Справа № 1008/5773/12 Головуючий у І інстанції Жук М.В.
Провадження № 22-ц/780/1443/13 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
Категорія 29 22.02.2013
_______________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Баліну П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох процентів річних, інфляційних витрат та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 29 527 грн. заборгованості за договором позики, три проценти річних від суми боргу в розмірі 8 060 грн., 38 268 грн. 62 коп. інфляційних витрат, а також 25 000 грн. компенсації завданої йому моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 липня 2003 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу в борг 10 000 доларів США, які остання зобов'язалася повернути в строк до 13 серпня 2009 року. Оскільки у встановлений договором позики строк ОСОБА_2 гроші позивачу не повернула, останній звернувся до суду з позовом про їхнє стягнення і рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2006 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 50 785 грн. 70 коп. заборгованості за договором позики.

Остаточно вказане рішення суду відповідачем було виконано лише у лютому 2012 року.

Оскільки в борг відповідач у позивача брала грошові кошти в доларах США, а розраховувалась з ним у національній валюті України, за час проведення розрахунку курс гривні по відношенню до долара США значно збільшився, в зв»язку з чим позивач вважає, що відповідач остаточно з ним не розрахувалася, повернувши йому лише 6 359 доларів США із 10 000 взятих у борг. Таким чином залишок боргу становить 3 697 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 29 527 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про стягнення з неї грошової суми у розмірі 50 785 грн. 70 коп., відповідач зобов'язана відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України виплатити позивачу три проценти річних в розмірі 8 060 грн. та інфляційні витрати в розмірі 38 268 грн. 62 коп., а також заподіяну тривалим виконанням рішення моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8 043 грн. 87 коп. - три проценти річних, 38 239 грн. 78 коп. інфляційних витрат, 1 000 грн. витрат на правову допомогу та 462 грн. 83 коп. судового збору, а всього 47 764 грн. 48 коп. В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду змінити в частині розміру стягнутих грошових сум та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2782,35 грн. - три проценти річних; 9036,63 грн. - інфляційних витрат; 118,19 грн. судового збору. Крім того апелянт просила скасувати рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача 1000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2003 року позивач ОСОБА_3 позичив відповідачу ОСОБА_2 10 000 доларів США з умовою їх повернення 13 серпня 2003 року. В зв»язку з невиконанням відповідачем обов»язків по поверненню грошових коштів, позивач звернувся до суду з позовом про їхнє стягнення, і рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2006 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 50 785 грн. 70 коп. грошових коштів.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 8 лютого 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-802 від 25 квітня 2008 року, виданого Васильківським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу, закінчено в зв'язку з виконанням у повному обсягу згідно платіжних доручень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат на суму боргу відповідача перед позивачем, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають діючому законодавству, зокрема ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 трьох процентів річних та інфляційних витрат за зобов'язанням, що виникло після ухвалення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2006 року про стягнення боргу за договором позики.

Крім того сам апелянт в апеляційній скарзі проти стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат з відповідача не заперечував, не погоджуючись лише з їхнім розміром з підстав незастосування судом позовної давності до даних правовідносин.

Однак ці доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, натомість в матеріалах справи заява відповідача чи її представника про застосування позовної давності відсутня.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтоване стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат за надану правову допомогу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що адвокат Вовчук М.В є особою, що надає позивачу ОСОБА_3 правову допомогу, яка входить до складу судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України і може бути відшкодована в порядку, встановленому ст. 88 ЦПК України, однак відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України лише за умови постановлення судом за заявою особи, яка бере участь у справі, ухвали про допуск до участі в справі в якості особи, що надає правову допомогу. Натомість ухвала про допуск Вовчука М.В. до участі в справі в якості особи, що надає правову допомогу, відсутня, в зв"язку з чим вимога позивача про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 стосовно безпідставного стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу, обґрунтовані, в зв'язку з чим скарга підлягає частковому зад оволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1000 грн. витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :