Справа № 428/8036/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого суддіАлександрової Н.В.,

при секретаріГолуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є власниками квартири № 11, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 32, на підставі договору міни квартири від 23 квітня 2001 року. Окрім них в квартирі також зареєстровано їх доньку ОСОБА_3 та онучку ОСОБА_4, які в квартирі з не мешкають з 2010 року. При цьому майна, яке б належало відповідачам, в квартирі немає і в квартирі вони не мешкають за власним бажанням, через що позбавляють їх можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просять визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими, що втратили право користування квартирою № 11, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 32.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, але у судове засідання не зявились, згідно заяви просили розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримують.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, але у судове засідання не зявились, згідно заяви просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору міни серії АВР № 836526, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 квітня 2001 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «ЄРЦ» № 2892 від 08.10.2013 року, в квартирі АДРЕСА_1 окрім позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано також ОСОБА_3, яка згідно довідки та позовної заяви є донькою позивачів, та ОСОБА_4, яка є згідно довідки та позовної заяви є онукою позивачів та донькою відповідача ОСОБА_3.

Як видно з позовної заяви, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі не мешкають понад 1 рік, а саме з 2010 року, у звязку з чим позбавляють позивачів можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тобто чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 11 в будинку № 32 по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку Луганської області, дані обставини підтверджуються також і заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вимоги визнають та просять розглянути справу у їх відсутність.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі № 11, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 32, більш, ніж один рік без поважних причин, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками даної квартири, а знаходження відповідачів на реєстраційному обліку чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їм квартирою, тому їх повинно бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 11, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 32.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № 11, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 32.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова