У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Нагорняка В.А.,
Фаловської І.М.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про збільшення розміру
відшкодування, за касаційною скаргою
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 24
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 11 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» (далі - ДП
«Придніпровська залізниця») про
збільшення розміру відшкодування.

Позивачка посилалась на те, що
рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 29 жовтня 1997 року було
стягнуто з відповідача (на той час
Дніпропетровське державне
підприємство по перевезенню вантажів
та пасажирів) на її користь щомісячні
платежі з 01 жовтня 1997 року безстроково
у розмірі 215 грн 18 коп. на відшкодування
шкоди, завданої здоров'ю внаслідок
пожежі, що сталась 05 липня 1993 року на
залізничному вокзалі м.
Дніпропетровська.

Рішенням МСЕК вона безстроково
визнана інвалідом третьої групи з
27 вересня 1996 року. Відповідно до ч. 1 ст.
1208 ЦК України у зв'язку із значним
підвищенням вартості життя позивачка
просила провести індексацію
встановленого рішенням суду у 1997 році
розміру відшкодування.

Посилаючись на висновки
судово-бухгалтерської експертизи,
просила стягнути з відповідача на її
користь на відшкодування завданої її
здоров'ю шкоди щомісячно 2 705 грн 04 коп.,
починаючи з 01 березня 2013 року
безстроково, а також стягнути на її
користь суму недоплати за період з 01
січня 2009 року по 01 березня 2013 року у
розмірі 103 301 грн 12 коп.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 11 вересня 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_3 на відшкодування завданої її
здоров'ю шкоди щомісячно 2 705 грн 04 коп.,
починаючи з 01 березня 2013 року
безстроково. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_3 на відшкодування завданої її
здоров'ю шкоди суму недоплати за період
з 01 січня 2009 року по 01 березня 2013 року у
розмірі 103 301 грн 12 коп. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
ОСОБА_3 судові витрати за проведення
судово-бухгалтерської експертизи в
сумі 2942 грн 40 коп. Стягнуто з ДП
«Придніпровська залізниця» на користь
держави судові витрати зі сплати
судового збору у розмірі 1033 грн 01 коп.

У касаційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця»,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
зазначеним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням
Центрально-Міського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 29
жовтня 1997 року з 01 жовтня 1997 року
безстроково з відповідача (на той час -
Дніпропетровське державне
підприємство по перевезенню вантажів
та пасажирів) на користь ОСОБА_3
утримано щомісячні платежі в сумі 215
грн 18 коп. на відшкодування шкоди,
завданої її здоров'ю внаслідок пожежі,
що сталась 05 липня 1993 року на
залізничному вокзалі м.
Дніпропетровська.

Рішенням МСЕК з 27 вересня 1996 року
вона безстроково визнана інвалідом
третьої групи. Висновком
судово-медичної експертизи від 13
листопада 1996 року № 390 встановлено
причинний зв'язок втрати здоров'я
позивачки з наслідками отруєння при
пожежі 1993 року та їй встановлено 60 %
втрати професійної працездатності
безстроково.

Згідно з висновком
судово-бухгалтерської експертизи №
2569/25-2727/24 від 12 грудня 2012 року розмір
недонарахованих сум шкоди позивачки, з
урахуванням наданих підприємством, на
якому працювала позивачка, даних щодо
коефіцієнтів зростання тарифних
ставок (посадових окладів) і
коефіцієнтів росту зарплати,
установлених Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві, становить, за період з
січня 2009 року по червень 2012 року, у сумі
80 892 грн 38 коп. Розмір щомісячної суми
відшкодування шкоди становить 2705
грн 04 коп. та має змінюватись у зв'язку з
коефіцієнтами зростання зарплати, які
застосовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Сума відшкодування шкоди, завданої
ОСОБА_3, з урахуванням росту
мінімальної зарплати за період з січня
2009 року по червень 2012 року становить 156
280 грн 02 коп. Розмір щомісячної суми
відшкодування шкоди з урахуванням 60 %
втрати працездатності становить 4 940
грн 47 коп. та має змінюватись з
урахуванням зростання мінімальної
зарплати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що іншим рішенням суду на користь
ОСОБА_3 з підприємства, з вини якого її
здоров'ю була завдана шкода, було
стягнуто безстроково в рахунок
відшкодування шкоди щомісячні платежі
в розмірі 215 грн 18 коп., починаючи з 01
жовтня 1997 року, та відповідно до ст. 1208
ЦК України позивач, з огляду на
підвищення вартості життя, має право на
збільшення розміру відшкодування
шкоди, яка підлягає індексації,
Враховуючи висновок
судово-бухгалтерської експертизи, суд
визначив розмір щомісячного
відшкодування та розмір недоплат, які
стягнув з підприємства в межах
позовних вимог.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1208 ЦК України за
заявою потерпілого у разі підвищення
вартості життя розмір відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю,
підлягає індексації на підставі
рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за
заявою потерпілого у разі збільшення
розміру мінімальної заробітної плати
розмір відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, підлягає відповідному
збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином законом передбачене
право потерпілого на перерахунок
раніше визначеного розміру
відшкодування йому шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я.

У контексті зазначеної норми під
поняттям «мінімальна заробітна плата»
слід розуміти законодавчо
встановлений розмір заробітної плати
за просту, некваліфіковану роботу,
нижче якого не може проводитися оплата
за виконану працівником місячну,
погодинну норму праці, обсяг робіт (ст. 1
Закону України «Про оплату праці»), а
наявність підвищення вартості життя
визначається на підставі
встановленого законодавцем
прожиткового мінімуму відповідно до
динаміки його зростання.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
при вирішенні даного спору суду
належить встановити як потерпілому
вперше було визначено розмір
відшкодування: виходячи з середньої
заробітної плати згідно із займаною
посадою на час завдання шкоди, чи
виходячи з мінімальної заробітної
плати, і залежно від встановлених
обставин, суд повинен зробити висновок,
щодо наявності підстав для збільшення
розміру відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
при вирішенні даного спору суду
належить встановити, у зв'язку з чим
потерпілий просить змінити розмір
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я,
а саме: чи у зв'язку зі збільшення
вартості життя, чи у зв'язку із
збільшенням розміру мінімальної
заробітної плати. У разі заявлення
такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК
України, підлягає з'ясуванню як
потерпілому вперше було визначено
розмір відшкодування: виходячи з
середньої заробітної плати згідно із
займаною посадою на час завдання шкоди,
чи виходячи з мінімальної заробітної
плати, і залежно від встановлених
обставин, суди повинні зробити
висновок, щодо наявності підстав для
збільшення розміру відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я.

Крім того, суд не врахував, що згідно
з Постановою Кабінету Міністрів
України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про
обчислення середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням»
розрахунковим періодом є останні шість
місяців до дня, що передує перерахунку.

Оскільки місцевим та апеляційним
судами рішення ухвалені з порушенням
процесуальних норм права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 24 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 11 вересня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

І.М. Фаловська

Г.В. Юровська

5

Справа № 6-42620св13

Головуючий у першій інстанції Федько
С.П.

Доповідач Нагорняк В.А.