Провадження № 2/161/3668/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

25 грудня 2013 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді Олексюка
А.В.

при секретарі - Шумиводі О.І.

з участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4, третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача - Соркопуда М.О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя
особа на стороні відповідачів без
самостійних вимог щодо предмету спору -
приватний нотаріус ОСОБА_8, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідачів Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інтервойс» про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу житлового
приміщення та витребування квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулись в суд
з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу житлового приміщення.

Позивачі свої вимоги обґрунтовують
тим, що за спільні кошти у 2000 році
придбали у житлово-будівельному
кооперативі двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

З 2001 року по 26.06.2004 року позивачі
перебували за межами України,
працювали нелегально у Португалії.
Після повернення додому дізнались, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 29.04.2003 року їхня квартира була
відчужена ОСОБА_6

17.07.2004 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_6 дану квартиру
відчужив ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу від
15.09.2004 року власником квартири АДРЕСА_1
являється ОСОБА_4

Позивачі вказують, що договір
купівлі-продажу квартири від 29.04.2003
року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
підписаний не ОСОБА_2, а іншою особою, на
час його укладення вона перебувала за
кордоном, на його укладення не
уповноважувала інших осіб.

Крім того, позивачі вказують, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя, на укладення договору
купівлі-продажу від 29.04.2003 року ОСОБА_1
згоди не давав.

Разом з тим, даний договір посвідчений
без згоди органу опіки та піклування,
не зважаючи на те, що у квартирі
зареєстрований їхній неповнолітній
син ОСОБА_1

У зв'язку з порушенням кримінальної
справи, 16.07.2004 року старшим
оперуповноваженим УБОЗ УМВС України у
Волинській області Мазарчук В.С.
винесено постанову про накладення
арешту на спірну квартиру.

Проте, договори купівлі-продажу від
17.07.2004 року та від 15.09.2004 року укладались
під час перебування спірної квартири
під арештом.

Просять суд визнати недійсними
договори купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладені 29.04.2003 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_6, 17.07.2004 року між ОСОБА_9 та
ОСОБА_7, 15.09.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Ухвалою суду від 24.11.2006 року залучено до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
нотаріуса ОСОБА_8

16.10.2013 року ухвалою суду залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інтервойс».

В ході судового розгляду позивачі
збільшили позовні вимоги, просили суд
визнати недійсними договори
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладені: 29 квітня 2003 року, між ОСОБА_2
та ОСОБА_6, 17 липня 2004 року, між ОСОБА_6
від імені якого діяла ОСОБА_9, та
ОСОБА_7, 15 вересня 2004 року, між ОСОБА_7
та ОСОБА_4, а також витребувати
квартиру АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_4

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представник - ОСОБА_3 в судовому
засіданні підтримали збільшені
позовні вимоги, в решті вимог позовну
заяву підтримали з підстав в ній
зазначених. Просили суд позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позову. Просили суд
відмовити в задоволенні позову за
безпідставністю вимог.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтервойс» -
Соркопуд М.О. в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_7 та третя особа на
стороні відповідачів без самостійних
вимог щодо предмету спору - приватний
нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явились, проте належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи. Про причини неявки суд не
повідомили.

Суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності осіб, які не
з'явились за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши пояснення осіб,
які беруть участь у справі, дослідивши
та оцінивши представлені по справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов безпідставний та не
підлягає до задоволення.

Ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України
передбачено право кожної особи на
захист цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
у спосіб визначений законом.

З свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, виданого
виконавчим комітетом Луцької міської
ради 04.03.2003 року, квартира АДРЕСА_1
належала ОСОБА_2 (т.1 а.с. 5).

Судом встановлено, що в 2000 році
позивачі поселились в квартирі
АДРЕСА_1, яка була передана ОСОБА_10 в
погашення боргів, які він мав перед
позивачкою ОСОБА_2, її матір'ю ОСОБА_11 та
її сестрою ОСОБА_12

В 2001 році позивачі виїхали працювати за
кордон, залишивши ключі від квартири,
свої паспорти матері ОСОБА_11, довіривши
їй та сестрі ОСОБА_12 наглядати за
квартирою.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від імені ОСОБА_2 і за
її дорученням в березні 2003 року вчинили
ряд дій щодо приватизації квартири та
оформлення права власності спірної
квартири на позивача.

Посилання позивача ОСОБА_2, що вона не
уповноважувала своїх родичів
розпоряджатись її майном, в тому числі
і щодо приватизації квартири та
оформлення права власності
спростовуються її заявою прокурору від
8.07.2004 року, в якій вона власноручно
зазначила, що залишила письмове
доручення своїм родичам щодо
приватизації квартири (а.с. 1-3
кримінальної справи №11-1710-04).

З пояснень свідка ОСОБА_12 вбачається,
що саме ОСОБА_2 проявила ініціативу в
продажі квартири, з її згоди та відома
продана квартира. Частина коштів,
отриманих від продажу квартири
покладена на депозитний рахунок
позивачки в КБ «Західінкомбанк» (а.с.
107-108).

В позовній заяві позивачі зазначали, що
після повернення в Україну у 2004 році їм
стало відомо про відчуження квартири
(а.с. 2-4 т.1).

В судовому засіданні 11.01.2007 року
позивач ОСОБА_2 пояснила, що сестра
повідомила їм під час перебування за
кордоном, що хоче продати квартиру,
вона їй не дозволила (а.с. 91-92 т.1).

Однак в поясненнях ОСОБА_2 від 29.07.2004
року зазначено «мені телефонувала
сестра, яка повідомила, що квартира
продається і, що з покупцями
домовились». В поясненнях не зазначено,
що вона заборонила сестрі відчужувати
квартиру.

В поясненнях від 20.07.2004 року ОСОБА_11
вказувала, що «ОСОБА_12 повідомила, що
вона телефонувала до ОСОБА_2 з якою
домовились про продаж квартири».

Зі змісту листа, який був долучений
позивачкою до справи вбачається, що
квартира була продана зі згоди ОСОБА_2 і
конфлікт між сестрами виник на грунті
неузгодженості щодо поділу коштів,
отриманих від продажу. Також в листі
ОСОБА_12 повідомила, що 7500 дол. США,
належні позивачці від продажу
квартири, буде покладено на її рахунок
(а.с. 123-126).

Про те, що частина грошових коштів в
сумі 7500 дол. США, як плата за відчужену
квартиру отримана позивачкою,
підтверджується довідкою руху коштів
на депозитному рахунку ОСОБА_2,
відкритому 22.08.2003 року її родичами в КБ
«Західінкомбанк» від її імені,
відповідно до якої 29.12.2003 року на
рахунок внесено 7500 дол. США (т.1 а.с. 309-310).

Доводи позивача, що ці кошти є грошові
перекази сестрам жодними доказами не
підтверджені, окрім того
спростовуються поясненнями свідків
ОСОБА_12 та ОСОБА_13, листом.

В звязку з тим, що обставини, які
викладені в постанові про порушення
кримінальної справи по факту продажу
квартири невстановленою особою не
відповідають матеріалам кримінальної
справи, з якої вбачається, що спірна
квартира продана сестрою позивачки
ОСОБА_12, слідство по справі з вересня 2006
року зупинено, справа відносно особи не
порушена, тому суд вважає, що постанова
від 02.08.2004 року не є незаперечним та
достатнім доказом в підтвердженні
зазначених в ній обставин.

Отже, дослідженими в даній справі
доказами встановлено, що ОСОБА_2
довірила своїм родичам без належно
оформленого доручення розпоряджатись
квартирою АДРЕСА_1 і квартира була
відчужена сестрою ОСОБА_12 та матірю
ОСОБА_11 з її волі та бажання.

Стаття 145 ЦК ( в редакції 1963 року)
передбачає, що майно за плату придбане
у особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
повинен був знати (добросовісний
набувач), то власник вправі витребувати
це майно від набувача лише в разі, коли
майно загублене власником або особою,
якій майно було передане власником у
володіння, або викрадено у того чи
іншого, або вибуло з їх володіння іншим
шляхом поза їх волею.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 29 квітня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Луцького нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_8 спірна
квартира відчужена ОСОБА_6 (т.1 а.с. 7).

Таким чином, ОСОБА_6 був добросовісним
набувачем майна. Він не знав і не
повинен був знати, що власники квартири
не виявляли добровільної волі на її
відчуження. Майно він придбав на
законних підставах.

А оскільки квартира, яку позивачі
передали своїм родичам у володіння не
вибула з їх володіння з підстав,
зазначених у ст.145 ЦК ( в редакції 1963
року), а саме поза їх волею, то суд
приходить до висновку про відмову в
позові про визнання договору
купівлі-продажу квартири від 29.04.2003
року недійсним в зв'язку з тим, що
перший покупець є добросовісним.

17.07.2004 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_6 дану квартиру
відчужив ОСОБА_7 (т.1 а.с. 8, 9).

Згідно договору купівлі-продажу від
15.09.2004 року квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7
відчужила ОСОБА_4 (т.1 а.с. 10, 11).

Так як, ОСОБА_6 та наступні покупці
ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є добросовісними
набувачами, а тому в зв'язку з тим, що
відсутні підстави передбачені законом
для витребування майна у
добросовісного набувача, підстав для
визнання договорів купівлі-продажу від
17 липня 2004 року та 15 вересня 2004 року
недійсними також немає.

Крім того, на думку суду, за таких
обставин, коли майно не може бути
витребувано у добросовісного набувача,
позивачі не позбавлені права
звернутись відповідно до ст. 440 ЦК
України з позовом до особи, яка
відчужила це майно за першим договором
купівлі-продажу від 29.04.2003 року, не
маючи права на його відчуження, про
стягнення дійсної вартості проданого
майна, а саме квартири, що належала їм.

Не є також підставою для визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, той факт, що старшим
оперуповноваженим УБОЗу було винесено
ухвалу про накладення заборони
відчуження спірної квартири, оскільки,
як вбачається з матеріалів справи, дана
ухвала не була вчасно направлена на
виконання.

Покликання позивача ОСОБА_1 на ту
обставину, що квартира АДРЕСА_1
належала позивачам, як подружжю, на
праві спільної сумісної власності, а
отже при її відчуженні була потрібна
також його згода на продаж квартири, не
заслуговує на увагу, так як в ході
судового розгляду, а саме 11.01.2007 року (т.
1 а.с. 94) позивач ОСОБА_1 пояснив, що його
кошти у придбаній квартирі відсутні.
Крім того дані пояснення позивача
ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в
ході судового розгляду на підставі
показань свідків -його батьків ОСОБА_14
та ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 145, 146, 148) та свідка
ОСОБА_11

Також суд не вбачає порушення діючого
законодавства за відсутності згоди
органу опіки і піклування, оскільки
законодавством така вимога на час
відчуження спірного житла була
відсутня. Покликання позивачів на цю
обставину є безпідставною.

Як убачається з оглянутих в судовому
засіданні матеріалів
інвентаризаційної справи на об'єкт
нерухомого майна № 42/100 по АДРЕСА_1
оспорювана квартира на законних
підставах реконструйована у
приміщення аптеки, у зв'язку із чим, її
загальна площа збільшилась більше ніж
у два рази з 49, 4 кв.м. до 136, 9 кв.м. та
належить на праві власності Товариству
з обмеженою відповідальністю
«Інтервойс».

Враховуючи, що предметом
віндикаційного позову виступає вимога
власника, який не володіє майном до
особи, яка незаконно заволоділа цим
майном про повернення індивідуально
визначеного майна із чужого
незаконного володіння, тому не може
бути витребувана річ у випадку, коли
незаконний володілець настільки її
змінив, що вона по суті перетворилась
на зовсім іншу річ, тобто коли відсутня
індивідуально визначена річ, яка
належала власнику.

Враховуючи істотні зміни квартири, що
пов'язані із її реконструкцією та
переведенням у нежитловий фонд, вона не
може бути витребувана із чужого
незаконного володіння.

Однак, за таких обставин, коли майно не
може бути витребувано у добросовісного
набувача, позивачі не позбавлені права
звернутись відповідно до ст. 440 ЦК
України з позовом до особи, яка
відчужила це майно за першим договором
купівлі-продажу від 29.04.2003 року, не
маючи права на його відчуження, про
стягнення дійсної вартості проданого
майна, а саме квартири, що належала їм.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 130, 213-215, 218
ЦПК України, ст. ст. 145 ЦК України (в ред.
1963 року), суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа на
стороні відповідачів без самостійних
вимог щодо предмету спору - приватний
нотаріус ОСОБА_8, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідачів Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтервойс» про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу житлового приміщення
та витребування квартири - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в користь
держави 557 (п'ятсот п'ятдесят сім)
гривень 24 копійки судового збору по 278
(двісті сімдесят вісім) гривень 62
копійки з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
А.В.Олексюк