Номер провадження № 22-ц/785/1739/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2013 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.

- ОСОБА_2

за участю секретаря Павлін О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстраційного запису про право власності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування» та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 «Про усунення перешкод у здійсненні права власності та примусове виселення», -

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що у 2007 році померла її свекруха ОСОБА_5 та яка не залишила заповіту. Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Станкобудівельна, 19. Єдиним спадкоємцем першої черги був син померлої та її чоловік ОСОБА_6. На момент смерті ОСОБА_5 її син проживав спільно з матірю, був зареєстрований у зазначеному будинку. З жовтня 2008 року вона стала проживати з ОСОБА_6 однією сімєю у вказаному будинку. У подальшому ОСОБА_6 був засуджений до позбавлення волі, а вона залишилась у будинку, здійснювала за власні кошти його ремонт. 28.10.2010 року, під час знаходження ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі, вона зареєструвала з ним шлюб. 14.02.2011 року її чоловік помер. У квітні 2011 року до неї завітала відповідач ОСОБА_4, яка є рідною сестрою покійної ОСОБА_5, повідомила її, що є власником будинку у порядку спадкування і стала вимагати звільнити будинок.

У подальшому після уточнення позову ОСОБА_3 просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво на спадщину від 28.01.2007 року, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 12/25 частин спірного житлового будинку, встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини у вигляді 12/25 частин будинку та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 12/25 частин зазначеного житлового будинку.

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом примусового виселення з будинку, посилаючись на те, що вона законно оформила спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 та дозволила племіннику ОСОБА_6 проживати у будинку з відповідачем. Після смерті племінника вона запропонувала відповідачу звільнити будинок, однак остання відмовилась виконати її пропозицію.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свій позов підтримала, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_4 свій позов підтримала, у задоволенні позову ОСОБА_3 просила відмовити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено: усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_4, які чиняться ОСОБА_3, шляхом примусового виселення ОСОБА_3 з 12/25 частин будинку за адресою: м. Одеса, вул. Верстатобудівна, 19 та які належать ОСОБА_4 на праві приватної власності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси було винесено з порушенням матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Просить рішення суду змінити, її позовні вимоги задовольнити повністю, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що судом було встановлено, що вона, після попередньої домовленості з племінником ОСОБА_6, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри, оскільки племінник не мав наміру примати спадщину. У подальшому ОСОБА_4 дозволила проживати у спірному будинку племіннику зі своєю співмешканкою позивачем у справі. З таких, встановлених обставин, суд вважав, що ОСОБА_3 не набула права на спадщину після смерті чоловіка, тому підлягала примусовому виселенню із займаного будинку за позовом законного власника ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають встановленим судом обставинам, які підтверджені належними та допустимими доказами, суд правильно встановив характер правовідносин, які склалися між сторонами та надав їм, належну правову оцінку.

Судом встановлені такі обставини по справі.

20 червня 2006 року померла ОСОБА_5, після смерті якої, відкрилась спадщина на 12/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, які знаходяться в м. Одесі, вул., Верстатобудівна, 19.

Спадкоємцем першої черги був її рідний син ОСОБА_6, спадкоємцем другої черги рідна сестра, відповідач у справі, ОСОБА_4.

На момент смерті ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаціонної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець разом зі спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно до ст. 1270 ЦК України спадкоємці протягом шестимісячного строку мають право звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Районним судом було встановлено, що ОСОБА_6 не мав документів, які б посвідчували факт його постійного проживання за спадкодавцем та з часу відкриття спадщини: 20.06.2006 року по день його смерті 14.02.2011 року, він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Тому, районний суд прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не прийняв спадщину відповідно до вимог цивільного законодавства України.

Також, районний суд правильно зазначив, що є вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання не відповідає чинному законодавству, оскільки в такому випадку, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, про що зазначено у Постанові Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування у п.23.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, звернення до суду можливе лише у разі, якщо нотаріус з тих чи інших підстав відмовить у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Для прийняття спадщини встановлений шестимісячний строк, протягом якого спадкоємець має виявити волю на вступ в управління та володіння спадковим майном, вступ до спадщини допускається шляхом подання заяви до нотаріальної контори або шляхом фактичного прийняття спадщини. Пропуск строку на прийняття спадщини не дає підстав для визнання права власності на майно у судовому порядку.

За таких обставин районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всесторонньо дослідив і надав правову оцінку законності набуття права власності ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

Суд встановив, що ОСОБА_6 не тільки не вчинив дій, які необхідні для прийняття спадщини, але й, напроти, передав ОСОБА_4 усі документи на будинок та у присутності родичів попросив оформити будинок на ОСОБА_4, відмовившись спілкуватися з приводу своєї відмови від прийняття спадщини з будь-якими компетентними органами.

Дані обставини доведені ОСОБА_4: поясненнями свідків близьких родичів ОСОБА_6, наявністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у ОСОБА_4 і тим фактом, що ОСОБА_6 у продовж шестимісячного строку, необхідного для прийняття спадщини та у продовж трьохрічного строку строку позовної давності - не звертався із відповідними заявами для захисту своїх спадкових прав.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 мала право та реалізувала своє право на спадщину на підставі родинних звязків із спадкодавцем фактичним прийняттям спадщини, подачею заяви у шестимісячний строк до нотаріальної контори, одержанням свідоцтва про спадщину та реєстрації речового права у порядку встановленому законом.

Та обставина, що у заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 не зазначила наявність спадкоємця першої черги, не впливає на законність оформлення спадщини, оскільки у даному випадку вона діяла за попередньою домовленістю з ОСОБА_6, який не приймає спадщину, що не було спростовано під час розгляду справи. Тому, у суду дійсно були відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України.

Відповідно, не підлягали задоволенню вимоги ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації речових прав ОСОБА_4 на спадкове майно.

Оскільки ОСОБА_4 набула право власності на спірне нерухоме майно на підставах, передбачених законом, то вона відповідно до положень ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_3 із спірних 12/25 частин житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2

06.03.2013 року м. Одеса