Справа № 0538/9535/2012
Провадження № 2/265/228/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки майна, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки майна. В обґрунтування позову зазначив, що з 09.08.2002 року по 07.11.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 28 січня 2011 року відповідачем ОСОБА_2 за рахунок їх спільних коштів було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на квартиру зареєстроване на її імя. У період з січня 2011 року по вересень 2012 року вони спільно проживали у квартирі, він є зареєстрованим у житлі і на сьогодення. Просить визнати зазначену нерухомість обєктом їх спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на ? її частку.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за участю його представника ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в ході судового розгляду заперечували проти позову, пояснюючи, що до розірвання шлюбу між ними існувала усна домовленість про залишення ним належної частки квартири їх донці. З квартири позивач виїхав у жовтні 2012 року, плату за комунальні послуги та інші платежі не здійснював. На протязі останніх пяти років позивач не працював, заробітку не мав. У 2007 році вони позичили грошей з метою оформлення документів моряка та його направлення у рейс. Заробіток, який мав позивач, перераховувався на банківських картковий рахунок, проте вона не мала права її використовувати. Гроші, які привозив з рейсу, витрачав на алкогольні напої, розраховувався з боргами, після чого тривалий час не працював. Грошові кошти на придбання квартири позивачем не вносились. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання відповідач та її представник не прибули, будучи повідомленим про час місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомили, заяв про відкладення слухання справи не надали.

Таким чином, суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність відповідача та її представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Матеріалами справи та наданими поясненнями встановлено, що у період з 09.08.2002 року по 07.11.2012 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 213.

Згідно із інформаційною довідкою № 1987492, наданою Реєстраційною службою Маріупольського МУЮ в Донецькій області від 04.04.2013 року, квартира АДРЕСА_1 на праві призваної власності зареєстрована на імя ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 від 28 січня 2011 року за реєстровим № 276.

Отже, зважаючи на ту обставину, що право власності ОСОБА_2 на спірну нерухомість виникло у період зареєстрованого із ОСОБА_1 шлюбу, дане майно в сенсі положень ст. 60 СК України є обєктом права їх спільної сумісної власності.

При цьому суд вважає неспроможними посилання відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 на тривалу відсутність у позивача ОСОБА_1 заробітку за час перебування у шлюбі, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів з цього приводу ними в ході судового розгляду справи не надано.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наявність шлюбного договору між сторонами як і домовленості щодо володіння, користування і розпорядження спільно набутим майном, судовим розглядом не встановлена.

Підсумовуючи наведене, суд, виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя та засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, вважає можливим визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірної квартири, задовольнивши тим самим по суті предявлений позов.

Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору в розмірі 321,90 гривень.

На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділення частки майна - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, 20 січня 19773 року народження (ІПН НОМЕР_1), право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати з оплати судового збору у розмірі 321 (триста двадцять одна) гривень 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ___________________________