Провадження № 2/127/7238/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2013 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі головуючого судді Кашпрука
Г.М.,

секретаря Козлової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради про стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини та
визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся із
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради про стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини та
визначення місця проживання дитини.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 та
відповідачка ОСОБА_2 в період з квітня
2008 року по грудень 2011 року проживали
однією сім'єю без відповідної
реєстрації шлюбу в органах РАЦС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився
син - ОСОБА_3.

Весь час сумісного проживання
відповідачка проживала в позивача за
адресою: АДРЕСА_1

02. 12.2011 року відповідачка зібрала свої
речі, взяла сина та повідомила
позивачу, що їде до своєї матері в село
на постійне місце проживання. Позивач
на протязі двох тижнів телефонував, щоб
дізнатись, як дитина і виявилось, що
ОСОБА_2 залишила сина, а сама поїхала в
невідомому напрямку. Позивач негайно
забрав дитину до себе і з тих пір вона
постійно проживає з батьком на його
повному забезпеченні та утриманні.

За цей період відповідачка сином майже
не цікавилась, коштів на його утримання
та лікування не давала, хоча отримувала
на нього допомогу від держави. Оскільки
відповідачка добровільно матеріально
утримувати дитину відмовляється, немає
постійного фіксованого доходу, позивач
вважає за доцільне стягнути з неї
аліменти в твердій грошовій сумі 750,00
грн.

Духовним та фізичним розвитком сина
займаються лише позивач та його батьки.
Син хворобливий, потребує постійної
уваги та лікування, яке в наш час коштує
немало, в лікарні неодноразово з ним
лежала мати позивача, а відповідачка
навіть його там не провідувала.

В даний час дитина потребує операції на
оці, позивач проходить з нею всі
необхідні процедури за власний
рахунок, дитина відвідує
спеціалізований дошкільний навчальний
заклад у м. Вінниці, в зв'язку з вадами
зору з народження знаходиться під
наглядом лікарів Вінницького центру
первинної медичної допомоги №2.

Оскільки останній рік були поодинокі
випадки коли відповідачка брала у мене
дитину для гостювання в своєї матері в
селі, а потім син повертався замкнутий,
спустошений, боязливий, явно
переляканий і один раз навіть з
опеченою спиною позивач змушений стати
на захист інтересів та здоров'я своєї
дитини та звернутись з даним позовом до
суду.

Позивач вважає, що в інтересах сина
йому краще проживати саме з ним, а не з
відповідачкою. За твердженнями
позивача, спиртними напоями він не
зловживає, за місцем роботи
характеризується позитивно, добре
відноситься до сина. Дані обставини і
стали підставою звернення до суду з
відповідною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнала в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради Бойко М.П., щодо визначення
місця проживання дитини просила суд
при вирішенні даної вимоги застосувати
положення п.1 ст. 160 Сімейного кодексу
України.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від спільного
проживання однією сім'єю мають
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації
актів цивільного стану Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області 07.08.2009 року.

Відповідно до довідки №938 від 04.10.2013
року виданої квартальним комітетом
мікрорайону «Корея 1» вбачається, що
ОСОБА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає та
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Згідно довідки №363 від 07.08.2013 року
виданої ПАТ «Укртелеком» , ОСОБА_1
починаючи з 26.09.2003 року працює в філії
«Дирекція первинної мережі» ПАТ
«Укртелеком» РЦТЕТТМ-1 на посаді
столяра-верстатника за основним місцем
роботи. Отримує стабільну заробітну
платню. його дохід за півроку
відповідно доданої довідки про
заробітну плату складає 12597,05 грн. За
місцем роботи характеризується
позитивно, порушень трудової
дисципліни не допускає, службові
обов'язки виконує сумлінно і своєчасно.
Документи про стан здоров'я, що надав
ОСОБА_1, підтверджують, що батько
здоровий і може виховувати дитину.

Відповідно до довідки №33 від 06.08.2013
року виданої ДНЗ №13 у м. Вінниці
вбачається, що ОСОБА_3 починаючи з 01.09.2012
року відвідує дошкільний навчальний
заклад №13 у м. Вінниці. За час
перебування в ДНЗ, дитину відвідують та
забирають з установи дід, баба та
батько.

Згідно довідки КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги №2» від
03.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у
даній установі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
задоволення позову в повному обсязі
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України,
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 1ст. 160 СК України, місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів, суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних

чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Згідно статті 1 Закону України «Про
прожитковий мінімум», прожитковий
мінімум - це вартісна величина для
забезпечення нормального
функціонування організму людини,
збереження його здоров'я, набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Згідно ЗУ «Про державний бюджет
України на 2013 рік», розмір прожиткового
мінімуму на дитину до 6 років на час
розгляду справи становить 1032,00 грн.

Судом у відповідності до ч.4, ч.5 ст.174 ЦПК
України встановлено, що визнання
позовних вимог відповідачем є
безумовним, не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, а тому приймається судом.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, беручи до
уваги безумовне визнання позову
відповідачем, суд прийшов до
переконання в тому, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує в
порядку ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 141, 160, 161, 180, 182, 183, 184 СК України,
ст.ст.174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2
аліменти на утримання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі по 750,00 грн. щомісячно, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з
14.10.2013 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок понесених позивачем судових
витрат 114,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
229,40 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів після його
проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги через суд першої
інстанції.

Суддя :
Кашпрук Геннадій
Миколайович