АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/1097/2012 Номер провадження 22-ц/786/1050/2013 Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2013 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Дорош А.І., Обідіної О.І.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної в м. Полтаві ради про розірвання договору найму, визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом. Позов обґрунтували тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Також зазначали, що 25.06.2001 року між власником даної квартири та ОСОБА_3 був укладений договір найму квартири, в якій остання проживала до 2007 року. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2011 року, 19.08.2011 року до вказаної квартири вселена ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином, яка в цей же день попереджена ОСОБА_1 про розірвання договору найму з 19.10.2011 року та про звільнення квартири, на підтвердження чого складений акт.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

З даним рішенням не погодилися позивачі та подали на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі, зокрема зазначають, що відповідач ОСОБА_3 була попереджена про виселення у встановленому договором порядку, а тому з урахуванням спливу 3-х місячного строку з дня даного попередження, втратила право користування житлом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.02.2000 року, виданого відділом приватизації житла Полтавської дистанції цивільних споруд.

ОСОБА_3 в 2001 році була зареєстрована в спірній квартирі на підставі Договору від 25.06.2001 року, укладеного між нею та власницею квартири ОСОБА_1 за умовами якого остання надала відповідачці спірну квартиру для проживання. Разом з відповідачкою за цією адресою зареєстрований її неповнолітній син - ОСОБА_4 Вказаний договір був підписаний сторонами та зареєстрований ЖЕД-43 Полтавського відділу Південної залізниці.

Разом з тим у даному договорі міститься умова про звільнення даного приміщення на першу вимогу власника.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2011 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 та вселено її та її неповнолітнього сина в спірну квартиру та визнано за ними право користування нею, як за квартиронаймачами. Зазначене рішення набрало чинності і в подальшому було звернуто до примусового виконання.

По результатам вчинення виконавчих дій державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ складений акт від 19.08.2011 року про вселення ОСОБА_3 та її сина до спірної квартири та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки ОСОБА_3 вважала, що вселення до квартири АДРЕСА_1 19.08.2011 року фактично не відбулося, вона звернулася до державного виконавця з заявою про відновлення виконавчого проводження, а після відмови в її задоволенні - до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ленінського ВДВС Полавського МУЮ.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.12.2011 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції та набрала законної сили вказану скаргу ОСОБА_3 - задоволено, постанову Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ від 19.08.2011 року про закінчення виконавчого провадження № 28014121 та від 29.08.2011року про відмову у відновленні виконавчого провадження № 28014121 - скасовано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 разом із її неповнолітнім сином на момент звернення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом в березні 2011 року не вселилися до спірної квартири та були позбавлені можливості проживати та користуватися нею, згідно вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням можливе внаслідок її відсутності понад строки, встановлені в ст. 71 ЖК України, за умови відсутності поважних причин такої відсутності.

Враховуючи те, що вселення до спірної квартири не відбулося, суд першої інстанції правомірно відмовив у позові в частині визнання осіб таким, що втратили право користування жилим приміщенням.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо відмови в задоволенні позову в частині розірвання договору найму житла з підстав сумнівності листа-попередження про виселення, акту про відмову від підпису про попередження, та суперечливості показань свідка ОСОБА_5

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 168 ЖК України, договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне йому та членам сім'ї для проживання. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Згідно положень ч. 3 ст. 825 ЦК України, договір наймачу частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обираючи такий спосіб захисту свого права власності, позивачі визначили підставою розірвання договору найму квартири - необхідність використання житла для їхнього самостійного проживання, оскільки проживання в однокімнатній квартирі двох сімей неможливе та суперечить нормам ст. ст. 47, 168 ЖК України.

Згідно листа-попередження від 19.08.2011 року, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 попередила квартиронаймача ОСОБА_3 про необхідність звільнити спірну квартиру на протязі двох місяців та про розірвання договору найму з 19.10.2011 року, однак остання відмовилася від підписання даного попередження, про що був складений відповідний акт, підписаний свідками.

Як вбачається з роздруківки технічного запису судового засідання, свідок ОСОБА_5 підтвердила факт відмови підписання ОСОБА_3 вказаного листа-попередження та дійсність складеного акту (а.с. 269).

Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що факт невселення у спірну квартиру не позбавляє власника права вимагати розірвання договору.

Враховуючи те, що власником квартири дотримано процедури своєчасного попередження наймача про розірвання договору, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було ухвалене рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в частині відмови в задоволенні позову про розірвання договору з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2012 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про розірвання договору від 25.06.2001 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про надання квартири АДРЕСА_1 для проживання ОСОБА_3, який зареєстрований ЖЕД - 43 Полтавського відділу Південної залізниці.

Позов в цій частині задовольнити.

Договір від 25.06.2001 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про надання квартири АДРЕСА_1 для проживання ОСОБА_3, який зареєстрований ЖЕД - 43 Полтавського відділу Південної залізниці розірвати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : ____________ О.О. Панченко

Судді: ___________ А.І. Дорош _____________ О.І. Обідіна