Справа № 0516/6997/2012
Провадження № 2/229/42/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з учасю представника

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що в його власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА № 876976 від 14.07.2010року знаходився автомобіль "БМВ Х5", 2007року випуску, об"єм двигуна 4800куб см, номер шасі 5UXFT83517LZ43166, реєстраційний номер АН 4904НС.

Він вирішив продати автомобіль. Качарян познайомив його з відповідачами, які багато років проживають разом за однією адресою в цивільному шлюбі, ведуть спільне господарство, мають спільних дітей, які нібито мали намір придбати вказаний автомобіль.

Качарян винен був йому гроші, а відповідачі винні були гроші Качаряну, між ними була укладена усна угода про те, що він передасть відповідачам зазначений автомобіль, документи на нього, а відповідачі через Качаряна сплатять йому за нього 370 000грн до 01 листопада 2012року.

Після вказаної домовленності він передав їм автомобіль разом з ключами, відповідними документами.

В жовтні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до нього з проханням надати їм довіреність на право керувати та розпоряджатися автомобілем, пояснюючи це тим, що після зняття автомобіля з реєстрації вони перереєструють його на себе та сплатять гроші за нього.

26 жовтня 2012року він надав таку довіреність, яка нотаріально посвідчена та зареєстрована в реєстрі за №4921.

Станом на 01 листопада 2012р відповідачі гроші за автомобіль йому не передали, пояснюючи це тим, що не встигли оформити угоду.

Не дочекавшись грошей, 08 листопада 2012року він припинив дію виданої ним довіреності.

Дізнався, що його автомобіль був знятий відповідачами з реєстрації 30 жовтня поточного року, та в той же день проданий через ТОВ "Автолідер - 2010", при цьому ОСОБА_5 виступив як покупець, а дубова О.В. - як власник .

Продаж була здійснена на підставі довідки - рахунку за 275455,25грн , але цих грошей повернуто йому не було.

Вважає, що цей договір є недійсним, фіктивним, спрямованим на порушення його прав, а тому нікчемним, бо укладений без наміру створити дійсні юридичні наслідки, а лише з метою збереження у себе спірного автомобіля.

Посилаючись на статті 228,234,321, 387 ЦК України просив суд визнати нікчемним договір купівлі продажу від 30 жовтня 2012року між ТОВ "Автолідер - 2010" та ОСОБА_6 автомобілю "БМВ Х5"; витребувати у відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 належний йому автомобіль "БМВ Х5" та передати його йому.

До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, та просить з підстав викладених в позові визнати договір купівлі - продажу автомобіля від 30.10.2012року між ТОВ "Автолідер" та ОСОБА_6 недійсним, а не никчемним та витребувати у відповідачів та повернути йому автомобіль (а.с.48).

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені вимоги. Вважає, що договір купівлі продажу автомобіля був фіктивним, оскільки фактично ніяких грошей ОСОБА_4 від Гаврилов не отримала, і мета цього договору була утримати у себе автомобіль і не повернути за нього гроші ОСОБА_3. Просить позов задовольнити.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно ОСОБА_3 була видана 26 жовтня 2012року довіреність на ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , кожен з яких має право діяти окремо один від одного, на право керування автомобілем, а при необхідності зняти з обліку в органах державтоінспекції та розпорядитися за ціну та на умовах за їх розсудом автомобілем.

Відповідно до цієї довіреності ОСОБА_4 розпорядилася автомобілем, продала його через ТОВ "Автолідер" Гаврилову за 275455грн, гроші за договором отримала.

За автомобіль ОСОБА_3 отримав гроші раніше ніж видав довіреність на керування та розпорядження автомобілем. Умовою видачі довіреності і був той факт, що він спочатку отримує гроші за автомобіль, а потім видає довіреність. Письмових доказів передачи грошей ОСОБА_3 у відповідачів немає.

Вважає, що підстав для визнання договору недійсним ні за якою із названих позивачем статтями 228,234,321 ЦК немає.

Угода відбулася,автомобіль на виконання правочину - договору купівлі продажу був переданий. Такий договір не може вважатися фіктивним, і визнаватися недійсним. Як що позивач вважає, що з ним не розрахувалися за автомобіль, то винен ставити вимогу про стягнення коштів, отриманих від продажу автомобіля.

Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач, будучи власником автомобіля марки "БМВ Х5" ,2007року випуску № АН 4904НС, видав довіреність 26 жовтня 2012року на ім"я відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, якою уповноважив їх, кожен з яких має правом діяти окремо один від одного, експлуатувати з правом керування, а при необхідності зняти з обліку в органах Державтоінспекції та розпорядитися за ціну та на умовах за їх розсудом, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САА 876976, виданого 14.07.2010р ВРЕР м.Краматорська, автомобілем марки "БМВ Х5" № АН 4904НС (а.с.4-5).

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 30 жовтня 2012року, який укладено між ТОВ "Автолідер 2010" та ОСОБА_5, ТОВ зобов"язується передати у власність ОСОБА_5 автомобіль "БМВ Х5" № АН 4904НС . Автомобіль перебував на обліку в Краматорському ВРЕР з 14.07.10р і був зняти з обліку для продажу 30 жовтня 2012року з видачею транзитних номерів та прийнятий ТОВ "Автолідер 2010" за договором комісії від ОСОБА_4 (довіреність від 26 жовтня 2012року). ОСОБА_5 зобов"язується прийняти та оплатити вартість переданого автомобіля в сумі 275 455,25грн, які винен сплатити власнику автомобіля протягом 1 дня з моменту оформлення договору (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору від 30 жовтня 2012року автомобіль був знятий з реєстраційного обліку та переданий Гаврилову, що визнається сторонами в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 листопада 2012року позивач припинив дію виданої довіренсоті від 26 жовтня 2012року (а.с.6).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони , укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно.

Представник позивача в судовому засіданні стверджує, що договір був укладений без наміру створити дійсні юридичні наслідки, а лише з метою збереження в себе спірного автомобіля.

Відповідно до п. 24 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Доказів, які б підтверджували, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, позивачем суду не надано. Більш того позивачем визнається , що фактично автомобіль був переданий на виконання договору купівлі - продажу Гаврилову, що не дозволяє кваліфікувати правочин як фіктивний.

Як на підставу позову , позивач посилається на ст. 228 ЦК України, якою встановлюються правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторі.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів, що сторонами правочину порушено публічний порядок.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

В судовому засідання не доведено, що правочин від 30 жовтня 2012року був укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання договору купівлі продажу від 30 жовтня 2012року недійсним і відповідно відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання спірного договору недійсним.

Позивач також просить витребувати у відповідачів автомобіль та передати йому, посилаючись на ст. 387 ЦК України, якою передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Але в судовому засіданні встановлено, що позивач особисто надав довіреність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо керування та розпорядження спірним автомобілем. На момент укладання договору від 30 жовтня 2012року довіреність діяла. ОСОБА_4 діяла в межах цієї довіреності. Підстав для визнання правочину недійсним судом не встановлено. Тому не можна вважати, що відповідачі незаконно та без відповідної правової підстави заволоділи автомобілем.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,61,209,212-215,223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Л. Панова