Справа № 570/277/13- ц
Номер провадження 2/570/675/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н о)

17 грудня 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог ОСОБА_5) про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

У звязку з тим, що вони є спадкоємцями майна померлої 25 жовтня 2001 року матері ОСОБА_6, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, проживали в будинку, заяви в нотаріальну контору про відмову від спадщини не писали, тобто вчинили всі передбачені законом дії, що свідчать про прийняття спадщини, спадкове майно належить їм з моменту відкриття спадщини, їх сестра ОСОБА_5 спадщину не прийняла, тому з моменту смерті матері спадкове майно належить трьом особам, позивачам і відповідачу, але після їх звернення в січні 2013 року до нотконтори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, оскільки 31 серпня 2002 року та 23 грудня 2003 року на імя їх батька ОСОБА_4, відповідача у справі, видано свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини на все майно, вважаючи це незаконним, позивачі звернулися до суду з даним позовом і просять визнати за ними право на 1/3 частку спадщини (за кожним) та визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину, видані на імя їх батька.

Позивачі в судове засідання не зявилися. Вони подали суду заяви про те, що позовні вимоги підтримують, проти фактів викладених у позовній заяві не заперечують, просять позов задоволити у повному обсязі і розглянути справу у їх відсутності за участю їх представника ОСОБА_1

Представник позивачів ОСОБА_7 позов підтримав і суду пояснив, що позивачі є спадкоємцями після смерті матері і, на його думку, вони вчинили всі передбачена законом дії, що свідчать про прийняття ними спадщини. Вони проживали в будинку, фактично вступили в управління спадковим майном, підтримують будинок в належному стані, обробляють земельну ділянку. Син і батько проживають в будинку, а позивачка ОСОБА_3 платить за комунальні послуги (вносить частину коштів). Відповідач не спростовує цих фактів, його неявка до суду свідчить про те, що він фактично визнає позов. На даний час відповідач подарував будинок своїй дочці ОСОБА_5 Тому він, як представник позивачів, просить позов задоволити і визнати за позивачами право на спадщину (по 1/3 частині за кожним), визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину, видані на імя відповідача ОСОБА_4, а в подальшому позивачі будуть звертатися з іншими позовами до суду чи з заявами в нотконтору і встановлювати своє право власності на спадкове майно.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином і в установлений строк повідомлявся про слухання справи. Причину неявки він суду не повідомив і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд визнав його неявку до суду неповажною і приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Тобто суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання також не зявилася, хоча належним чином і в установлений строк повідомлялася про слухання справи. Причину неявки суду не повідомила і від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд вважає за можливе справу слухати у відсутності третьої особи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином померлої 25 жовтня 2001 року ОСОБА_6. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про його народження. Про те, що ОСОБА_6 померла вбачається із листа Рівненської райдержнотконтори № 36/02-14 від 28.01.2013 року. В матеріалах справи є також копія свідоцтва про народження ОСОБА_8, де її матірю вказана ОСОБА_6, але жодного доказу, що ОСОБА_8 змінила прізвище на "Ковальчук" немає. Із вище вказано листа Рівненської райдержнотконтори вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на майно ОСОБА_6, яка померла 25.10.2001 року видане на імя її чоловіка ОСОБА_4 (31.08.2002 року та 23.12.2003 року).

Крім того, відповідно до архівної довідки № 251 від 23.01.2013 року вбачається, що згідно погосподарської книги с.Шпанів за 2001-2005 рік є відомості про господарство ОСОБА_6, де зазначено склад її сімї: ОСОБА_6 - голова господарства, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_2 - син. Станом на 1 січня 2002 року та на 1 січня 2005 року склад сімї ОСОБА_4 - голова господарства, ОСОБА_4 - син. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи із заявлених вимог і наданих суду документів, суд вважає, що належних доказів, які б стверджували обставини, наведені в позовній заяві, суду не надано.

Дійсно ст.ст.525, 526 ЦК України 1963 року встановлюють час і місце відкриття спадщини. Згідно ст.529 цього ж Кодексу діти відносяться до спадкоємців першої черги. Стаття 548 ЦК України 1963 року встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. А стаття 549 цього ж Кодексу передбачає, які дії свідчать про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, а про це зазначено в позовній заяві і про це ствердив представник позивачів в суді, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 заяви в нотконтору про прийняття спадщини не подавали. Як пояснив представник позивачів, останні фактично вступили в управління спадковим майном, так як ОСОБА_2 проживає в будинку, а ОСОБА_3 вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини, вона сплачує за комунальні послуги, встановила пластикові вікна в будинку.

Ці доводи представника позивача не підтверджені відповідними доказами. Якщо в паспорті ОСОБА_2 зазначено місце реєстрації вул.Центральна, 8 в с.Шпанів Рівненського району, то це лише підтверджує його факт реєстрації за цією адресою. Доказів того, що позивач проживав в цьому будинку разом з матірю на день її смерті суду надано не було. Позивачка ОСОБА_3 навіть не надала копії свідоцтва про одруження, щоб підтвердити факт зміни нею прізвища і відповідно факт родинних стосунків з померлою матірю. В її паспорті стоїть відмітка про те, що вона з 13.10.1997 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводів представника позивача про те, що ОСОБА_3 фактично вступила у володіння і управління спадковим майном, суд не може взяти до уваги, оскільки це не підтверджено жодним доказом. Наданих в судове засідання квитанцій про оплату комунальних послуг суд не може врахувати, так як у всіх квитанціях платниками є або відповідач ОСОБА_4, або його померла дружина ОСОБА_6 Купівля ОСОБА_3 пластикових вікон ще не підтверджує їх встановлення у спадковому будинку.

В своєму позові позивачі і в суді їх представник стверджують, що позивачі від спадщини не відмовлялися. Стаття 553 ЦК України 1963 року встановлювала, що спадкоємці можуть відмовитися від спадщини. Із змісту цієї статті випливає, що в цьому разі спадкоємці мали подати відповідну заяву. А частина 2 цієї статті встановлює, що вважається таким, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодних з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд неодноразово пропонував представнику позивачів ОСОБА_1 подати необхідні для суду документи, які б могли бути доказами у справі, але він цього з якихось причин не робив. Факт того, що позивачі не відмовилися від спадщини могло бути підтверджено спадковою справою. Суд витребовував із Рівненської райдержнотконтори копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_6. Але після того, як до суду надійшла відповідь з нотконтори, що ця спадкова справа знаходиться в Рівненському обласному нотаріальному архіві, суд виніс на обговорення питання про доцільність витребування цієї справи з нотаріального архіву і представник позивачів категорично проти цього заперечив, вказав, що це лише затягне розгляд справи, яка і так тривалий час знаходиться в провадженні суду, а суду надано всі необхідні докази для вирішення справи.

Суд, виходячи із принципу змагальності сторін, не може заставити сторону надати суду певні докази, адже відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На думку суду, є неправильним посилання в позові на норми ЦК України 2004 року при обгрунтуванні позовної вимоги про визнання недійсними і скасування свідоцтв про право на спадщину, адже ці свідоцтва видавалися ще в 2002 і 2003 роках, ще до прийняття нового Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачі у справі і їх представник ОСОБА_1 не надали суду належних доказів на обгрунтування і доведення своїх позовних вимог. Тому позов є недоведеним і до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.3, 11, 57, 59, 60, 213-215, 224-228, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 529, 548, 549, 553, 561, 562 ЦК України 1963 року, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог ОСОБА_5) про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно - відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.