Номер провадження № 22-ц/785/6985/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Калараша А.А.,

з участю секретаря Стадніченка А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ Одщадбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Одщадбанк на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 липня 2013 року, -

встановила:

10.01.2013 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, посилається на те, що 11.08.2006 року між ПАТ Ощадбанк та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 48 330 грн., строком до 11.08.2011 року. ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобовязання по кредитному договору. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобовязався проводити погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно, ануїтетним платежем в сумі 806 грн., шляхом внесення готівки до каси банку, або шляхом безготівкових перерахувань, і остаточне погашення кредиту в сумі 776 грн., здійснити не пізніше 11.08.2011 року. Сплату процентів нарахованих на залишок заборгованості за кредитом, здійснювати до 30 числа кожного місяця.

Відповідно до рішення Кілійського районного суду Одеської області від 27.09.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 65 038,39 грн.

У звязку з несвоєчасним погашенням боргу з часу ухвалення рішення, відповідно до п.п. 1.5.1. кредитного договору відповідачу нарахована заборгованість за відсотками та пенею на загальну суму 25 682, 41 грн., яку і просить стягнути з ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позов визнав частково.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 10 липня 2013 року позов ПАТ Ощадбанк задоволено частково.

В апеляційній скарзі ПАТ Ощадбанк просить рішення суду змінити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені до винесення рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано підтвердження поважності причин пропущення строку позовної давності, який поширюється на вимоги про стягнення пені (неустойки) за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає її такою, що заслуговує на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2006 року між ВАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 721, за яким останньому надано кредит в сумі 48 330 гривень на 60 місяців, зі сплатою 17,4 % річних за користування кредитними коштами, до 11.08.2011 року. У відповідності до п.п. 4.1.1. даного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу, за кожен день прострочення /а.с. 7-9/.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27.09.2010 року, по цивільній справі № 2-1711/10 р. задоволено позов прокурора Кілійського району Одеської області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором № 721 від 11.08.2006 року, яка станом на 31.08.2009 року складала 65 038, 39 грн. Вказана заборгованість складалась з: залишок заборгованості за кредитом 20120 гривень; простроченої заборгованості за кредитним договором 24 381, 30 грн.; заборгованості по відсоткам 16 148, 50 грн.; заборгованості по пені за відсотками 1 711, 99 грн.; заборгованості по пені за кредитом 2 676, 60 грн. /а.с. 6/.

Після дострокового стягнення судом заборгованості за кредитним договором № 721 від 11.08.2006 року, ОСОБА_2, у порушення своїх зобовязань, продовжив ухилятись від сплати передбачених договором сум на користь позивача і даний факт в судовому засіданні визнаний обома сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Позика глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на ст. 623 ЦК України, боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно встановлено, що строк дії кредитного договору № 721 від 11.08.2006 року становить 60 місяців: з 11.08.2006 року по 11.08.2011 року, рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27.09.2010 року, по цивільній справі № 2-1711/10 р. з ОСОБА_2 на користь АТ Ощадбанк достроково стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 65 038, 39 грн., яка існувала станом на 31.08.2009 року.

У звязку з викладеним з ОСОБА_2 на користь АТ Ощадбанк підлягає стягненню заборгованість за прострочені проценти за користування кредитом, за кредитним договором № 721 від 11.08.2006 року, за період з 31.08.2009 року по 11.08.2011 року, яка у відповідності до розрахунку наданого представником позивача /а.с. 47/ складає 15 486, 45 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на той факт, що, оскільки строк позовної давності, який поширюється на вимоги про стягнення пені (неустойки) за кредитним договором № 721 від 11.08.2006 року сплив 11.08.2012 року (11.08.2011 року сплив строк дії вказаного договору), а позовну заяву подано до суду 10.01.2013 року, при цьому, представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені до винесення рішення, а представником позивача не надано підтвердження поважності причин пропущення вказаного строку, у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України позов цій частині підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення. Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як видно з матеріалів справи, суд об'єктивно оцінив зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів, відповідно до ст. 308 ЦПК України, не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ Одщадбанк відхилити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 10 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді: Н.В.Комаровська

ОСОБА_5