Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Примаченко В. О. ,

при секретарі Третьякова Т. С., Шовкоплясі С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житлом,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2, у якому просила усунути перешкоди, створені ОСОБА_3 щодо користування квартирою позивачем та її малолітньою дочкою, шляхом вселення їх у житлове приміщення квартири №47 по проспекту Князя Володимира 3 у м. Біла Церква та зобовязати відповідача у подальшому не чинити перешкод щодо користування житлом.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2009 є власником квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 12.05.2009 року на правах члена сім'ї власника ОСОБА_3 у даній квартирі зареєстрована позивач як невістка та малолітня ОСОБА_2 як онука. 05.10.2012 вона разом з малолітньою дитиною поїхала в гості до своєї матері в смт. Терезине Білоцерківського району. 08.10.2012 приблизно в обідню пору повернулася додому, однак в квартиру попасти не змогла, оскільки відповідач замінила замок на вхідних дверях. Дії відповідача носять систематичний характер, у зв'язку з чим відповідач зверталася до служби у справах дітей.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав. Крім того, позивач пояснила, що вона постійно проживала зі своїм чоловіком у даній квартирі, а після розірвання шлюбу з ним у грудні 2011 року продовжувала там проживати. У квартирі відповідача залишилися усі речі позивача. Внаслідок неправомірних дій відповідача та третьої особи порушені її права та права малолітньої дочки, оскільки вона вимушена проживати з дочкою у своєї матері, яка користується двома кімнатами у гуртожитку в смт. Терезине, Білоцерківського району та проживає однією сім'єю з чоловіком без реєстрації шлюбу. Вважає, що по місцю проживання матері не створені належні житлові умови для малолітньої ОСОБА_2, оскільки гуртожиток не обладнаний належним водопостачанням та туалет знаходиться на вулиці.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на фізичну неможливість проживання у однокімнатній квартирі осіб різної статі.

Крім того, відповідач пояснила, що дійсно до розірвання шлюбу позивач проживала у її квартирі з колишнім чоловіком, однак коли у сім'ї почалися негаразди перед розірванням шлюбу відповідач сама переїхала проживати до свої матері в смт. Терезине, Білоцерківського району. На даний час у квартирі речей відповідача немає. Син відповідача також не проживає у квартирі, а проживає з іншою жінкою, з якою зареєстрував шлюб. Дійсно у квартирі змінений замок. Не заперечує, щоб малолітня дитина була зареєстрована у квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що він та дружина є особами похилого віку, він має ряд хвороб та кожному з них потрібне окреме спальне місце. Він та позивач з малолітньою дитиною є особами різної статі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради у судове засідання не з'явився, надіслав лист про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2009 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 12.05.2009 року на правах члена сім'ї власника ОСОБА_3 у даній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2.

У зв'язку з розірванням шлюбу сина відповідача з позивачем на ґрунті користування квартирою між позивачем та відповідачем і третьою особою ОСОБА_4 виник конфлікт, що переріс у стійкі неприязні відносини, що супроводжуються перешкоджанням один одному у користуванні квартирою, звинуваченнями в заволодінні майном та перешкоджанні в користуванні власністю.

На час розгляду справи в суді відповідач та третя особа перешкоджають позивачу та її малолітній дочці проживати у вищевказаній квартирі, у звязку з чим останні проживають з матір'ю позивача в гуртожитку в смт. Терезине Білоцерківського району.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в будь-якому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

2. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

2. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини 1989 року держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на:

а) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі;

b) виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй;

с) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної;

d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення;

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України 1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивач довела (оскільки це не заперечується відповідачем), що їй на час розгляду справи чиняться перешкоди у користуванні кватирою. Про вказане свідчать пояснення відповідача та третьої особи про те, що ними у кватирі змінено замки та позивачу не надаються ключі від квартири.

В той же час в судовому засіданні встановлено, що позивач, в свою чергу, при реалізації свого права користування квартирою також допускала порушення права власності відповідача на квартиру у вигляді користування нею. Про вказане свідчать пояснення відповідача та третьої особи, які підтверджуються листом служби у справах дітей №1223 від 27.06.2012, куди зверталася відповідач з приводу захисту своїх порушених прав та з якого видно, що позивач чинила перешкоди відповідачу ОСОБА_3 як власнику квартири щодо користування нею. У звязку з чим відповідачу з питань вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою було рекомендовано за захистом своїх прав звернутись до суду.

В той же час позивачем та її представником не надано суду доказів та не заявлялися клопотання щодо забезпечення доказів у справі на підтвердження доводів, що у квартирі знаходяться усі речі позивача, як вона стверджує в суді, тоді як відповідач заперечує наявність речей позивача у квартирі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд в першу чергу, враховує той факт, що одним з учасників відносин з приводу користування квартирою є малолітня дитина, захист інтересів якої в усіх аспектах є пріоритетним у здійсненні судового захисту прав та інтересів інших осіб.

Як вбачається з пояснень позивача, вона та її малолітня дитина фактично проживають у матері позивача, яка є користувачем двох кімнат у гуртожитку в смт. Терезине Білоцерківського району. Позивач вважає, що у гуртожитку відсутні умови для проживання її дитини, посилаючись на відсутність належного водопостачання та наявністю туалету на вулиці. В той же час пояснила, що у гуртожитку крім них проживають інші сім'ї з малолітніми дітьми.

Такі ж показання дала суду і допитана як свідок ОСОБА_7, яка є рідною сестрою позивача, та підтвердила, що у гуртожитку проживають сім'ї з малолітніми дітьми.

Будь-яких інших доказів неможливості проживання дитини в гуртожитку позивач не надала. Навпаки як вбачається з пояснень позивача вона та її малолітня дочка проживають в одній з двох кімнат матері позивача. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач та її дитина на час розгляду справи мають місце для проживання.

Одночасно проаналізувавши та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходячи з внутрішнього переконання, яке склалося під час спілкування зі сторонами, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем і третьою особою склались стійкі неприязні відносини, які супроводжуються постійними взаємними претензіями, образами та звинуваченнями. За таких обставин формальний захист права малолітньої ОСОБА_8 на користування вищевказаною квартирою та вселення її з позивачем до однокімнатної квартири до відповідача та третьої особи призведе до поміщення її в умови постійного конфлікту між близькими малолітній людьми, та створить атмосферу стресу та недовіри до близьких, що суттєво порушить інтереси дитини та унеможливить дотримання її права на такий рівень життя, який необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За вищевказаних умов малолітня дитина не буде виховуватись в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Таким чином у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, ст. 3, 27, 29, Конвенції про права дитини 1989 року, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР, ст.13 ЦК України ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 123, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житлом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26.02.2013

Суддя ОСОБА_9