Справа № 204/9258/13-ц
Провадження № 2/204/3137/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року суддя
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська Нізік О.В.
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради про встановлення факту родинних
відносин, факту постійного проживання
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

10 грудня 2013 року до суду надійшла
вищевказана позовна заява.

Ухвалою судді Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 грудня 2013 року позовна заява ОСОБА_1
до Дніпропетровської міської ради про
встановлення факту родинних відносин,
факту постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування за законом.

Вказана позовна заява не відповідала
вимогам ст. 119 та ст. 120 ЦПК України, а
саме: слід було уточнити коло осіб. Так,
відповідно до ст. 140 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою,
в порядку встановленому Законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування, в тому числі
міські ради. Стаття 6 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
визначає правове положення
територіальних громад. Згідно ст. 10
цього Закону міські ради є органами
місцевого самоврядування, які
здійснюють представницькі функції
територіальних громад. Позивачка
залучила до участі в справі
відповідачем Дніпропетровську міську
раду, однак, відповідно до ст. ст. 169, 172
ЦК України суб'єктами спадкових
цивільних відносин є територіальна
громада, а міська рада - лише їх
представницький орган. До суду не
надано доказів чим саме порушене право
позивачки відповідачем визначеним у
позовній заяві. Так, позивачкою не
повно визначено коло осіб, що мають
брати участь у справі та при винесені
судового рішення на права та обов'язки
яких воно може вплинути. По між інших
сторін не залучено до участі у справі
як третю особу орган реєстрації прав
власності, на права та обов'язки якого
може вплинути рішення по справі.
Відсутні посилання на докази відмови
позивачу в реєстрації права власності
органом, до компетенції якого належить
вчинення держаної реєстрації прав
власності на теперішній час, цей орган
не залучений до розгляду справи ані у
якості відповідача, ані у якості
третьої особи. Не залучено у якості
третьої особи орган місцевої влади,
який може претендувати від імені
територіальної громади на частку в
житловій площі, що залишилася після
померлого як на відумерлу спадщину.
Позивач належним чином не обґрунтовує
свої позовні вимоги, не надає відомості
на їх підтвердження, а саме - не надає до
матеріалів справи відомості з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно із зазначенням того,
кому належить спірне домоволодіння на
час звернення до суду, що має значення
для правильного вирішення справи по
суті, а в разі неможливості
самостійного одержання зазначених
відомостей, не ставить перед судом
питання про його витребування у
встановленому законом порядку. Не
додано документів, якими б
підтверджувалося звернення позивача
до органів нотаріату з питання
отримання відомостей щодо наявності
спадкоємців після померлого, наявність
його заповітів щодо розпорядження
своїм майном та письмової відмови в
наданні таких відомостей, що може бути
підставою для звернення до суду з
заявою про забезпечення доказів.
Частиною 2 п. 24 постанови пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30 травня 2008 року унормовано, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини. Окрім цього, відсутнє
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування. Відповідно
до наданої копії технічного паспорту
не можливо пересвідчитись чи у
домоволодінні наявне самочинне
будівництво, однак жодних відміток про
це у наданій копії не має. Копія
технічного паспорту виготовленого
станом на 13 березня 1987 року. Слід
зазначити, що у відповідності до
положень статті 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Частина 1 статті 3
ЦПК України зазначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому ЦПК
України, звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.
Відповідно до Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 6 Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва) на підставі частини
третьої статті 376 ЦК суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно на земельній ділянці, що
не надавалася у власність чи
користування особі, яка збудувала його,
якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК). При цьому
суд має враховувати, що відсутність
заперечень власника проти визнання
права власності на нерухоме майно за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, чи визнання такого позову
має бути обґрунтовано відповідними
доказами, що підтверджують право на
вчинення таких процесуальних дій,
зокрема, договорами купівлі продажу
земельної ділянки, оренди, міни.
Виходячи зі змісту частини третьої
статті 376 ЦК, при доведенні визначених
нею умов суд може визнати право
власності на самочинно збудоване майно
також за особою, яка його збудувала,
якщо після закінчення будівництва
земельну ділянку цій особі було
передано у власність або надано у
користування, або з власником
земельної ділянки, на якій розміщено
майно, укладено договір суперфіцію
(частина перша статті 413 ЦК) відповідно
до її цільового призначення. Не
зазначені докази, які підтверджують
прийняття самочинного будівництва, в
експлуатацію у відповідності до вимог
Закону України «Про планування і
забудову територій» та Постанови КМУ
«Про Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів». До
суду не надано акт вводу в експлуатацію
самочинного будівництва та
підтвердження права власності або
права користування на земельну ділянку
на якій розташоване спірне
домоволодіння. Також слід зазначити, що
докази, як правило, подаються суду в
оригіналі, а копії, що надаються
замість оригіналу, мають відповідати
вимогам Указу Президії Верховної Ради
СРСР, від 04.08.1983, № 9779-Х «Про порядок
видачі та засвідчення підприємствами,
установами та організаціями копій
документів, що стосуються прав
громадян». Не сплачено у повному обсязі
судовий збір відповідно до Закону
України «Про судовий збір» від 08 липня
2011 року № 3674-VI за подання до суду
позовної заяви майнового характеру
необхідно сплатити 1 (один) відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати; так в матеріалах
позовної заяви оцінка майна відповідно
до Звіту складає 201 820 грн., таким чином
невірно визначена ціна позову. З
урахуванням того, що позовні вимоги
позивача мають майновий характер, тому
в даному випадку ціна позову буде
розраховуватися, виходячи з ринкової
вартості майна, на яке позивачка
просить визнати право власності, через
що позивачеві необхідно уточнити ціну
позову та сплатити відповідно судовий
збір. За заявлені позовні вимоги
немайнового характеру необхідно
сплатити 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати, оскільки в
прохальній частині позову заявлені
вимоги дві вимоги не майнового
характеру, що розглядаються в окремому
провадженні. Заявлені вимоги
підлягають роз'єднанню.

Відповідно до статті 121 ЦПК України,
позовна заява, подана без додержання
вимог викладених у статтях 119-121 ЦПК
України або не сплачено судовий збір,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

В установлений ухвалою строк позивач
не усунув вказані в ухвалі суду від 11
грудня 2013 року недоліки, надавши при
цьому позовну заяву про незгоду з
відповідною ухвалою суду від 20 грудня
2013 року. За таких обставин, приходжу до
висновку, що вищевказану позовну заяву
слід вважати неподаною та повернути
позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 119 - 121 ЦПК України, Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
12 червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» (зі змінами та доповненнями)
суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради про
встановлення факту родинних відносин,
факту постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування за законом -
вважати неподаною та повернути
позивачеві.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
О. В. Нізік