Провадження № 2/734/590/13 Справа № 734/1682/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2013 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бузунко О.А.

при секретареві Галюк Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання права на щорічну додаткову відпустку та зобов`язання роботодавця надати щорічну додаткову відпустку,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначає, що з 25.10.2004 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах із військовою частиною НОМЕР_1 з 25.10.2004 року по 2.09.2009 року на посаді лікаря-психіатра поліклінічного відділення; з 24.09.2009 року по теперішній час на посаді завідувача психоневрологічним кабінетом лікаря-психіатра відділення (консультативної медичної допомоги) поліклініки. Позивач 14.12.2011 року у встановленому порядку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із проханням про надання йому щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за відпрацьований період з 25.10.2010 по 25.10.2011 року. Колективним договором між командуванням військової частини НОМЕР_1 та профспілковим комітетом військової частини НОМЕР_1 на 2011-2013 рік встановлено розмір додаткової щорічної відпустки для завідувача психоневрологічним кабінетом лікаря-психіатр 7/25 днів. Йому за вказаний період було надано щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 днів. Позивач, зважаючи на те, що невикористану частину щорічної відпустки йому може бути надано і в інший час, не вважав це спірним питанням, вважаючи, що може отримати невикористану частину відпустки у інший час. За відпрацьований робочий рік з 25.10.2009 по 25.10.2010 йому було надано 25 календарних днів (дві частини 7+18) щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, тому приводів для його хвилювання та виникнення трудового спору не було. На час подання заяви про надання йому щорічної додаткової відпустки 14.12.2011 року він мав роз`яснення державних органів з питання прав на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю 25 днів, володів інформацією, що у Колективному трудовому договорі для його посади встановлено конкретний розмір щорічної додаткової відпустки 25 днів. Проте, відповідач тривалий час не повідомляв позивача про настання його права на щорічну відпустку за два тижні до її початку, що спонукало позивача у 2013 році винести це питання на розгляд відповідача. Невизнання права позивача на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці є триваючим порушенням, оскільки отримати цю відпустку він не може і на сьогоднішній день за будь-який відпрацьований період, за такої позиції відповідача. Враховуючі вищевикладене, позивач просить суд визнати його право, як завідувача психоневрологічним кабінетом лікаря-психіатра відділення консультативної медичної допомоги поліклініки військової частини НОМЕР_1 на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю 25 календарних днів та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за відпрацьований рік з 25.10.2010 по 25.10.2011 тривалістю 25 календарних днів з урахуванням фактично наданих днів відпустки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з наведених у позові підстав та в судовому засіданні 9 жовтня 2013 року дещо деталізував першу позовну вимогу, просивши суд визнати за ним право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці тривалістю до 25 календарних днів за період з 25.10.2010 по 25.10.2011 р. (оскільки в 2012 та 2013 році з заявою про надання щорічної додаткової відпустки не звертався).

Представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позову не визнала та заперечувала проти його задоволення посилаючись на те, що додаткова відпустка позивачу надана відповідно до умов Колективного договору та з урахуванням вимог діючого законодавства, зокрема, що додаткова відпустка за особливі умови праці надається пропорційно відпрацьованому часу в таких умовах. Крім того, представник відповідача просила розглянути питання пропущення строків звернення до суду, оскільки позивач знав про те, що йому надана лише частина відпустки і спір про її тривалість виник ще в 2011 році (29 грудня 2011 року військовим прокурором Деснянського гарнізону подане звернення ОСОБА_1 було скероване для вирішення командиру військової частини НОМЕР_2 , який того ж дня дав на нього відповідь, адресовану ОСОБА_1 ). На підтвердження своєї позиції представник відповідача надала суду відповідні документи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 25.10.2004 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах із військовою частиною НОМЕР_1 з 25.10.2004 року по 2.09.2009 року на посаді лікаря-психіатра поліклінічного відділення; з 24.09.2009 року по теперішній час на посаді завідувача психоневрологічним кабінетом лікаря-психіатра відділення (консультативної медичної допомоги) поліклініки.

Колективним договором, укладеним між командуванням військової частини НОМЕР_1 та профспілковим комітетом військової частини НОМЕР_1 на 2011-2013 рік встановлено розмір додаткової щорічної відпустки для завідувача психоневрологічним кабінетом лікаря-психіатра 7/до25 днів (витяг а.с. 70-71, оригінал колективного договору оглянуто в судовому засіданні).

За роботу поліклініки в 2011 році позивачем проведено психіатричних оглядів 8709 осіб та наркологічних оглядів 736 осіб та встановлено діагноз, пов`язаних розладом психіки 36 осіб. Позивач та представник відповідача в судовому засіданні не заперечували проти таких фактичних даних. Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2012 року № 56 про фактично відпрацьований робочий час за 2010, 2011 роки, ОСОБА_1 фактично відпрацював у 2010 році 211 днів, у 2011 році 214 днів фактично за 2010 рік позивачу надано щорічну додаткову відпустку тривалістю 25 календарних днів. Позивачу було надано за період з 25.10.2010 року по 25.10.2011 рік щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 днів.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про відпустки право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Відповідно до ст. 8 вказаного закону щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається окремим категоріям працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або виконується в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я, - тривалістю до 35 календарних днів за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно до п. 9 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.1998 року № 16, яким затвердженого Порядок застосування Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, додаткова відпустка надається пропорційно фактично відпрацьованому часу. Згідно з п. 10 вказаного Порядку у розрахунок часу, що дає право працівнику на додаткову відпустку, зараховуються дні, коли він фактично був зайнятий на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не менше половини тривалості робочого дня, встановленого для працівників цих виробництв, цехів, професій і посад.
З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2011 року встановив діагноз психічний розлад 36 особам. В розрахунку в середньому за кожний місяць 2011 року було надано допомогу та встановлено діагноз психічний розлад 3 особам.
Відповідно до п. 1.2 Наказу МОЗ України від 25.05.2006 року № 319 Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я для лікарів, зайнятих виключно амбулаторним прийомом хворих, передбачено 33-годинний робочий тиждень. Позивач підтвердив, що саме таку норму робочого часу він має і тривалість його робочого дня становить 6,6 год. Позивач стверджував, що на кожного хворого для прийому відведено 20 хв. Тобто, з такого розрахунку на кожного хворого, та враховуючи кількість осіб, яким встановлено діагноз, пов`язаний з розладом психіки, тобто, коли позивач працював в особливих умовах на місяць в середньому становить 60 хвилин (враховуючи визначений середній показник 3 особи на місяць), тобто, час роботи в особливих умовах у позивача менше половини тривалості робочого дня.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки в періоді, за який він просить визнати за ним право на щорічну додаткову відпустку тривалістю до 25 календарних днів та зобов`язати відповідача таку відпустку надати, ОСОБА_1 був зайнятий на роботі з особливим характером праці менше половини тривалості робочого дня, установленого для лікарів, зайнятих виключно амбулаторним прийомом хворих, а додаткова відпустка за період з 25.10.2010р. по 25.10.2011р. йому була розрахована та надана відповідно до норм діючого законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Закону України Про відпустки, Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.01.1998 року № 16, яким затвердженого Порядок застосування Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, ст.ст. 60, 61, 209, 212, 215, 218, 294, 295 і 296 ЦПК України, суд,

вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання права на щорічну додаткову відпустку та зобов`язання роботодавця надати щорічну додаткову відпустку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бузунко О.А.