АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/475/К/13 Головуючий в суді першої
Категорія 5 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2013 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.,

за участю - представника прокурора Роденко Олени Олександрівни,

відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника Органу опіки та піклування Виноградова Дениса Васильовича, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу та ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2012 року по справі за позовом прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року прокурор Саксаганського району м. Кривого Рогу в інтересах малолітнього ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з даним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 25 червня 2011 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Внаслідок укладення цього договору порушені права малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він був зареєстрований у квартирі на момент її відчуження і згода органу опіки та піклування на укладення такого договору не надавалась. Змінивши під час розгляду справи позовні вимоги, прокурор просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 червня 2011 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_10, та відновити становище, яке існувало до порушення - поновити право малолітнього ОСОБА_6 на користування вказаною квартирою.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2012 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_11.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2012 року прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі прокурор Саксаганського району м. Кривого Рогу ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушення житлових прав малолітнього ОСОБА_6, не врахував, що ОСОБА_5 з сином були вимушені покинути квартиру через поведінку відповідача, яка ставила під загрозу їх життя і здоров'я. Суд не взяв до уваги той факт, що при вчиненні правочину нотаріусу не була надана згода органу опіки та піклування і ОСОБА_7, приховано факт реєстрації у квартирі малолітньої дитини. Крім того, суд не звернув увагу, що після початку розгляду справи відповідач ОСОБА_2 зареєструвала у квартирі свою неповнолітню племінницю і новонароджену доньку.

Третя особа ОСОБА_5, не погоджуючись із рішенням суду, також подала апеляційну скаргу, в якій також ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог прокурора, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку про те, що вони з сином добровільно виїхали зі спірної квартири, не звернув увагу на положення ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", в якій закріплено право дитини - члена сім'ї наймача на користування приміщенням нарівні з власником або наймачем, не врахував, що на вчинення даного правочину не було надано згоди органу опіки та піклування, приховано факт реєстрації малолітньої дитини у квартирі, а також надано підроблену довідку про відсутність зареєстрованих осіб у спірній квартирі, з приводу чого проти відповідача порушено кримінальну справу.

У письмових запереченнях відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належала відповідачу ОСОБА_7 на праві особистої власності на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло №1445 від 03.03.2011р. та свідоцтва про право на спадщину від 30.12.2004р.

Відповідач ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_5 з 09 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з моменту народження зареєстрований в спірній квартирі разом із обома батьками.

25 червня 2011 року відповідач ОСОБА_7 уклав із відповідачкою ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. за реєстром № 2348, при цьому згоди органу опіки та піклування на укладення цієї угоди не отримував.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор Саксаганського району м. Кривого Рогу, вважаючи, що даним договором купівлі-продажу порушені права малолітнього ОСОБА_6 на користування житловим приміщенням, відновити становище, яке існувало до порушення права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення правочину по відчуженню ОСОБА_7 спірної квартири мати неповнолітнього разом із дитиною змінила місце свого проживання і місце проживання дитини, сам по собі факт реєстрації третьої особи та її неповнолітнього сина в спірній квартирі не є перешкодою для відчуження майна відповідачем, тому дійшов висновку про те, що права малолітнього вчиненою без дозволу органу опіки та піклування угодою не порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Частиною першою ст.. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 177 Сімейного кодексу України із змінами і доповненнями (внесені відповідно до Закону України від 02.06.2005 року № 2620-ІV), батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст.177 СК, ст.17 Закону, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно зі ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до положень житлового Кодексу України (далі - ЖК) до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено (дружину, чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 і ч.1, ст.156 ЖК).

Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам, набувають права користування таким майном в силу прямого припису Закону (ст. ст. 3, 176 СК, ст. 405 ЦК України). При цьому дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин.

У ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Діти мають право користуватися майном батьків, зокрема і житлом, незалежно від реєстрації.

Відповідно до ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення питання щодо необхідності отримання власником дозволу органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення правове значення має факт проживання неповнолітнього в цьому житловому приміщенні на момент його відчуження, оскільки факт реєстрації та факт проживання в житловому приміщенні є самостійними юридичними фактами.

Як установлено судом, малолітній ОСОБА_6 не має права власності на відчужуване житлове приміщення (його частину), на момент відчуження в спірній квартирі не проживав, а разом із своєю матір'ю проживав в іншому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3, частка якого належить його матері на праві приватної власності.

Тобто, малолітній ОСОБА_6 набув майнові права користування іншою квартирою.

Частиною 4 ст. 177 Сімейного кодексу передбачено, що при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

Як убачається із матеріалів справи, даний позов пред'явлений прокурором інтересах малолітнього ОСОБА_6.

Проте сама мати дитини - третя особа ОСОБА_5 не оспорювала правочин, вчинений відповідачем ОСОБА_7, у встановленому законом порядку.

Крім того, у суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті Ради Виноградов Д.В. висловив свою думку щодо наявного спору, згідно якої інтереси неповнолітнього ОСОБА_6 при відчуженні спірної квартири не порушені, оскільки він набув право користування іншим житловим приміщенням, належним його матері, в якому вони оселилися до укладення угоди, тому просив відхилити апеляційні скарги прокурора та третьої особи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності порушення його прав при відчуженні спірної квартири відповідачем ОСОБА_7

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у повному обсязі встановив усі обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку, правильно застосував норми чинного законодавства та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не містять підстав для їх задоволення з підстав, викладених вище.

За таких обставин апеляційні скарги прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу та ОСОБА_5 необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повна ухвала складена 18 березня 2013 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Митрофанова

Н.О.Соколан