АНД районною радою було прийнято рішення №6/10-5 від 30.05.2007 року «Про скасування рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради від 15.12.2006 р. №376/4 «Про виведення житлових приміщень із числа службових».

24.10.2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, відповідачка змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Основний квартиронаймач ОСОБА_3 виселився з наданої йому та членам його сім'ї квартири і 30.11.2007 року підписав з позивачем угоду про розірвання договору найму житлового приміщення від 12.05.2006 року №1 (а.с.18).

На теперішній час в квартирі проживають колишні члени сім'ї основного квартиронаймача, які зазначені в ордері: дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2, а також новонароджена дитина відповідачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті ради видає громадянину ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Як вбачається, відповідачка ОСОБА_1 та її неповнолітня донька правомірно вселилися в спірну квартиру на підставі ордеру від 20.12.2006 року, який виданий не на службове приміщення та ніким не оспорюваний і не визнаний недійсним, у зв'язку з чим підстав для виселення вказаних осіб відповідно до ст. 124 ЖК України, суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ в позові до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 58, 117, 122, 124 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ в позові до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя