Справа № 362/2009/13-ц
Провадження № 2/362/1269/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2013 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа ОСОБА_1, про визнання незаконним та скасування рішення Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 265-8-V від 29.03.07 в частині безкоштовної передачі у приватну власність третій особі земельної ділянки загальною площею 0,42 га, з них 0,25 га для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул.. Васильківській, 17, в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Васильківською міжрайонною прокуратурою перевірено законність відведення земельних ділянок у ході якої встановлено, що 29.03.07 року п. 3 рішення Великосолтанівської сільської ради № 265-8-V третій особі передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку по вул. Васильківська, 17, в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області, що, за Додатком до Рішення Київської обласної ради № 045-04-XXIV від 24.10.02 «Про нововиявлені території та обєкти природно-заповідного фонду місцевого значення Київської області», фактично розташована на території «Омелькової гори», яка оголошена ботанічною памяткою природи місцевого значення та має загальну площу 3,0 га.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, де зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не зявились. Причини неявки суду не повідомили, заяв не надіслали.

У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до положень ст. 44 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до земель природно-заповідного фонду включалися природні території та обєкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, памятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені обєкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-памятки садово-паркового мистецтва).

У відповідності до преамбули та ст. 27 Закону України «Про природно-заповідний фонд», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, памятками природи оголошувалися окремі унікальні природні утворення, що мали особливе природоохоронне, наукове, естетичне, пізнавальне і культурне значення, з метою збереження їх у природному стані, та які на сьогоднішній день охороняються як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Оголошення памяток природи провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних обєктів у їх власників або користувачів.

Згідно ч. 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, заказники, памятки природи, заповідні урочища, парки-памятки садово-паркового мистецтва й інші території та обєкти природно-заповідного фонду, які створювалися без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передавалися під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобовязання.

Так, Великосолтанівська сільська рада згідно з охоронним зобовязанням, зареєстрованим у Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області за № ППБМ 41-563 від 26.10.02, є землекористувачем ботанічної памятки природи місцевого значення «Омелькова гора» та забезпечує додержання вимог заповідного режиму на даній території.

Положенням ст. 28 Закону України «Про природно-заповідний фонд» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що на території памяток природи заборонялася будь-яка діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних обєктів, оголошених памятками природи, брали на себе зобовязання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Забезпечення заповідного режиму згідно зі ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд» повинно було здійснюватися шляхом науково обґрунтованого нормування впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище та додержання вимог щодо охорони територій та обєктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності.

Згідно інформації Управління Держземагенства у Васильківському районі № 687/01-1 від 12.02.13 на ботанічну памятку природи місцевого значення «Омелькова гора» загальною площею 3,0 га накладається частина земельної ділянки відповідача (кадастровий номер :01:029:0085), що підтверджується викопіюванням з картографічного матеріалу.

Разом з тим, відповідно до п. в ч. 3 ст. 83 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до земель комунальної власності, які не могли передаватись у приватну власність, належали землі під обєктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Окрім того, положеннями ч.ч. 6, 7, 8 ст. 118 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подавали заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначалися бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядала заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надавала дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розроблявся за замовленням громадян організаціями, які мали відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлювалися угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджувався з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подавався на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Згідно п. в, ч. 1 ст. 186 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджувалися органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надавали і вилучали земельні ділянки.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядала проект відведення та приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Всупереч наведеному, Великосолтанівська сільська рада дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки не надавала, відповідно проект відведення не розроблявся та у встановленому законом порядку не погоджувався сільською радою.

Між тим, положеннями ч. 1 ст. 150 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначалося, що землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо цінних земель. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускалося, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті, що містить виключний перелік підстав і до яких передання ділянок громадянам не включено.

Згідно із п. б ч. 1 ст. 12 ЗК України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд» передбачалося, що у разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, памятки природи, заповідні урочища, парки-памятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобовязані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобовязання.

Однак, Великосолтанівською сільською радою перереєстрація охоронного зобовязання, зареєстрованого у Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області за № ППБМ 41-563 від 26.10.02, не здійснювалася, а також рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки ботанічної памятки природи «Омелькова гора» із категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення не приймалось.

Таким чином, наявність порушення порядку зміни цільового призначення земель тягне за собою наслідки передбачені ст. 21 ЗК України, а саме визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»)

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від оплати судових витрат, то згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 78, 81, 116, 118, 125 та 126 ЗК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 81, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовом заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати рішення Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 265-8-V від 29.03.07 в частині безкоштовної передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,42 га, з них 0,25 га для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по вул. Васильківській, 17, в с. Велика Солтанівка Васильківського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

Рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача поданою до Васильківського міськрайонного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.