Справа № 2-7557/11 Провадження № 22-ц/773/1907/13
Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства акціонерного
банку «Укргазбанк», ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору іпотеки за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 лютого 2013
року,

В С Т А Н О В И
Л А :

У жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що у жовтні 2011 року йому стало
відомо, що 11 вересня 2007 року між
відкритим акціонерним товариством
акціонерним банком «Укргазбанк», яке
змінило назву на акціонерний банк
«Укргазбанк» (далі АБ «Укргазбанк») та
ОСОБА_2 укладено договір іпотеки без
оформлення заставної, з метою
забезпечення виконання зобовязань за
кредитним договором від 11 вересня 2007
року, укладеного між банком та ОСОБА_6
Зазначав, що вказаний договір
укладений з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки з 10 жовтня 1986
року він перебуває в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2, який не розірвано.
Квартира АДРЕСА_1, яка є предметом
іпотеки, набута у період шлюбу, тому
належить йому та дружині на праві
спільної сумісної власності. Оскільки
своєї згоди на укладення договору
іпотеки він не надавав, наявна
нотаріально посвідчена заява про його
згоду не відповідає дійсності, так як
він такої згоди не надавав, у вказаній в
заяві час перебував за кордоном, тому
просив визнати договір іпотеки, без
оформлення заставної, укладений 11
вересня 2007 року недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 лютого 2013 року
у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
покликаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, неповне з'ясування обставин
справи, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_1 підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_3
просить апеляційну скаргу відхилити,
залишивши без змін рішення суду першої
інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Колегія суддів, заслухавши доводи
представників сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
рішення суду скасувати з ухваленням
нового з огляду на наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові виходив з того, що договір
іпотеки укладений з порушенням вимог
ст. 64 Сімейного кодексу України,
оскільки позивач не надавав згоду
дружині на укладення договору іпотеки
стосовно майна набутого за час шлюбу -
квартири АДРЕСА_1, однак позивачем
пропущено трьохрічний строк позовної
давності, так як позивач перебуваючи з
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі міг та
повинен був довідатися про порушення
свого права.

Проте повністю погодитись із такими
висновками суду першої інстанції не
можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 вересня 2007 року між АБ «Укргазбанк»
та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки без
оформлення заставної, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 2283 на
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 11 вересня 2007
року, укладеного між банком та ОСОБА_6

Відповідно до умов договору іпотеки
іпотекодавець передала в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1.

Вказана квартира була набута під час
перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у шлюбі,
тому відповідно до ст. 60 СК України та ч.
3 ст. 368 ЦК України є спільною сумісною
власністю.

Встановлені судом першої інстанції
зазначені обставини не заперечуються
сторонами та підтверджуються
матеріалами справи.

Також судом першої інстанції
встановлено, що позивач не надавав
згоди дружині на укладення договору
іпотеки від 11.09.2007 року, оскільки
перебував в цей період за межами
України, тому договір іпотеки є
укладеним з порушенням вимог закону.

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками суду, так як він
ґрунтується на досліджених в судовому
засіданні доказах та відповідає нормам
матеріального права, якими
врегульовані ці правовідносини.

Статею 65 СК України визначено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону
України «Про іпотеку» майно, що є у
спільній власності, може бути передане
в іпотеку лише за нотаріально
посвідченою згодою усіх співвласників.
Співвласник нерухомого майна має право
передати в іпотеку свою частку в
спільному майні без згоди інших
співвласників за умови виділення її в
натурі та реєстрації права власності
на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Встановлені судом першої інстанції
обставини, на підставі яких суд прийшов
до висновку про наявність підстав для
визнання договору іпотеки недійсним, в
апеляційному порядку відповідачем не
оспорювалися.

Як вбачається з заяви від 11.09.2007 року
ОСОБА_5 надав згоду своїй дружині
ОСОБА_2 на укладення договору іпотеки
саме 11.09.2007 року. Підпис ОСОБА_5 в заяві
засвідчено нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_7
11.09.2007 року. Про те, що 11.09.2007 року була
нотаріально посвідчена заява
зазначила в своїх показаннях нотаріус
ОСОБА_7, яка допитана судом як свідок.

Позивач заперечуючи його звернення до
нотаріуса із зазначеною заявою,
заперечуючи свій підпис на заяві та
свою усну або письмову згоду на
укладення договору іпотеки, посилався
на те, що він не міг 11.09.2007 року дати
письмову згоду на оформлення договору
іпотеки, так як перебував за кордоном в
цей час, а про передачу спільної
квартири в іпотеку йому стало відомо в
жовтні 2011 року.

Доводи позивача підтверджуються
листом обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
від 11 січня 2013 року, згідно якого
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (серія паспорта
НОМЕР_1) 10 вересня 2007 року о 22 год. 39 хв. у
пункті пропуску Ягодин перетнув кордон
України у напрямку Республіки Польща, а
повернувся на територію України 12
вересня 2007 року о 01 год. 36 хв.

Правдивість інформації, зазначеної в
листі, підтверджується відмітками в
закордонному паспорті ОСОБА_5
прикордонними службами України та
Польщі про дати виїзду та в'їзду
позивача в ці держави з 10 по 12 вересня
2007 року, якими підтверджено, що позивач
11.09.2007 року на території України був
відсутній.

Отже, зазначеними доказами
підтверджується, що позивач з 22 год. 39
хв. 10 вересня 2007 року до 01 год. 36 хв. 12
вересня 2007 року був відсутній на
території України, що виключає
можливість подачі позивачем заяви
нотаріусу про дачу згоди на укладення
договору та засвідчення нотаріусом
його особистого підпису саме 11 вересня
2007 року, у зв'язку з його перебуванням
за межами України.

Докази, які б підтверджували, що
нотаріусом допущена помилка в даті при
посвідчені заяви відсутні.

У зв'язку з тим, що посвідчена
нотаріусом згода від 11 вересня 2007 року
містить інформацію, яка не відповідає
дійсності щодо дати її подачі та
засвідчення нотаріусом підпису
позивача, тому нотаріально посвідчена
згода ОСОБА_5 на передачу в іпотеку
квартири від 11.09.2007 року не є
достовірним доказом у справі, а отже не
може підтверджувати обставин про
передачу майна в іпотеку за
нотаріально посвідченою згодою.

Крім того, висновком експерта від 05.09.2012
року не підтверджено, що підпис в заяві
про згоду на передання в іпотеку
квартири АДРЕСА_1 від 11.09.2007 року
вчинено позивачем (а.с. 65-66).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позивач не надавав
згоду дружині на укладення договору
іпотеки стосовно нерухомого майна,
набутого за час шлюбу, яка відповідно
до положень ст. 65 СК України є
необхідною, а тому недодержання
сторонами вимог закону при укладенні
договору іпотеки від 11.09.2007 року є
підставою для визнання його недійсним.

Однак, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
порушення позивачем строку звернення
до суду за захистом свого права.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права чи
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

В своїх поясненнях в суді апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_2 зазначила,
що з позивачем не підтримує подружніх
стосунків з літа 2007 року, з цього часу
проживають окремо. Про укладення
договору іпотеки позивача не
повідомляла та його згоди на передачу
квартири в іпотеку не запитувала. При
посвідченні договорів та заяви в
нотаріальній конторі 11 вересня 2007 року
знаходилась вона та позичальник
ОСОБА_6, позивач був відсутній. Про
оформлення договору іпотеки позивач
дізнався в 2011 році.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що
вона з позивачем тривалий час не
проживає, не підтримує подружніх
стосунків, підтверджується змістом
рішення Луцького міськрайонного суду
від 21.03.2013 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 розірвано з підстав того, що
шлюб між сторонами існує формально,
вони разом не проживають, не
підтримують подружніх стосунків (а.с.
166).

Оскільки оціненими в судовому
засіданні доказами щодо їх належності,
допустимості та достовірності в
сукупності та кожним зокрема
встановлено, що позивач 11.09.2007 року був
відсутній на території України, що
виключало можливість подачі ним в цей
день заяви нотаріусу та посвідчення
його підпису, та у зв'язку з
недостовірністю даних, зазначених щодо
дати в заяві, а тому нотаріально
посвідчена заява не є достовірним
доказом у справі та не може
підтверджувати обставин про те, що 11
вересня 2007 року позивачу стало відомо
про укладення договору іпотеки.

В своїх поясненнях позивач
стверджував, що йому стало відомо про
передачу квартири АДРЕСА_1 в іпотеку у
жовтні 2011 року. Ці обставини
підтвердила в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 Інші докази, які б
спростовували ці твердження у справі
відсутні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в судовому засіданні
встановлено, що позивачу стало відомо
про порушення його прав у жовтні 2011
року.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатись про порушення свого права, а
не від дня укладення угоди.

Висновки суду першої інстанції щодо
пропуску строку позовної давності
ґрунтуються на припущеннях, що є
порушенням ч.4 ст.60 ЦПК України.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач звернувся до суду з вимогою про
захист свого права в межах
трьохрічного строку від дня, коли
довідався про порушення свого права.

В зв'язку з неправильним застосуванням
судом першої інстанції норм
матеріального та процессуального
права рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Луцького міськрайоного суду
Волинської області від 27 лютого 2013 року
в даній справі скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки №
51-07/02 укладений 11.09.2007 року між
відкритим акціонерним товариством
акціонерним банком «Уркгазбанк» та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 2283,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді: