Провадження № 2/434/387/13
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

09 грудня 2013 року Артемівський
районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Река А.С.

при секретарі - Малько А.О.,

за
участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа –
Управління комунальним майном ОСОБА_1
міської ради про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності в порядку спадкування на
домоволодіння, -

Встановив:

У грудні 2012 року позивачі
звернулися до суду з дійсним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначили, що на підставі договору від
12.08.1948 року на право забудови,
посвідченого другою
Ворошиловградською державною
нотаріальною конторою, ОСОБА_5 належало
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30. ОСОБА_5 помер 18.12.1993
року, та відповідно до заповіту,
посвідченого державним нотаріусом
другої ОСОБА_1 державної нотаріальної
контори, все майно, що буде йому
належати у разі смерті заповів своєму
сину ОСОБА_6. ОСОБА_6 прийняв спадщину
після померлого батька ОСОБА_5, але не
оформив документів про право на
спадщину. 13 грудня 1991 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, було зареєстровано шлюб. Згідно
до даних свідоцтва про народження,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 13.04.2005 року ОСОБА_7 помер.
Після його смерті спадщину у вигляді
домоволодіння, розташованого за
адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, позивачі прийняли
фактично, оскільки на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_6 проживали у
спірному будинку. Враховуючи
вищевикладене, просили суд встановити
факт прийняття ОСОБА_7 спадщини у
вигляді домоволодіння за адресою: м.
Луганськ, пров. Садовопроєздной, 30,
після померлого 18.12.1993 року ОСОБА_5,
встановити факт прийняття ОСОБА_10, та
ОСОБА_9 спадщини у вигляді
вищевказаного домоволодіння, після
померлого 11.04.2005 року ОСОБА_6 та визнати
за ОСОБА_2, ОСОБА_3 у рівних частках по ?
за кожною право власності в порядку
спадкування на домоволодіння за
адресою: м. Луганськ, пров.
Садовопроєздной, 30 після померлого
11.04.2005 року ОСОБА_6

В судовому засідання позивач ОСОБА_2
надала пояснення аналогічні у позові,
наполягала на задоволенні позовних
вимог, не заперечує проти винесення
заочного рішення по справі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з’явилася, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи. Надала заяву розгляд справи за
її відсутності, наполягала на
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи –
Управління комунальним майном ОСОБА_1
міської ради до зали суду не з’явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи. Надав
заяву розгляд справи за його
відсутності, не заперечував проти
задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4, яка була належним
чином повідомлена про місце і час
розгляду справи, в судове засідання не
з’явилася, заяви про розгляд справи за
її відсутності до суду не надійшло.
Письмових заперечень або пояснень на
позов не надала. Про причини неявки суд
не повідомила.

У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України
суд вважає за можливе провести заочний
розгляд справи.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він
добре знав померлого ОСОБА_6, з яким
працював на одному підприємстві та
підтримував дружні стосунки. Йому
відомо, що ОСОБА_6 проживав за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дружиною ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_3, також разом з ними жили
батьки ОСОБА_6 Коли батьки померли,
ОСОБА_6 займався їх похованням, та
продовжив проживати за вищевказаною
адресою, займався утримання будинку.
Після смерті ОСОБА_6 його похованням
займалася дружини та донька, які і
після його смерті проживають за
адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вислухавши пояснення позивача, свідка,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне:

Відповідно до дослідженої в судовому
засідання інвентаризаційної справи №
7358, реєстраційний № 31329290 на будинок №
30, пров. 6-й Садовопроєздной, м.
Луганська, - право власності на
домоволодіння по пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, м. Луганська,
зареєстровано в БТІ за ОСОБА_5 згідно
договору на право забудови,
посвідченого 1-ю Ворошиловградською
держнотконторою від 12.08.1948 року Р №
24815/2.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 15.01.1992
року склав заповіт, посвідчений
державним нотаріусом другої ОСОБА_1
державної нотаріальної контори
ОСОБА_12, та зареєстрований в реєстрі за
№ 1-132, відповідно до якого заповів все
майно, що буде йому належати у разі
смерті, ОСОБА_7 (а.с.25).

18 грудня 1993 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії І-ЕД № 282347 від 20.12.1993 року
(а.с.6).

Відповідно до повідомлення другої
ОСОБА_1 Державної нотаріальної контори
від 12.02.2012 року № 285/01-16, після померлого
18.12.1993 року ОСОБА_5 заяву про прийняття
спадщини подав ОСОБА_6, який мешкав за
адресою: по пров. 6-й Садовопроєздной, 30,
м. Луганська, заведена спадкова справа
№ 328/1994 р. Також ОСОБА_13 подала заяву
про відмову від прийняття частки
спадкового майна після померлого
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 Свідоцтво про
право на спадщину не видавалися, що
також підтверджується витягом з
спадкового реєстру (а.с. 48-49).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 «Про судову практику у справах про
спадкування», у разі відкриття
спадщини до 01 січня 2004 року
застосовується чинне на той час
законодавство.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції
1963 року, який діяв в момент виникнення
правовідносин, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.
Якщо немає спадкоємців ні за законом,
ні за заповітом, або жоден з
спадкоємців не прийняв спадщини, або
всі спадкоємці позбавлені заповідачем
спадщини, майно померлого за правом
спадкоємства переходить до держави.

У відповідності зі ст. 548 ЦК УРСР
України в редакції 1963 року, для
придбання спадщини необхідно щоб
спадкоємець прийняв спадщину. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Таким чином, суд вважає доведеним той
факт, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після
смерті свого батька ОСОБА_5, оскільки
він звернувся до нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщину, але
не отримав свідоцтво на право на
спадщину, також він як спадкоємець
вступив в управління та володіння
спадковим майном, інші спадкоємці
відсутні.

Відповідно до копії свідоцтва про
укладення шлюбу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
(після одруження прізвище – ОСОБА_6)
ОСОБА_14 13.12.1991 року уклали шлюб, про що в
Книзі реєстрації актів громадянського
стану було зроблено відповідний
актовий запис № 926 (а.с.7).

Згідно до даних свідоцтва про
народження серії IV-ЕД № 380812 від 19.07.1988
року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, є батьками
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в Книзі
реєстрації актів про народження
зроблено відповідний актовий запис №
899 (а.с.16).

11 квітня 2005 року ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія 1-ЕД № 002275 (а.с.9).

На підставі ст. 1216 ЦК України, який діяв
в момент виникнення правовідносин,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК
України, у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1261 ЦК України,
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2013
року, Державним нотаріусом Другої
ОСОБА_1 державної нотаріальної контори
на підставі заяв ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом на спадщину, яка залишилась
після смерті 11.04.2005 року ОСОБА_7, у
видачі свідоцтва про право на спадщину
було відмовлено з тих підстав, що
ОСОБА_9, ОСОБА_10 не прийняли спадщину в
строк, передбачений ст.1270 ЦК України,
також спадкоємці не прийняли спадщину
згідно положення п.3 ст.1268 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до довідок голови вуличного
комітету, ОСОБА_10, разом з донькою
ОСОБА_3 дійсно проживають за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1988 року по теперішній
час. ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6,
який проживав за вищевказаною адресою
та помер 11.04.2005 року. Також з ОСОБА_6
разом проживали та знаходилися на їх
утримання батьки ОСОБА_6 – ОСОБА_5
Афанасьєвич по день його смерті в 1993
році, та ОСОБА_13 по день її смерті у 2000
році.

Таким чином, судом встановлено, що
спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є
його дружина ОСОБА_10 та донька ОСОБА_9,
які постійно проживали разом із
спадкодавцем на час його смерті, та
прийняли спадщину відповідно до
положень ст. 1268 ЦК України як
спадкоємці, які постійно проживали
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та не заявили протягом
строку, встановленого статтею 1270 ЦК
України, про відмову від спадщини, що
підтверджується відповідними
довідками голови вуличного комітету,
поясненнями свідка ОСОБА_11

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7
є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії ІІІ-ЕД № 252144 від
15.03.1982 р.

Згідно повідомлення другої ОСОБА_1
Державної нотаріальної контори від
12.02.2012 року № 284/01-16, після померлого
11.04.2005 року ОСОБА_6, заяву про прийняття
спадщини подала 12.05.2005 року ОСОБА_4, та
було заведено спадкову справу № 388/2005р.
Свідоцтво про право на спадщину не
видавалося (а.с.50).

Відповідно до заочного рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 08.02.2010 року по справі №
2-471/10 за позовом ОСОБА_4 до Управління
комунальним майном ОСОБА_1 міської
ради, третя особа – МКП БТІ м.
Луганська, ОСОБА_1 державна нотаріальна
контора про встановлення факту
родинних відносин, прийняття спадщини
та визнання права власності, було
встановлено факт прийняття ОСОБА_6
спадщини у вигляді домоволодіння за
адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, визнано право
власності за ОСОБА_6 на вищевказаний
будинок у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_4 право
власності на домоволодіння за адресою:
м. Луганськ, пров. 6-й Садовопроєздной, 30
у порядку спадкування після смерті
ОСОБА_7 (а.с.23). Вищевказане заочне
рішення суду було скановане 08.07.2011 року
(а.с. 29) та справу за позовом ОСОБА_4 до
Управління комунальним майном ОСОБА_1
міської ради, третя особа – МКП БТІ м.
Луганська, ОСОБА_1 державна нотаріальна
контора про встановлення факту
родинних відносин, прийняття спадщини
та визнання права власності було
залишено без розгляду (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Таким чином, спадщину після смерті
ОСОБА_7, окрім позивачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, прийняла його дочка – ОСОБА_4
шляхом подачі в передбачений законом
строк заяви про прийняття спадщини до
Другої ОСОБА_1 Державної нотаріальної
контори.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

З матеріалів справи вбачається, що
заповіту померлий ОСОБА_6 не залишив,
таким чином спадкоємцями першої черги
за законом згідно приписів ст.1261 ЦК
України після смерті ОСОБА_6 є його
дружина ОСОБА_2 та дочки – ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, частки яких у спадковому майні
є рівними, тому кожному із них
належить по 1/3 частина спадкового майна
за законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності в порядку
спадкування на домоволодіння, яке
розташоване за адресою: м. Луганськ,
пров. 6-й Садовопроєздной, 30, підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 524, 548, 549, ЦК УПСР (1963 р.), ст.ст. 1217,
1218, 1223, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 60, 80, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа – Управління комунальним майном
ОСОБА_1 міської ради про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування
на домоволодіння – задовольнити
частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_6
спадщини у вигляді домоволодіння,
розташованого за адресою: м. Луганськ,
пров. 6-й Садовопроєздной, 30, після
смерті ОСОБА_5, який помер 18.12.1993 року.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 та
ОСОБА_15 спадщини у вигляді
домоволодіння, розташованого за
адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, після померлого
11.04.2005 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер 11.04.2005 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: м. Луганськ, пров. 6-й
Садовопроєздной, 30, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, який помер 11.04.2005 року.

У задоволенні інших вимог – відмовити.

Відповідач маєть право подати заяву
про перегляд заочного рішення у
десятиденний строк з дня отримання
копії рішення суду, шляхом подання
відповідної письмової заяви до
Артемівського районного суду м.
Луганська.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в апеляційному порядку до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання через Артемівський
районний суду м. Луганська у
десятиденний строк з дня проголошення
заочного рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження.

Повний текст рішення було виготовлено
13.12.2013 року.

Суддя

А.С. Река