АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0445/756/12 Головуючий в 1-й інстанції
Номер провадження 22-ц/774/131/К/13 Ліснецький І.В.
Категорія 5 (I) Доповідач - Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2013 року коллегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі: Абрамян Н.Л.

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

третіх осіб - ОСОБА_4;

позивача - ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_7 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в реєстрації права власності та користування квартирою, що перебуває в спільній частковій власності, визначені порядку користування цим майном та відшкодування моральної шкоди, завданої власнику внаслідок порушення його права,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в реєстрації права власності та користуванні квартирою, що перебуває в спільній частковій власності, визначенні порядку користуванні цим майном та відшкодуванні моральної шкоди, завданої власнику внаслідок порушення її права.

Позовні вимоги уточнювались неодноразово.

Позов обґрунтувала тим, що з 16.09.2006 року по 11.08.2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. На підставі рішення колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області були повністю задоволені її позовні вимоги до колишнього чоловіка - ОСОБА_2 про поділ майна між ними спільного нерухомого майна подружжя, згідно якого за кожним з них було визнано право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, на підставі вказаного вище рішення суду апеляційної інстанції, яке оскаржувалось стороною у касаційному порядку та було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 листопада 2001 року, вони з відповідачем стали співвласниками вищевказаної квартири. У зв'язку з визнанням за нею права власності на 1/2 частину вказаного вище нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири під №5, загальною площею в 52, 4 м 2 , з яких житлова площа становить 26, 1 м2 , у тому числі : 1-а кімната - 16, 6 м 2 , а друга - 9, 5 м 2 , розташованої на другому поверсі двоповерхового будинку під АДРЕСА_1 і до цього було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. В січні 2012 року вона вперше звернулась до Комунального підприємства ДОР «Криворізьке БТІ» в м. Кривому Розі з питання реєстрації свого права власності на належну їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, де їй було роз'яснено необхідність попереднього проведення інвентаризації об'єкту нерухомості та виготовлення технічного паспорту. З квітня 2010 року і до теперішнього часу через неправомірні дії її колишнього чоловікаОСОБА_2, який змінив замки на вхідних дверях їхньої з ним спільної квартири, її було позбавлено можливості вільного доступу та користування останньою. На неодноразове її звернення вона в черговий раз отримала категоричну відмову і тому була змушена звернутись до Широківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, де постановою дільничного інспектора їй було відмовлено в порушені кримінальної справи проти останнього.

На підставі викладеного простила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2012 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні власністю у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 шляхом допуску працівника КП "ДОР "Криворізьке БТІ" провести технічну інвентаризацію 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 для реєстрації права власності та надати дублікат ключів від вхідних дверей до вказаної квартири.

Вселено ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_5 в користування жилу кімнату під №3 (спальню), площею 9.5 м2 , разом з вбудованою в коридорі шафою під № 6 , площею 0.4 м2 , а всього - 9.9 м 2 .

Виділено ОСОБА_2 житлову кімнату під №2 (залу), площею 16.6 м 2 , разом з вбудованою в коридорі шафою під №5, площею 0,4 м 2 , а всього - 17,0 м2.

Залишино у спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 допоміжні приміщення у квартирі АДРЕСА_1, а саме: коридор, кухню, ванну кімнату, санвузол та засклену лоджію, сарай під літерою "Б" та розміщений під ним погріб під літерою "Б п/д".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 200 грн. (двісті гривень 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката частково, в розмірі 1000 грн., в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати в розмірі 429, 20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_7 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачці, посилаючись на те, суд при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, встановив правовідносини, які не існують і не існували між сторонами. Позивачкою по справі, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів обґрунтування своїх позовних вимог та доказів того, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні і реєстрації права власності.

Відповідно до вимог ст.71 СК України, позивачці можливо лише присудження сплати грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна.

Крім того, позивачкою не наведено спричинення їй моральної шкоди, та витрати на оплату правової допомоги не повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач та її представник просять рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі ст.ст.319,321,383,391 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 16.09.2006 року по 11.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано а.с. 12.

Під час шлюбу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року посвідченого державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори, набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

В даній квартирі подружжя мешкали разом до моменту припинення сімейних відносин, після чого ОСОБА_2 залишився проживати, а ОСОБА_5 стала проживати окремо.

Позивачка ОСОБА_5 зазначила, що її право власності на частку житла у квартирі АДРЕСА_1 відповідачем не визначалось, у зв'язку з чим вона доводила свої права через суд, та останній до цього часу чинить їй перешкоди в користуванні житлом, не впускає її в квартиру, не надає дублікат ключів від вхідних дверей, перешкоджає в допуску до житла разом з нею працівника БТІ для проведення технічного огляду квартири та виготовлення технічних документів на її ім'я.

Судом 1-ї інстанції відповідачці було відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог, яке було скасоване, й винесене нове рішення Апеляційного Суду Дніпропетровської області по справі № 22ц-24645/205 від 11.01.2011 року за відповідачкою було визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вказаного вище рішення суду апеляційної інстанції, яке оскаржувалось у касаційному порядку та було залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 листопада 2001 року, а відтак останнє набуло законної чинності з 11.01.2011 року а.с. 18-20.

Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 як співвласник житла повинна бути вселена до квартири АДРЕСА_1, при цьому необхідно зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною квартирою та надати дублікат ключів від вхідних дверей до неї.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог, встановив правовідносини, які не існують і не існували між сторонами не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, позивач не відмовилась від частини позовних вимог, тому суд не вийшов за межі позову.

Крім того, судом встановлено правильне найменування селищного пункту, в якому знаходиться спірна квартира та відповідно вказав його в своєму рішенні.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів обґрунтування своїх позовних вимог та доказів того, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні і реєстрації права власності, оскільки відповідачем по справі належним чином не спростовані посилання позивачки про те, що він здійснює перешкоди у користуванні і реєстрації права власності.

Крім того, факт того, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні і реєстрації права власності підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальної справи, в яких зазначено, що позивачка зверталась до дільничного інспектора з заявами про те, що вона не може потрапити до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до вимог ст.71 СК України, позивачці можливо лише присудження сплати грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна є безпідставними, оскільки, відповідно до вимог ч.1,2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідачем по справі не надано доказів тому, що спірна квартира є неподільною річчю, тому посилання на те, що позивачці можливо лише присудження сплати грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна є безпідставними.

Крім того, рішенням Апеляційного Суду Дніпропетровської області по справі № 22ц-24645/205 від 11.01.2011 року за відповідачкою було визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1. Вказане рішення суду залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 листопада 2001 року, а відтак набуло законної чинності з 11.01.2011 року і є допустимим доказом по справі, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачкою спричинення їй моральної шкоди, та про те, що витрати на оплату правової допомоги не повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача, оскільки питання, щодо відшкодування моральної шкоди в даному випадку врегульовано ст. 23 ч. 1, ч. 2 п. 2, ч. 3-5 ст. 1167 ч. 1 ЦК України, згідно яким особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, врахувавши душевні страждання позивачки, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Вірно встановив розмір моральної шкоди.

Щодо витрат на правову допомогу, то вони підлягають стягненню відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Витрати позивачки на правову допомогу підтверджені документально, а саме розрахунком № 09/2012 (а.с.32).

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення у справі в якості третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» необґрунтовані, оскільки судом при розгляді справи і ухваленні рішення не допущено умов ст. 35 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про суперечливість акту про виконані роботи БТІ, то судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно вказаного акту мала місце оплата виїзду спеціаліста БТІ за місцем домоволодіння, але оскільки технік не оглянув спірну квартиру, замовлення не виконано.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді