Березівський районний суд Одеської області
Справа №1504/1202/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2013 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Козубенко О.О., Авдєєвій С.В., Литвиненко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та факту спільного проживання, заінтересована особа Березівська міська рада Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цією заявою до суду, посилаючись на те, що 31 жовтня 2011 року померла його мати ОСОБА_2, а 18 січня 2010 року помер дядько матері - ОСОБА_3, після смерті яких залишилось спадкове майно у виді житлового будинку №23, що розташований в м.Березівка Одеської області по вул.Комсомольська. Його дід ОСОБА_4, який помер 14 листопада 1998 року, та ОСОБА_3 є рідними братами, а ОСОБА_5, який помер 25 листопада 1985 року, був їхнім батьком. Однак в свідоцтві про народження ОСОБА_3 при написанні його прізвища та прізвища батьків була допущена помилка, а саме замість «Постолатій» невірно записано «Пастолатій». З 1951 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були зареєстровані у вказаному будинку. Крім того, в свідоцтві про народження його матері батьком її вказаний ОСОБА_4, хоча в його свідоцтві про народження, яке було видано 1 березня 1934 року, він значиться як ОСОБА_7. Текст у цьому свідоцтві складено частково українською та російською мовами. Про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_8 є однією й тією ж особою свідчать його свідоцтво про смерть та домова книга. Вірне прізвище, імя та по-батькові його діда ОСОБА_4. З дитинства і до дня смерті ОСОБА_3, який є спадкоємцем за законом першої черги, був зареєстрований і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 Сімї та дітей у нього ніколи не було. У 2009 році він захворів та його матір, будучи племінницею та спадкоємицею пятої черги, перейшла разом з ним до нього і почала проживати та вести спільне господарство до 18 січня 2010 року, тобто до дня його смерті. Оскільки він є єдиним сином померлої 31 жовтня 2011 року його матері, яка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та з якою він постійно проживав разом до часу відкриття спадщини, тому просить встановити вищенаведені факти.

Представник Березівської міської ради Одеської області з вимогами заяви погодився і не заперечує проти їх задоволення.

Заслухавши заявника та його представника й свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що 25 листопада 1985 року помер ОСОБА_5, якому належало на праві особистої власності домоволодіння №23, що розташоване в м.Березівка по вул.Комсомольська Одеської області (а.с.15,58-60).

Із свідоцтв про смерть видно, що ОСОБА_3 помер 18 січня 2010 року, а ОСОБА_4 14 листопада 1998 року (а.с.5.7).

Мати заявника ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_4 померла 31 жовтня 2011 року (а.с.6,12,13).

Як убачається із свідоцтв про народження, при їх заповненні у 1934 та 1941 роках була допущена технічна помилка в написанні прізвищ, імені та по-батькові як діда заявника, так і їхніх батьків (а.с.9,10).

При цьому з пояснень представника заявника, які суд приймає до уваги, слідує, що правильне прізвище, імя та по-батькові його діда, який є братом ОСОБА_3, ОСОБА_4.

За правилами ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках після смерті ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні своїми показаннями підтвердила, що ОСОБА_3 проживав один у вищевказаному батьківському будинку з 2003 року, а коли він захворів, то заявник зі своєю матірю з 2009 року проживали разом з ним до дня його смерті.

Крім того, з наданої довідки органу місцевого самоврядування також слідує, що заявник з 2009 року проживав з померлими ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у належному ОСОБА_5 будинку (а.с.74).

З приводу прийняття спадщини заявник звертався до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області 18 травня 2012 року, але у зв'язку з пропуском встановленого законом строку у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено (а.с.30).

При вирішенні питання щодо встановлення фактів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини юридичне значення для спадкових відносин, згідно ст.29 ЦК України, має лише постійне проживання, але не тимчасове або переважне, а тому тимчасове перебування спадкодавця за місцем проживання спадкоємця у звязку необхідністю догляду за ним не може вважатись, на думку суду, як постійне його проживання разом із останнім.

Крім того, за правилами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання полягає у внесенні відповідних відомостей до паспортного документа і до реєстраційного обліку відповідного державного органу із зазначенням адреси житла особи. При зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці на фізичну особу покладається обовязок письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації (ч.8 ст.6 названого Закону).

Однак, розглядаючи вимоги заяви з точки зору повноти й обєктивності, суд приймає до уваги положення п.3.22 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» яке передбачає, що доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем, і вважає, що при розгляді питання про прийняття спадщини по факту спільного проживання із спадкодавцем необхідно враховувати, що не має правового значення також питання про те, де переважно проживали особи (подружжя) на час відкриття спадщини: за місцем відкриття спадщини або за місцем реєстрації одного з них, оскільки ч.3 ст.1268 ЦК України такої вимоги не містить, при цьому тривалість і початковий момент спільного проживання із спадкодавцем не мають істотного значення.

Тому, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги заяви щодо встановлення факту спільного проживання є безпідставними та й такими, що задоволенні бути не можуть, оскільки цей факт, про який, крім інших, просить встановити заявник, вже у законному порядку підтверджений та встановлений органом місцевого самоврядування.

Відомо, що за правилами ст.549 ЦК України (у редакції 1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав до державної нотаріальної контори за

місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При оформленні спадкових прав даної категорії спадкоємців необхідно враховувати, що ці особи вважаються такими, що прийняли спадщину тільки відносно того спадкового майна, що відкрилося до набрання чинності ЦК України, тобто до 1 січня 2004 року.

Однак в матеріалах справи відсутні дані про те, що спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звертались до державної нотаріальної контори протягом шести місяців після смерті свого батька ОСОБА_5 25 листопада 1985 року.

В матеріалами справи відсутні також дані про те, що вказані спадкоємці прийняли спадщину у встановлений законом строк, а лише міститься у домовій книзі їх час реєстрації за вищезазначеною адресою (а.с.70-73).

Інших доказів, з достовірністю підтверджуючих фактичне прийняття ОСОБА_3 з 25 листопада 1985 року спадщини після її відкриття, заявником не надано.

У звязку з цим, суд вважає, що вимога заяви щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 також, на думку суду, не може бути задоволена у звязку з її недоведеністю.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.1268 ЦК України та п.3.22 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,

ВИРІШИВ:

Встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братами.

В решті заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: