ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1008/7061/12
Провадження № 2/362/500/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2013 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - К.В.Медведєва,

при секретарях - Т.І.Савчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.2010 року близько 21 год. 20 хв. Водій ОСОБА_2 керуючи мопедом марки «Honda Tact», рухався від вулиці Калініна до вул. Щорса в с. Данилівка Васильківського району Київської області, порушуючи чинні та транспортні правила, що убезпечують рух, проявивши бездіяльність та неуважність при виїзді на головну дорогу не пропустив зустрічний транспортний засіб та допустив зіткнення з мотоциклом марки «Іж-Планета» під керуванням водія ОСОБА_3. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда, син позивачки - ОСОБА_4, отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Васильківської ЦРЛ, де від отриманих тілесних ушкоджень і помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

За твердженням позивачки, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2011 року у справі №1-354/11 провадження у справі закрито, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 291 КК України.

Позивачка зазначає, що вказаним злочином їй заподіяно матеріальних збитків, що полягають у витратах на поховання сина в сумі 13.765,00 грн. та моральних збитках, які полягають у фізичному болі та стражданнях, яких зазнала позивачка у зв'язку із загибеллю її єдиного сина; душевних стражданнях пережитими позивачкою у зв'язку із самим фактом смерті її дитини; душевних стражданнях, пов'язаних із тим, що загибель сина поставила всю її сім'ю у вкрай скрутне становище; хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Також позивачка зазначає, що життя після смерті її сина у великій мірі втратило сенс, а тому позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200.000,00 грн., і вважає що вказана сума може бути невеликим, певним відшкодуванням понесених моральних втрат.

Під час розгляду справи до участі у справі було залучено ОСОБА_3, як співвідповідача у справі, натомість представник позивача відмовився від позову до ОСОБА_3 і така відмова була прийнята судом, а провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_3 було закрито за ухвалою суду від 02.07.2013 року.

В судовому засіданні представник відповідача частково визнав позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 6882,50 грн., та моральних збитків в сумі 20.000,00 грн. проти задоволення решти вимог заперечив, посилаючись на те, що батьки загиблого, зокрема позивачка, своїми діями сприяли настанню наслідків, що потягнули смерть їх сина, зокрема надали сину, який не мав прав на керування транспортними засобами, мопед для їзди, неналежно доглядали за своїм сином щодо використання такого мопеду. Також представник відповідача зазначив, що сам загиблий сприяв настанню трагічних наслідків, зокрема, передав керування мопедом особі, яка не має відповідних прав та самостійно влаштувався пасажиром на мопед розуміючи небезпеку такого пересування. За твердженням представника відповідача, цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що 29.08.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області у кримінальній справі № 1-354/11 за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину передбаченого ст. 291 КК України постановлено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 291 КК України, а справу провадженням закрити. Також постановлено речовий доказ - мопед «Honda Tact», без номера, зеленого кольору передати потерпілій ОСОБА_1.

Вказаною постановою встановлено, що 27.07.2010 р. близько 21:20 год., керуючи технічно справним мопедом «Honda Tact» без державного реєстраційного номеру, в присутності власника мопеда, а саме: неповнолітнього ОСОБА_4, рухаючись по вул. Калініна в с. Данилівка. Васильківського району. Київської області при виконанні маневру лівого повороту на вул. Щорса при проїзді нерегульованого перехрестя, грубо порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1 та 16.11 ПДР України, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, перед початком руху та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другій дорозі не надав дороги транспортного засобу, внаслідок чого скоїв зіткнення з мотоциклом «ІЖ Планета-7.107» з коляскою, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, створивши загрозу життю пасажиру ОСОБА_4, та здоров'ю водію ОСОБА_2, завдавши матеріальних збитків. Внаслідок зіткнення у пасажира мопеда ОСОБА_4 виявлено забій - руйнування речовини головного мозку, крововиливи під оболонки головного мозку, садна на тілі. ОСОБА_4 від отриманої ним закритої черепномозкової травми у вигляді крововиливів під оболонки головного мозку, забою-руйнування речовини головного мозку, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

22.06.2011 року ст. слідчим СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області, капітаном міліції ОСОБА_5 винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3. Цією ж постановою слідчим прийнято рішення направити копію даної постанови до Васильківського ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області для притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Доказів притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності суду не надано. Крім того, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні посилався на те, що ОСОБА_3 по вказаному факту ДТП до адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно п. 3 висновку експерта від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в Київській області 17.06.2011 року, яка проводилась на підставі постанови про призначення авто технічної експертизи винесеної в.о. слідчого СВ Васильківського МВ ГУМВС України в Київській області капітаном міліції ОСОБА_5 за матеріалами кримінальної справи, зазначено, що за даних дорожніх обставин, водій мотоцикла «Іж Планета» мав технічну можливість попередити зіткнення з мопедом «Honda» шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху водію.

Згідно копій товарний чеків від 02.08.2010 року вартість речей та послуг з поховання склали 4690,00 грн.

Згідно копії накладної № 2 від 03.08.2010 року вартість поховального обіду склала 9075,00 грн.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 2 ст. 1188 ЦК України встановлено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України) (абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Враховуючи те, що в наслідок ДТП, спричиненого зіткненням мотоциклу під керуванням ОСОБА_3 та мопеду під керуванням ОСОБА_2, заподіяна смерть пасажиру мопеда, то до вказаних правовідносин щодо стягнення матеріальної шкоди підлягає застосуванню положення 2 ст. 1188 ЦК України.

Натомість представник позивача відмовився від позову в частині вимог до ОСОБА_3, а тому суд розглядає справу за переданими йому на розгляд вимогами.

Положеннями ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Отже, витрати на поховання не можуть бути зменшені судом у зв'язку з виною потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди злочином.

З рахуванням того, що розмір матеріальної шкоди позивачем підтверджено у розмірі 13.765,00 грн., то суд, виходячи зі презумпції вини водіїв та того, що відповідальність водіїв є солідарною вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди повністю в розмірі 13.765,00 грн.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200.000,00 грн., то згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Виходячи з абз. 2, 3, 4 п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких зазнала позивачка у зв'язку із загибеллю її єдиного сина; душевних стражданнях пережитими позивачкою у зв'язку із самим фактом смерті її дитини; душевних стражданнях, пов'язаних із тим, що загибель сина поставила всю її сім'ю у вкрай скрутне становище; хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що загиблий ОСОБА_4, не маючи прав водія, передав керування мопедом в темну пору доби (захід сонця 27.07.2010 року - 20:50 - загальновідомий факт) іншій особі (відповідачу), яка також не мала прав водія, самостійно влаштувався пасажиром на мопед розуміючи небезпеку такого пересування. Більш того, суд враховує, що батьки загиблого, зокрема позивачка, своїми діями сприяли настанню наслідків, що потягнули смерть ОСОБА_4, зокрема надали сину, який не мав прав на керування транспортними засобами, мопед для їзди, неналежно доглядали за своїм сином щодо використання такого мопеду. Також суд враховує, що смерть ОСОБА_4 спричинена ДТП за участі двох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Отже, як з боку позивачки, так і з боку ОСОБА_4 мала місце груба необережність, що зокрема проявилось і нехтуванні безпекою руху (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути моральну шкоду з відповідача у розмірі 100.000,00 грн., задовольнивши частково позовні вимоги по відшкодуванню моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі ст.ст. 1,3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224-233, 294, ч. 4 ст.295 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_4 виданий 22.06.2010 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) матеріальної шкоди в розмірі 13.765,00 грн., моральної шкоди в розмірі 100.000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_4 виданий22.06.2010 року) до Державного бюджету України 322,10 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя К.В.Медведєв