АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9651/2013
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Товарницькій А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «НАСТА», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «НАСТА» про визнання удаваною біржової угоди, визнання права власності та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2013 позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 454 982,77 грн. та судові витрати - 1 700 грн. державного мита і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, а також відмовлено у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та в повному обсязі задовольнити його зустрічний позов. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не повно встановив обставини, які мають значення для повного вирішення справи та надав наявним у справі доказам невірну оцінку. Також вказує, що суд, в порушення вимог ст. 31 ЦПК України, неправомірно прийняв до розгляду уточнення до позовної заяви, не розібрався у правовідносинах, що виникли між сторонами та незаконно проводив судові засідання у відсутність його представника. Крім цього зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для визнання біржової угоди удаваною, визнання його покупцем та визнання за ним права власності на автомобіль не ґрунтується на вимогах закону.

02.09.2013 до Апеляційного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій остання просить з метою забезпечення позову накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_4 та заборонити вчиняти дії з відчуження майна та грошових коштів.

В судовому засідання представник позивача підтримала заяву з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував за відсутності підстав вважати про невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи викладені в заяві, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивачем необґрунтовано та не наведено достатніх обставин та підстав для накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача та необхідності вжиття судом саме таких заходів, зокрема щодо утруднення або неможливості виконання рішення суду у справі у разі невжиття таких заходів, а також відсутні дані, які б вказували на наявність майна або грошових коштів, що належать відповідачу.

При цьому, слід зазначити, що рішенням суду позов задоволено, а отже, у випадку набрання рішенням законної сили, позивач, в процесі його виконання, не позбавлений можливості звернутись до державного виконавця з вимогою про арешт коштів та майна боржника з метою виконання рішення суду про стягнення з боржника грошових коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 151-153, 218, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді