1 Справа № 0818/681/2012 2/335/99/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2013 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області до Публічного акціонерного товариства „РОДОВІД БАНК в особі Відділення „Запорізьке регіональне управління ПАТ „РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ „РОДОВІД БАНК в особі Відділення „Запорізьке регіональне управління ПАТ „РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Ухвалою суду від 24.01.2013 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено Інспекцію з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує наступне.

17.12.2007 року між ВАТ „РОДОВІД БАНК в особі заступника начальника відділення „Запорізьке регіональне управління та ним, було укладено кредитний договір №34.2/СК-009.07.02.

Відповідно до п.1.1 ОСОБА_2 надає Позичальнику відновлювану кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600 доларів США терміном по 17.12.2010 року. Процентна ставка за кредитом дорівнює 15% річних.

Для забезпечення зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у звязку з порушенням умов цього договору є іпотека нежилого приміщення: склад літ. А, що розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Доківська, 2.

Позивач вважає укладений кредитний договір таким, що не відповідає вимогам валютного і цивільного законодавства України та має бути визнаний судом недійсним. Також недійним є і договір іпотеки.

Позивач просить визнати недійсними кредитний договір №34.2/СК-009.07.2 від 17.12.2007 року та договір іпотеки від 17.12.2007 року укладений між ВАТ „РОДОВІД БАНК в особі заступника начальника відділення „Запорізьке регіональне управління та ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи Інспекції питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, в суду пояснив, що Банком, при укладенні кредитного договору, в порушення статті 21 Закону України „Про захист прав споживачів були навязані споживачу несправедливі умови отримання коштів, що поставило ОСОБА_1 у нерівне становище з Банком, тому кредитний договір повинен бути визнано недійсним. Письмові пояснення залучені до матеріалів справи (а.с.179-180).

Представник відповідача позов не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити. Письмові заперечення залучені до матеріалів справи (а.с.42).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що між 17.12.2007 року між ВАТ „РОДОВІД БАНК в особі заступника начальника відділення „Запорізьке регіональне управління (правонаступником якого є ПАТ „РОДОВІД БАНК в особі Відділення „Запорізьке регіональне управління ПАТ „РОДОВІД БАНК) та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір №34.2/СК-009.07.02.

Відповідно до п.1.1 ОСОБА_2 надає Позичальнику відновлювану кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 39 600 доларів США терміном по 17.12.2010 року. Процентна ставка за кредитом дорівнює 15% річних.

Для забезпечення зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у звязку з порушенням умов цього договору є іпотека нежилого приміщення: склад літ. А, що розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Дяківська, 2.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На даний час чинне законодавство з цього питання керується у таких випадках вимогами Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Згідно з п.п.1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - ОСОБА_3 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені.

Відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління ОСОБА_3 банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923 фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій.

Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам.

Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. Більше того, існує низка нормативних актів НБУ, які регулюють діяльність банків щодо кредитування позичальників, зокрема:

- інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року №368 (передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику);

- положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року №279 (встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті);

- зміни до вказаного Положення, затверджені Постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року №406 (посилено вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті).

На підтвердження права Банку надавати кредити в іноземній валюті, Банком надано копії Банківської ліцензії №27, виданої ВАТ „РОДОВИД БАНК 11.10.2004 року ОСОБА_3 банком України право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 та ч. 4 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з письмовим дозволом № 27-4 від 22.09.2006 року та додатком до вказаного дозволу банк має право на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.2 ст.524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно ст. 1054 ЦК України , банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування.

В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством).

Відповідно до статті 36 Закону України Про ОСОБА_3 України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_3 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються НБУ за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторонив належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір складається у письмовій формі.

Частиною 1.ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Крім того, суд вважає, що при укладенні кредитного договору Банком було дотримано вимоги Закону України „Про захист прав споживачів.

В звязку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області до Публічного акціонерного товариства „РОДОВІД БАНК в особі Відділення „Запорізьке регіональне управління ПАТ „РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Воробйов