Справа № 742/1894/13-ц Провадження № 22-ц/795/1536/2013 Головуючий у I інстанції -Ільченко О. І. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2013 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Іваненко Л.В., Шемець Н.В.

при секретарі: Примачок Ю.О.

з участю: апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2013 року, яким відмовлено в задоволенні її позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, і постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Незаконність судового рішення апелянт обґрунтовує ухваленням його судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, ст.72 ЖК України ОСОБА_2, ОСОБА_3 втратили право користування житлом, оскільки хоча вони і зареєстровані у АДРЕСА_1, проте там не проживають, що підтверджується актами про фактичне не проживання та реєстрацію осіб у житловому приміщенні від 08.07.2012 року та від 25.02.2013 року. Реєстрація відповідачів за даною адресою позбавляє апелянта можливості отримувати соціальну допомогу та оформити субсидію, а відповідачі мають відокремлене житло в іншій частині даного будинку, з окремим входом.

Крім того, апелянт вказує, що літню кухню було побудовано нею особисто згідно рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 05.06.1981 року №347, що також підтверджують документи, наявні в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_1. Дана літня кухня є житловою, і збудована після того як за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/12 частину будинку після смерті її батька та чоловіка апелянта, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності на частину літньої кухні у ОСОБА_2 відсутнє, а тому вона користується нею без законних на те підстав.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 втратившими право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та жилою літньою кухнею, виселення з неї відповідачів, в обгрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на непроживання відповідачів за зазначеною адресою, в зв'язку з чим останні втратили право користування житлом в силу ст. 405 ЦПК України. Крім того, посилалася на необхідність захисту порушеного її права власності на користування літньою кухнею за зазначеною адресою, яку вона побудувала в 1982 році за особисті кошти та якою користуються відповідачі.

Дійсно, відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, оскільки право приватної власності є непорушним, а в силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Судом було встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав в рівних частках по 1/3 кожному, а саме апелянту і її чоловіку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину даного будинку. Спадкоємцями після його смерті в рівних частках (по 1/12) були його дружина ОСОБА_1, діти - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 Згідно договорів дарування ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували свої частки вказаного будинку матері ОСОБА_1

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 належить 37/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 належить 63/100 частини зазначеного будинку з надвірними будівлями.

Таким чином, спірна частина будинку з надвірними будівлями на час винесення рішення судом першої інстанції у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належала на праві спільної часткової власності, а тому право власності ОСОБА_2 в силу закону також є непорушним, і вона також не може бути позбавлена права власності, в тому числі і такої складової права власності, як право користування, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. Вірним є висновок суду і про відсутність підстав для позбавлення права користування спірним майном ОСОБА_3, право на яке гарантовано законом, оскільки він є членом сім'ї власника житла.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду і в частині відсутності підстав для позбавлення відповідачів права користування літньою кухнею, усунення перешкод в користуванні зазначеним приміщенням позивачкою шляхом виселення з неї відповідачів, оскільки зазначене приміщення знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_1 про належність їй особисто на праві власності житлової кухні під літерою Б-1 є безпідставними, оскільки згідно матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння під літню кухню було обладнано частину сарая Б-1 та б-1, який значиться на викопіровці з генерального плану за 1965 рік як самовільно збудований ОСОБА_8 Суд вірно зазначив, що ОСОБА_1 згідно рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 5 червня 1981 року надавався дозвіл на житлову прибудову до будинку розміром 3х3 м, а не на будівництво літньої кухні.

За таких обставин і літня кухня під літерою Б-1, яку обладнано в приміщенні сараю, не є окремим житловим приміщенням, належним на праві власності позивачці, а входить до складу майна, що належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Як вбачається з рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2013 року, зміненим рішенням апеляційного суду Чернігівського суду від 19 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку між сторонами в межах заявлених вимог було проведено лише розподіл житлового будинку АДРЕСА_1, а розподіл інших споруд відповідно до частки в будинку між сторонами не проводився, оскільки такі вимоги не заявлялися.

Відповідно ж до статей 358, 364, 367 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною сумісною власністю. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яке також може бути поділено в натурі між співвласниками.

Оскільки між власниками домоволодіння не проведено розподілу надвірних будівель відповідно до їх часток у будинку, а літня кухня за цільовим призначенням не є житловим приміщенням, то обраний позивачем спосіб захисту свого права не ґрунтується на вимогах закону, а вимога про усунення перешкод в користуванні літньою кухнею шляхом виселення є передчасно заявленою безпідставною вимогою, в зв'язку з чим суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог і в цій частині.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення суду, яке судом постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: