Справа № 22-ц-6978/12 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/555/13 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р.В.
Категорія 44 28.02.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Воробйової Н.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Верланова С.М.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Кадастр ГЕО», державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний кадастр», треті особи: Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК», Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі Київської області, про усунення перешкод права користування земельною ділянкою, про усунення порушення права власності ,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Кадастр ГЕО», державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», малого підприємства «Кадастр», треті особи: Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ Київської обласної філії ДП «Центр ДЗК», Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі Київської області, про усунення перешкод права користування земельною ділянкою, про усунення порушення права власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки він придбав земельну ділянку площею 0,346 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1, виданого Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 15 березня 2001 року на підставі рішення від 05 липня 2000 року № 96 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1125. Відповідно до п. 2 вже згаданого договору купівлі-продажу земельної ділянки її цільове призначення поділяється: 0,096 га - для ведення особистого селянського господарства; 0,250 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 жовтня 2007 року в плані опису меж земельної ділянки площею 0,250 га зазначені межі, поряд з якими є інші власники земельних ділянок: межа Б-В - земельна ділянка ОСОБА_3, межа Г-А - земельна ділянка ОСОБА_2.

13 квітня 2011 року позивач вирішив уточнити межі своєї земельної ділянки та з цією метою звернувся до землевпорядної організації, в результаті чого було виявлено, що відповідачі звели паркани на його земельній ділянці без його дозволу. Окрім цього, частина його земельної ділянки знаходиться за парканом, що ними зведений, у зв'язку з чим він позбавлений можливості користуватись частиною своєї земельної ділянки. Він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою припинити порушення його прав і перенести паркани на встановлену державним актом межу, на що відповідачі відповідали, що у них теж є документи, які дають їм право саме таким чином розташовувати паркани, однак цих документів йому не показували.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: зобов'язати відповідачів усунути перешкоду в користуванні його земельною ділянкою; зобов'язати відповідачів демонтувати огорожу (паркан), які розташовані ними на його земельній ділянці; судові витрати покласти на відповідачів.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги та остаточно просив суд: зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати паркан, побудований на належній йому земельній ділянці; привести межі земельної ділянки між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку шляхом відновлення меж згідно з даними земельно-кадастрової документації; зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою; зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати гараж, побудований на належній йому земельній ділянці; привести межі земельної ділянки між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку шляхом відновлення меж згідно з даними земельно-кадастрової документації; судові витрати покласти на відповідачів.

Не погоджуючись з позовом, відповідач ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом про усунення перешкод права користування земельною ділянкою. Свої вимоги мотивувала тим, що їй 04 жовтня 1996 року було видано державний акт НОМЕР_3 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,46 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Цільове призначення земельної ділянки визначено: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,21 га - для ведення особистого підсобного господарства. Державний акт було видано на підставі рішення Білогородської сільської ради № 290/14 від 24 травня 1994 року.

Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_4, який вчиняє дії, що порушують правила добросусідства та створюють загрозу неможливості користування для неї частиною її власної земельної ділянки, а саме: ОСОБА_4 було на відстані 5-10 см від її огорожі вирито котлован глибиною 1,5 м, довжиною 10-12 м та шириною 10 м, ґрунт, з якого переміщено в кінець земельної ділянки. На відстані 1 м від котловану розташовані її господарські споруди (сарай та гараж), яким загрожує руйнація внаслідок просідання ґрунту, який складається з піску, та переміщення під впливом опадів, тим більш, враховуючи уклін земельної ділянки та піщаної структури. З метою запобігання негативних наслідків вона зверталась до органів МВС України, проте отримала рекомендації звернутись до суду за захистом своїх прав.

Після отримання первісного позову ОСОБА_2 вирішила перевірити відповідність опису меж на конфігурації земельної ділянки, визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, яка була виготовлена у 2010 році ТОВ «Земельний кадастр», а також відповідності опису меж та конфігурації земельної ділянки, зазначених у державному акті, рішенню Білогородської сільської ради №290/14 від 24 травня 1994 року про безоплатну передачу земельної ділянки у власність, межі якої визначалися фактичним користуванням ділянкою. Виявилось, що згідно опису меж Державного акта та кадастрових планів, об'єкти нерухомості, належні ОСОБА_2 на праві власності з 1990 року, по суті знаходяться поза межами її власної земельної ділянки, а Акт відновлення меж земельної ділянки в натурі складено не по фактичному користуванню, а за помилковими даними Державного акта.

За таких обставин ОСОБА_2 звернулась до Білогородської сільської ради, на що отримала відповідь, якою було повідомлено, що фактичне користування на момент її звернення відповідає фактичному користуванню (межовим кордонам) на дату прийняття рішення Білогородською сільською радою № 290/14 від 24 травня 1994 року, яке було прийняте на підставі меж та в обсязі фактичного користування з 1990 року - 0,46 га, зазначено, що всі споруди були побудовані в межах цієї земельної ділянки на законних підставах, що опис меж земельної ділянки ОСОБА_2, зазначений у державному акті на право власності на землю від 04 жовтня 1996 року не відповідає межам фактичного користування з 1990 року, згідно з якими було прийнято відповідне рішення Білогородською сільською радою. Відхилення, згідно з відповіддю, позначені на схемі меж земельної ділянки ОСОБА_2 між цифровими знаками 2 та 3. Крім того було зазначено, що землевпорядною організацією допущені технічні помилки при виготовленні технічної документації та державного акта. Також було повідомлено, що будь-яких рішень щодо відчуження/вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_2 на користь землекористувача/землевласника по АДРЕСА_1 Білогородською сільською радою не приймалось. Листом-відповіддю Білогородської сільської ради ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду з метою усунення та попередження будь-яких порушень права власності на земельну ділянку з метою приведення опису меж земельної ділянки, зазначеному у державному акті у відповідність з рішенням Білогородської сільської ради, тобто з межами фактичного користування з 1990 року та по цей час.

Тому просила суд: зобов'язати ОСОБА_4 усунути порушення права користування її земельною ділянкою шляхом засипання котловану, вибраним ґрунтом; заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо порушення цілісності поверхневого шару земельної ділянки вздовж межової огорожі суміжної земельної ділянки, належної їй, та будівництва на відстані менші 1 м від спірної межі; зобов'язати ТОВ «Земельний кадастр» відновити межі її земельної ділянки відповідно до фактичного землекористування з 1990 року та внести відповідні зміни до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі № 2836; зобов'язати ТОВ «Кадастр ГЕО» та ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відновити межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 відповідно до рішення Білогородської сільської ради від 05 липня 2000 року з урахуванням відновлених меж її земельної ділянки та внести відповідні зміни у технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4, а також у технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельних ділянок в натурі від 2011 року; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 Серії НОМЕР_4 та Серії НОМЕР_5 від 11 жовтня 2007 року, видані Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів; стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на її користь.

Не погоджуючись з позовом, відповідач ОСОБА_3 теж звернувся із зустрічним позовом про усунення перешкод права користування земельною ділянкою, про усунення порушення права власності. Свої вимоги мотивував тим, що йому 19 грудня 2002 року було видано державний акт Серії НОМЕР_6 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,46 га в АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки визначено: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства. Державний акт було видано на підставі рішення Білогородської сільської ради № 9 від 26 липня 2002 року та зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1767.

Зазначене рішення Білогородської сільської ради грунтувалось на попередньому рішенні виконкому Білогородської сільської ради № 129 від 05 грудня 1997 року, яке було прийнято на підставі заяви ОСОБА_3 у розмірі 0,28 га, а також з урахуванням рішення виконкому Білогородської сільської ради № 399/5 від 12 серпня 1985 року, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на присадибній земельній ділянці площею 0,8 га.

У зв'язку з пожежею, яка відбулася 06 травня 2000 року у будинку за місцем проживання родини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, в період будівництва іншого будинку за місцем розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, всі документи стосовно земельної ділянки та будівництва на ній було втрачено (довідка начальника 7-ЗДПО Києво-Святошинського району № 318 від 19 червня 2000 року). Таким чином, ОСОБА_3 був позбавлений можливості самостійно перевірити відповідність межі власної земельної ділянки з боку суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 Про факт порушень з боку колишньої землевласниці ОСОБА_6 свідчить також складений 01 грудня 2001 року акт комісії у складі землевпорядника Білогородської сільської ради, депутатів сільської ради у присутності суміжних землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Згідно з цим актом проведено обстеження та обмір суміжних земельних ділянок відповідно до технічної документації і знову встановлено межові знаки. Крім того, комісією встановлено за доцільне у двотижневий термін переставити загорожу з металевої сітки згідно зі встановленими медовими знаками, а також провести зміну у конфігурації приватизованої земельної ділянки. На даний час приписи даного акту від 01 грудня 2001 року не виконано, внаслідок чого фактична відстань від житлового будинку колишньої землевласниці ОСОБА_6, у якої ОСОБА_4 придбав земельну ділянку, разом з цим будинком та фактичною межею ділянки становить біля 12 м.

ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Юридична компанія «Ф.Е.М.І.Д.А», яка 15 грудня 2010 року звернулась до Управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі за наданням належної копії зазначеної технічної документації, на що отримала відповідь від 30 грудня 2010 року за вих. № 23454 про те, що в результаті захоплення приміщення цього територіального підрозділу Держкомзему 01 серпня 2008 року невстановленими слідством особами було пошкоджено та частково викрадено архів, проектну та технічну документацію, інші документи, а після нападу технічної документації на ім'я ОСОБА_3 не виявлено.

За таких обставин ОСОБА_3 звернувся до Білогородської сільської ради, на що отримав відповідь, якою було повідомлено, що фактичне користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,28 га на момент його звернення не відповідає фактичному користуванню (межовим кордонам) на дату прийняття рішення Білогородською сільською радою № 129 від 05 грудня 1997 року, яке було прийняте на підставі меж та в обсязі фактичного користування з 1985 року, підтверджено невиконання колишньою землевласницею ОСОБА_6 вимог акту від 01 грудня 2001 року та констатовано невідповідність розміру опису та конфігурації меж земельної ділянки ОСОБА_3, зазначеним у державному акті на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_6 від 2002 року, а також розміру фактичного користування розміру, конфігурації та межам, згідно з якими було прийнято зазначене вище рішення Білогородської сільської ради, а саме: згідно з рішенням сільської ради - 0,28 га, відповідно до державного акту - 0,271 га. Разом з тим констатовано відхилення плану зовнішніх меж земельної ділянки вказаного в державному акті від встановленої конфігурації та меж ділянки ОСОБА_3 згідно з актом комісії по встановленню меж землекористування від 11 серпня 1993 року та рішенням Білогородської сільської ради допущені в місці розташування цифрових позначень на схемі меж земельної ділянки. Також встановлено, що очевидне відхилення від конфігурації вбачається між цифровими позначеннями, оскільки згідно із зазначеним актом та рішенням сільради лінії між цими позначеннями складають прямий кут 90°. Крім того, листом сільради було підтверджено, що розташовані будівлі на належній позивачеві земельній ділянці збудовані в межах цієї земельної ділянки на законних підставах. Одночасно зроблено висновок про те, що землевпорядною організацією, яка виготовляла державний акт допущені технічні помилки при виготовленні технічної документації та державного акт, оскільки не враховано межі, площа та конфігурація земельної ділянки згідно з актом встановлення меж землекористування від 11 серпня 1993 року, висновки та вимоги акту комісії сільради від 01 грудня 2001 рок, а також межі, площа та конфігурація згідно з рішенням Білогородської сільської ради № 129 від 05 грудня 1997 року. Також було повідомлено, що будь-яких рішень щодо відчуження/вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_3 на користь землекористувача/землевласника по АДРЕСА_1 Білогородською сільською радою не приймалось. Листом-відповіддю Білогородської сільської ради ОСОБА_3 рекомендовано звернутися до суду з метою усунення та попередження будь-яких порушень права власності на земельну ділянку з метою приведення опису меж земельної ділянки, зазначеному у державному акті у відповідність з актом встановлення меж землекористування від 11 серпня 1993 року, рішенням Білогородської сільської ради, актом комісії сільської ради від 01 грудня 2001 року.

Тому просив суд: зобов'язати ОСОБА_4 усунути порушення права користування його земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_4 вчинення будь-яких дій на відстані не менше 1 м від спірної межі; заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо порушення цілісності поверхневого шару земельної ділянки вздовж межової огорожі суміжної земельної ділянки, належної ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_4, ТОВ «Кадастр ГЕО» та ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відновити межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_4 відповідно до рішення Білогородської сільської ради від 05 липня 2000 року, Акту від 11 серпня 1993 року, Акту комісії Білогородської сільської ради від 01 грудня 2001 року та внести відповідні зміни у технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4, а також у технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельних ділянок в натурі від 2011 року; зобов'язати МП «Земельний кадастр» відновити межі його земельної ділянки відповідно до рішення сільської ради № 9 від 26 липня 2002 року з урахуванням рішень виконавчого комітету Білогородської сільської ради № 129 від 05 грудня 1997 року та № 399/5 від 12 серпня 1985 року; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 Серії НОМЕР_4 та Серії НОМЕР_5 від 11 жовтня 2007 року, видані Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів; стягнути з ОСОБА_4; судові витрати на його користь; витрати з відновлення меж покласти на ОСОБА_4

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати паркан, побудований на належній ОСОБА_4 земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та привести межі земельної ділянки між земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 шляхом відновлення меж згідно з даними земельно-кадастрової документації.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати гараж, побудований на належній ОСОБА_4 земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та привести межі земельної ділянки між земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 шляхом відновлення меж згідно з даними земельно-кадастрової документації.

Судові витрати покладено на відповідачів, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 державне мито у розмірі 17 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 37 грн. 00 коп., а також витрати по оплаті за проведення судової експертизи у розмірі 16 550 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первинного позову ОСОБА_4 відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первинного позову ОСОБА_4 відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи первістний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, повно та всебічно з»ясувавши всі обставини по справі, правильно керувався ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 317, 321, 334, 386, 391 ЦК України, ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, ст.ст. 17, 22, 23, 43, 108 ЗК України 1990 року, ст.ст. 78, 81, 106, 107, 125, 126, 131 ЗК України 2001 року, п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 та дійшов вірного висновку, що оскільки відповідно до висновку експерта за результатами проведеної у справі експертизи (а.с.3-15 т.2), межі земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, порушені шляхом накладання на неї частин земельних ділянок, які фактично знаходяться у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що знаходяться відповідно: АДРЕСА_3 і посилання відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що накладання сталося не з їх виши не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, первістний позов є доведеним та обгрунтованим і тому підлягає до задоволення, а зустрічні позовні вимоги в свою чергу задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, в цій частині, відповідають вимогам закону та обставинам справи, а в апеляційній скарзі апелянтами не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Що ж стосується судових витрат стягнутих з відповідачів на користь позивача, то колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо стягнення їх з відповідачів солідарно, оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, і тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а судові витрати пропорційному розподілу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2012 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Судові витрати стягнути з відповідачів пропорційно.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_4 державне мито у розмірі 8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 18,50 грн., а також витрати по оплаті за проведення судової експертизи у розмірі 8 275 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_4 державне мито у розмірі 8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 18,50 грн., а також витрати по оплаті за проведення судової експертизи у розмірі 8 275 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С.Воробйова

Судді: Р.В.Березовенко

С.М.Верланов