справа № 2-2812/11
Провадження №2/487/539/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.05.2013 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Гаврилюк К.М.,представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним,

В С Т А Н О В И В

В червні 2011 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту, складеного 20.07.2010року її чоловіком ОСОБА_4 на користь свого рідного брата, відповідача по справі та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не дійсним.

В заяві позивачка посилалась на те , що 02.10.2010року помер її чоловік ОСОБА_4

Після його смерті залишився спадок - частина квартири АДРЕСА_1.

В травні 2011 року вона дізналась, що її чоловік заповідав належну йому частину вищевказаної квартири відповідачу.

Посилаючись на те, що її чоловік тяжко хворів з лютого 2010 року, знаходився на лікуванні в міській поліклініці №1 м.Миколаєва, та Миколаївському обласному центрі профілактики та лікування хворих на СНІД, в нього був психічний розлад здоров*я , у зв*язку з чим він не міг керувати своїми діями , просила визнати вищевказаний заповіт не дійсним.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх недоведеність та необгрунтованість.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнала, пояснивши, що нею 20.07.2010р. було проведено посвідчення заповіту ОСОБА_4 у відповідності до діючого законодавства. Вона провела з ним бесіду на предмет його орієнтування у просторі та дієздатності. Ніяких сумнівів у неї відносно його дієздатності не викликало. ОСОБА_4 наполягав на посвідченні заповіту на ім*я свого брата.

Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, та висновок амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи ( акт №92 від 15.02-13.03.2013 року) суд приходить до наступного.

ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.03.2001 року належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, а 2/3 цієї квартири належить відповідачу ОСОБА_6

З 22.11.2003 року позивачка ОСОБА_3 знаходилась в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4

18.03.2004 року в них народилась дочка ОСОБА_7.

З 2004 року ОСОБА_4 знаходився на диспансерному обліку в Миколаївському обласному центрі профілактики СНІДу у звязку із захворюванням на СНІД.

У звязку із загостренням хвороби з липня 2010 року перебував на амбулаторному лікуванні в міській поліклініці та в Миколаївському обласному центрі профілактики СНІДу.

20.07.2010року ОСОБА_4залишив на користь свого рідного брата,ОСОБА_6 заповіт, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яким заповідав брату все належне йому майно.

02.10.2010року ОСОБА_4 помер.

Відповідно до спадкової справи , заведеної після його смерті, з заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого позивач ОСОБА_3 та відповідач - ОСОБА_6

Відповідно до положення ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не освідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб , чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що на момент посвідчення заповіту будь- яких психічних розладів здоровя у ОСОБА_4 не було.

Відповідно до висновку посмертної судово- психіатричної експертизи ( акт №92 від 15-02-13.03.2013 року)ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням та слабоумством не страждав, а мав ознаки органічного емоційного лабільного (астенічного)та легкого когнитивного розладу, обумовленого пошкодженням головного мозку внаслідок СНІД , ступінь виваженості яких була такою, що не позбавляла його здібності розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту, а саме 20.07.2010р.

Вищезазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаними в судовому засіданні.

Що стосується показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 , то ті обставини, на які вони посилаються як на неадекватність поведінки ОСОБА_4, відносяться до соматичних показань, викликаних хворобою померлого, а не до психічних розладів здоров*я. Такі ж самі розяснення надав суду і лікар-психіатр ОСОБА_18 , який приймав участь у проведенні психіатричної експертизи.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 посвідчив заповіт на імя свого рідного брата ОСОБА_6, перебуваючи в здоровому глузді, при памяті, під час посвідчення заповіту був дієздатним, розумів значення своїх дій та керував ними.

Його внутрішня воля та волевиявлення було направлено на посвідчення такого заповіту , і тому відповідно до положення ст.225 ЦК України в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки її позовні вимоги свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Керуючись ст.ст. 10,60,212,213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя: ПАВЛОВА Ж.П.