Провадження №2/369/4051/13
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.11.2013 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з будинку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 09.03.2010 до його помешкання підселилась ОСОБА_2, мотивуючи, це тим, що в її помешканні немає належних комунальних умов. В його квартирі відповідачка з собутильниками влаштовує п»яні оргії та інші неподобства. 17.02.2013 р. він заявив відповідачці що він з 21.03.2013 буде робити в квартирі ремонт, а тому вона повинна звільнити квартиру. Щоб не звільняти його квартиру відповідачка вигадує різні приводи, зокрема пише на нього до органів міліції різні наклепи, намагаючись відібрати у нього його помешкання.

Тому просив виселити відповідачку з його помешкання.

Позивач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлений, згідно заяви просив слухати справу у свою відсутність.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, своїх заперечень проти позову не надала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/6 частини житлового будинку №19 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.. Хрещатик, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії BRP №214321.

Разом з ним в даному помешканні проживає відповідачка ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які, як вбачається з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2013 року є співмешканкою позивача, та ОСОБА_3 є спільним сином сторін.

Відповідно до вимоги діючого законодавства підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) передбачені статтею 157 ЖК України та ч.І ст. 116 ЖК України.

Зокрема, виселення відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року по справі 6-6839ск12 вказано, що для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Проте згідно постанови Києво-Святошинського районного суду від 04.03.2013 р. вбачається, що саме позивач вчинив адміністративне правопорушення згідно ст. 173-2 ч.1, тобто вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 та спільним сином ОСОБА_3 за що на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності ло ст.. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, позивач не довів обставин, які б давали підстави для задоволення позову, не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, не доведено факту протиправної поведінки відповідача, та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище.

Тобто, позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, вимагаючи виселення відповідачки , не спростував постанову Києво-Святошинського районного суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України .

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.109, 116, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з будинку, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: