Справа № 1328/2-3052/11 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/95/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса В.Я., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2011 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Львівське міське комунальне підприємство Львівводоканал звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 2 100,63 грн. Обґрунтовуючи позовні вимог зазначає, що відповідачка зареєстрована у кв. № 1а по вул. Шевченка, 66 в м. Львові та користується послугами ЛМКП Львівводоканал, а тому згідно з чинного законодавства зобовязана своєчасно вносити плату за комунальні послуги у встановлений термін. Оскільки вона у добровільному порядку не здійснює оплату за послуги водопостачання та водовідведення та допустила заборгованість яка складає 2 100,63 грн., тому вимушене звернутись до суду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал - 2 100 (дві тисячі сто) гривень 63 коп. та втрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 ( тридцять) грн., а також в дохід держави 51 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка з ним не погоджується. Вважає, що судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Без жодних мотивувань відхилено її доводи про відсутність договору між сторонами, всупереч положень ЗУ Про житлово-комунальні послуги не доведено тарифів на вказані послуги, які неодноразово збільшувались. Позивачем не доведено її вини в порушенні зобовязань по оплаті послуг.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони повідомлені належним чином (а.с. 57, 59) в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідачка по справі проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 а в м. Львові та допустила заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, що підтверджується представленими суду розрахунками.

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Обовязку, передбаченого ст. 68 ЖК України наймач не виконує, а тому допустила заборгованість, яка становить 2100,63 грн. Позивачем направлялась відповідачці претензія-розрахунок з вимогою погасити заборгованість, однак вона таку не погасила.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що термін позовної давності позивачем не пропущено, оскільки такі послуги надавались відповідачу постійно та відповідачка не відмовлялася від користування ними, тому між сторонами склались триваючі правовідносини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що між нею та позивачем відсутній договір про надання зазначених послуг, позивач не довів до неї тарифів на вказані послуги, спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачка ОСОБА_2 має відкритий особовий рахунок № 8623718, за яким здійснюються нарахування підприємством за спожиті послуги.

Статтею 1 Закону України Про питну воду та питне водопостачання передбачено, що споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про питну воду та питне водопостачання держава гарантує захист прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом забезпечення кожної людини питною водою нормативної якості в межах науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання залежно від району та умов проживання.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному правлінні яких перебуває житловий фонд і до обовязків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; обєднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово - будівельними кооперативами та іншими обєднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів, власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Тобто цим Законом установлено виключний перелік споживачів, з якими підприємства питного водопостачання укладають договори на надання послуг з питного водопостачання.

У пункті 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги зазначено, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.

Отже, посилання відповідачки на відсутність договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення з вини позивача є необґрунтованими, оскільки вона сама не виконала покладених на неї Законом обовязків.

Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тобто, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Відповідачка з такими претензіями, скаргами, заявами до позивача не зверталась, суду таких доказів не подала.

Крім того, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом

Так, Львівське міське комунальне підприємство Львівводоканал створене з метою надання послуг з питного водопостачання споживачам м. Львова та відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання не укладає договори особисто з фізичними особами, проте здійснює забезпечення громадян послугами з питного водопостачання.

Згідно ч. 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про питну воду та питне водопостачання підприємства питного водопостачання мають право, зокрема, розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам тарифи на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з їх обґрунтуванням.

Згідно ст. 13 Закону України Про питну воду та питне водопостачання до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води та питного водопостачання належать, зокрема, визначення рівня та якості послуг з питного водопостачання та водовідведення і встановлення тарифів на ці послуги.

Відповідно до п. 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 1 липня 1994 року, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Стаття 22 Закону України Про питну воду та питне водопостачання передбачає, що споживачі питної води зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до пункту 5.27. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року, в окремих випадках (сезонне водоспоживання, незначні витрати води, недоцільність встановлення засобів обліку, їх відсутність тощо) розрахунок витрат води споживачами, які не мають засобів обліку, за узгодженням з виробником виконується згідно з нормами водоспоживання, затвердженими місцевими органами виконавчої влади, - за кількістю календарних днів, протягом яких проводилося водопостачання цих споживачів.

Згідно з пунктом 3.14. цих Правил у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради - № 1017 від 23 листопада 2007 року, № 667 від 27.06.2008 року, № 1432 від 29.12.2008 року, № 102 від 28.01.2011 року встановлені тарифи на послуги водопостачання та водовідведення для населення за період з 01.01.1997 року по даний час.

Вказані рішення виконкому Львівської міської ради були належним чином оприлюднені та у встановленому законом порядку відповідачкою не оскаржувались.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та правильність рішення суду не спростовують.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_3