АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-774/370/13 Головуючий у першій інстанції: Нізік О.В.
Категорія: 39 Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Виборзький", про захист гідності, честі та ділової репутації, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона була обрана на посаду голови правління ОСББ "Виборзький" на строк до 15.11.2013 року. Виступаючи на зборах та відвідуючи квартири мешканців будинку АДРЕСА_1, відповідачка розповсюджувала про неї, позивачку, недостовірну інформацію, що порушує честь та гідність. Тому позивачка просила суд визнати недостовірною інформацію розповсюджену ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: "отримала заробітну плату за три місяці, яка складала 23 тисячі гривень", "за рахунок коштів купує бензин, які отримує за квартирну плату та витрачає для поїздок на своїй машині", "краде гроші мешканців, зібрала з членів ОСББ 170000 гривень, а поклала на рахунок ОСББ тільки 26000 гривень", "сплатили за аудит неправильно, хай повертає кошти у розмірі 6000 гривень"; зобов'язати спростувати таку інформацію публічно, шляхом виступу та визнання недостовірності цієї інформації ОСОБА_4 на загальних зборах ОСББ "Виборзький"; зобов'язати ОСОБА_4 публічно вибачитись за грубе спілкування та нанесення образ, у присутності членів ОСББ "Виборзький"; заборонити ОСОБА_4 вчиняти дії, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію, що полягають у грубому спілкуванні з нею, позивачкою, та розповсюдженні недостовірної інформації про неї; стягнути з ОСОБА_4 на її, позивачки, користь моральну шкоду у сумі 5000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень, витрати на ліки згідно квитанції та судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони у справі є членами ОСББ "Виборзький", який розташовано по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4.9 статуту ОСББ "Виборзький" голова правління даного об"єднання обирається правлінням зі свого складу терміном на 2 роки.

Згідно наказу № 5-К від 15.11.11 року ОСОБА_3 заступила на посаду голови правління ОСББ "Виборзький" на строк до 15.11.2013 року.

Також судом встановлено, що на початку 2012 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 активно обговорювались питання необхідності проведення капітального ремонту будинку, зміни розмірів встановлених ОСББ "Виборзький" терифів і внесків, недовіри правлінню і голові ОСББ "Виборзький" ОСОБА_3 та необхідності обрання нового складу правління. Учасником цих обговорень була і відповідачка ОСОБА_4 Дані обставини стверджуються показами свідків, змістом письмового оголошення (а.с. 37) та визнані сторонами.

25.03.2012 року були проведені позачергові загальні збори членів ОСББ "Виборзький" на яких було прийнято рішення про затвердження нового складу правління і обрання новим головою ОСББ ОСОБА_5, який є батьком відповідачки. Дані обставини визнані сторонами та стверджуються протоколом зборів за № 6/12 від 25.03.2012 року (а.с. 24 - 25).

У зв"язку з викладеними обставинами між сторонами сформувались неприязні відносини.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз"яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 15 вказаної постанови роз"яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз"яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачкою не доведено факт поширення відповідачкою відомостей про те, що ОСОБА_3 "отримала заробітну плату за три місяці, яка складала 23 тисячі гривень", "за рахунок коштів купує бензин, які отримує за квартирну плату та витрачає для поїздок на своїй машині", "краде гроші мешканців, зібрала з членів ОСББ 170000,0 гривень, а поклала на рахунок ОСББ тільки 26000,0 гривень", "сплатили за аудит неправильно, хай повертає кошти у розмірі 6000,0 гривень".

Показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, яким суд надав належної оцінки, наведені вище твердження позивачки спростовані, суду повідомлено, що такої інформації відповідачка не поширювала. Посилання позивачки на те, що деякі із запрошених відповідачкою свідки не є членами ОСББ не спростовує належність та допустимість даних доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, а також правдивість і об"єктивність свідчень зазначених громадян, які є обізнаними з приводу існуючого між сторонами конфлікту, оскільки мешкають в одному будинку з ними.

Запрошений позивачкою свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що особисто від відповідачки наведених вище фраз на адресу позивачки не чула, відповідачка приймала участь в обговоренні питання переобрання складу правління ОСББ.

Твердження позивачки про висловлення відповідачкою образ на її адресу під час проведення позачергових загальних зборів членів ОСББ "Виборзький" спростовуються змістом протоколу цих зборів № 6/12 від 25.03.2012 року, який не містить інформації про негативні висловлювання відповідачки.

Представлені суду протоколи засідань правління ОСББ "Виборзький" від 11.01.2012 року, 16.02.2012 року, 12.03.2012 року, протокол загальних зборів від 24.02.2012 року свідчать про наявність конфліктної ситуації між сторонами, але не містять доказів розповсюдження відповідачкою недостовірної інформації стосовно позивачки, яка порушує її честь, гідність чи ділову репутацію (а.с. 160, 159, 161, 22 - 23).

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_14, яка пояснила про висловлювання відповідачки з приводу здійснення позивачкою розкрадань коштів ОСББ, оскільки такі твердження суперечать усім іншим представленим у справі доказам - наведеним вище письмовим доказам, показам свідків ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Крім того, позивачка, надаючи згоду на зайняття виборної посади голови ОСББ, усвідомлювала можливість висловлювання оціночних суджень, критики щодо її діяльності з боку мешканців будинку та членів ОСББ.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що недоведеність позивачкою факту розповсюдження відповідачкою недостовірної інформації тягне за собою необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім іншого, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., витрат на правову допомогу у сумі 8000,0 грн., витрат на ліки не обґрунтовані та не доведені.

Колегія наголошує, що факт розповсюдження недостовірної інформації ОСОБА_5 також не встановлено, а позов до даної особи позивачкою не пред"явлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді