РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2013 року Московський районний суд м.Харкова в складі: головуючого судді Єлізаров І.Є., при секретарі -Куліш А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватна фірма Банзай про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватна фірма Банзай про витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ПФ Банзай про стягнення 304 886,8 грн., в тому числі: 279 755 грн. суми основного зобовязання в гривні, що відповідає на час подання позову еквіваленту 35 000 доларів США, а також 25 131,96 грн., що відповідає трьом відсоткам річних від 279 755 грн. за період прострочення виконання основного зобовязання, починаючи з 1.10.2009 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 за договором позики, укладеним 31.09.2008 р., позичив у позивача 182 700,00 грн., що на час підписання договору було еквівалентно 35 000 доларів США, але у строк, встановлений в договорі, позику не повернув. На думку позивача відповідач повинен повернути йому кошти в гривні в розмірі, що еквівалентний на час стягнення 35 000 доларів США та складає 279 755 грн. Крім того, на думку позивача, за весь час затримки повернення коштів ОСОБА_2 повинен сплатити 3% річних.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа приватна фірма Банзай про стягнення 157 148,82 грн., потім, не змінюючи підстави позову, змінив свої вимоги з стягнення коштів на вимогу про витребування безпідставно набутого майна. Зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтований тим, що приватна фірма Банзайза відповідним договором уступила ОСОБА_2 право вимагати у ОСОБА_1 повернення обладнання загальною вартістю 154 663,61 грн., яке належить ПФ Банзай, але безпідставно знаходиться у ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник основний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення основного позову заперечував з тих підстав, що ОСОБА_2 гроші за договором позики від позивача фактично не були одержані, а тому грошові зобовязання у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 відсутні.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_3 та його представник зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що обладнання, стосовно якого ОСОБА_2 заявлені вимоги про витребування, дійсно знаходиться у ОСОБА_3, але воно утримується відповідачем у звязку з тим, що передане позивачем ОСОБА_2 відповідачу в заставу на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за іншим договором позики, що також був укладений між сторонами по справі.

Представник третьої особи проти задоволення основного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. В своїх письмових поясненнях представник третьої особи зазначив, що обладнання, стосовно якого ОСОБА_2 заявлені вимоги про витребування, належить на праві власності ПФ Банзай, воно було передане 27.10.2008 р. ОСОБА_3 за актом приймання-передачі без права використання, а право вимагати повернення обладнання цією фірмою було відступлено ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

27.10.2008 року позивач за основним позовом ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 підписали договір позики грошових коштів, відповідно до п.1 якого ОСОБА_1 передає у власність позичальнику ОСОБА_2, а позичальник ОСОБА_2 зобовязується повернути позикодавцеві ОСОБА_1 182 700 гривень без нарахування відсотків із строком повернення позики 31.09.2009 р. (а.с. 4,5 )

Відповідно до п. 2 договору позики він є укладеним з моменту передання коштів позичальнику ОСОБА_2 Цим же пунктом договору передбачено, що підписання договору позичальником, а також наявність оригіналу договору на руках у позикодавця свідчить, що грошові кошти в сумі 182 700 грн. позичальник від позикодавця одержав.

Відповідно до п. 3 договору повернення позиченої суми грошей повинно бути зроблено в гривнях за курсом НБУ (гривні до долару США) на день повернення, а факт повного повернення грошових коштів підтверджується власноручно зробленою розпискою позикодавця на оригіналі договору, який після цього передається позичальнику. На час розгляду справи судом справи один примірник оригіналу договору позики знаходиться на руках у позивача ОСОБА_1

15.04.2009 р. між позивачем ОСОБА_1, як заставодержателем, та третьою особою приватною фірмою Банзай, як заставодавцем, був укладений та нотаріально посвідчений договір застави, який, згідно з п.1 цього договору, забезпечує виконання будь-яких зобовязань заставодавця, тобто ПФ Банзай, перед заставодержателем, тобто перед ОСОБА_1, що випливають з договору позики грошових коштів від 27.10.2008р., що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 зобовязується перед заставодержателем ОСОБА_1 повернути до 31.092009 р. позику в розмірі 182 700 грн., а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги (а.с. 39-40).

27.10.2008 р. без укладання будь-якої цивільно-правової угоди за актом приймання-передачі приватна фірма Банзай передала, а ОСОБА_1 прийняв таке обладнання: підємник двостоєчний SL 230.6000100D в кількості 2 шт. вартістю 44046,41 грн., дюбель до підємника NUSSb 970266M в кількості 24 шт. вартістю 2131,20 грн., стенд розвал-схождення URS1805 в кількості 1 шт. вартістю 79464,00 грн., підємник автомобільний AVL 4000 в кількості 1 шт. вартістю 29022,00 грн., на загальну суму 154 663,61 грн. Цим актом ОСОБА_1 та ПФ Банзай підтверджено, що все обладнання нове і запаковане, та має знаходитись у запакованому стані без права його використання (а.с. 60 ).

Договором купівлі-продажу № 17 від 22.09.2008 року ,укладеним між НПП Карсис ТОВ, як продавцем, та ПФ Банзай, як покупцем, а також податковими накладними № 740 від 29.09.2008 р., № 739 від 29.09.2008 р., № 731 від 24.09.2008 р. підтверджується, що станом на 27.10.2008 р. власником підємника двостоєчного SL 230.6000100D в кількості 2 шт. вартістю 44046,41 грн., дюбелю до підємника NUSSb 970266M в кількості 24 шт. вартістю 2131,20 грн., стенду розвал-схождення URS1805 в кількості 1 шт. вартістю 79464,00 грн., підємника автомобільного AVL 4000 в кількості 1 шт. вартістю 29022,00 грн., на загальну суму 154 663,61 грн. є приватна фірма Банзай.

Довідкою ПФ Банзай № 101/1-12 від 11.12.2012 р. також підтверджується, що зазначене обладнання на цю дату обліковувалось на балансі ПФ Банзай.

12.03.2009 р. ЧФ Банзай та ОСОБА_1 здійснили огляд переданого ОСОБА_1 обладнання, про що був складений відповідний ОСОБА_3 огляду (а.с. 71). Зазначеним актом підтверджується, що все передане ОСОБА_1 обладнання знаходиться в повній комплектності без ознак пошкодження.

В судовому засіданні позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, допитаний за його згодою в якості свідка, підтвердив, що зазначене в акті приймання-передачі від 27.10.2008 р. обладнання, яке належить приватній фірмі Банзай, дійсно знаходиться у нього, проте він утримує це обладнання у себе як майно, що, на його думку, передане йому ОСОБА_2 у заставу на забезпечення належного виконання ОСОБА_2 зобовязань по поверненню коштів, позичених в лютому 2009 р. На підтвердження передання майна, що належить ПФ Банзай, ОСОБА_2 в заставу ОСОБА_1 надав суду розписку ОСОБА_2 від 11.02.2009 р. Зазначену розписку ОСОБА_2 ОСОБА_1 вважає договором застави обладнання, на підставі якого в нього це майно і перебуває.

Судом також встановлено, що 10.12.2012 р. між ПФ Банзай та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги (а.с.58 ), до якого 03.06.2013 р. було підписано додаткову угоду (а.с.78 ). Згідно з пунктом 1 зазначеного договору з урахуванням положень, викладених в додатковій угоді від 03.06.2013 р., приватна фірма Банзай, як первісній кредитор, відступила, а ОСОБА_2, як новий кредитор, набув право вимоги від ОСОБА_1 повернення наступного майна: підємника двостоєчного SL 230.6000100D в кількості 2 шт., вартістю 44046,41 грн., дюбелю до підємника NUSSb 970266M в кількості 24 шт., вартістю 2131,20 грн., стенду розвал-схождення URS1805 в кількості 1 шт., вартістю 79464,00 грн., підємника автомобільний AVL 4000 в кількості 1 шт., вартістю 29022,00 грн., на загальну суму 154 663,61 грн., що знаходиться у боржника відповідно до акту приймання-передачі від 27.10.2008р.

Пунктом 3 договору про відступлення права вимоги передбачено, що до нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги первісного кредитора на загальну суму 154 663,61 грн., а також в обсязі, що може виникнути на момент предявлення вимоги боржнику, тобто ОСОБА_1

За викладених обставин, ретельно дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам, наданим сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення основного позову та про обгрунтованність вимог за зустрічним позовом на підставі наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому істотними умовами є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, містяться в ст. 203 ЦК України, яка, зокрема, передбачає додержання, зокрема, форми, встановленої законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати таки обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок позичальника повернути позику встановлений у ст. 1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а ст. 625 ЦК України встановлює обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором бо законом.

Відповідно до ст. 1051ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, за змістом ст. ст. 1046 та 1049 ЦК України у позичальника виникають обовязки з повернення саме таких речей за родовими ознаками, що були отримані від позикодавця, та саме в тій кількості, що було позичено.

Під час розгляду справи судом встановлено факт підписання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики, відповідно до якого предметом позики є грошові кошти саме у національній валюті України у гривні, а не у доларах США, та у сумі 182 700 грн. Таким чином, за змістом ст. 1046 ЦК України, позичальник повинен повернути позикодавцю також кошти у тій самій валюті, в якій були отримані в позику тобто в гривні, та в тій самій сумі, що була позичена, тобто в сумі 182 700 грн., що ї складає суму основного зобовязання позичальника.

У звязку з тим, що договором позики, укладеним між сторонами, встановлено, що факт передачі позикодавцем грошей позичальнику підтверджується підписом позичальника та наявністю у позикодавця оригіналу договору позики, враховуючи, що відповідачем не надано доказів, які спростовують факт отримання ним грошей від позикодавця, суд дійшов висновку про безпідставність твердження представника відповідача ОСОБА_2 про безгрошовість договору позики та відсутність у відповідача обовязку з повернення позики. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 за основним зобовязанням 182 700 грн., вважаючи при цьому безпідставними вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суми в гривні, що має бути на час стягнення еквівалентна 35 000 доларів США.

Відповідно до договору позики, укладеному між сторонами по справі, вона повинна бути повернута позичальником позикодавцю в строк до 31.09.2009 р.

Таким чином, термін прострочення ОСОБА_2 виконання грошового зобовязання в сумі 182 700 грн. за період з 01.10.2009 р. до 01.07.2013 р. становить 45 місяців. За таких обставин обґрунтованою є вимога ОСОБА_1 про стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми основного зобовязання, що становить 20 553 грн., виходячи з наступного розрахунку: 182 700 грн. х 3% річних х 45 міс. = 20 553 грн. В частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції вимоги ОСОБА_1 не заявлялися.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів, а також, відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зокрема, статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, за якою воно було набуто, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовується незалежно від того, було безпідставне набуття або збереження майна наслідком поведінки набувача, потерпілого, інших осіб або наслідком подій.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач повинен повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому набуте майно, повертається його вартість, яка визначається на час розгляду судом справи про повернення майна. Враховуючи, що ОСОБА_1 підтвердив наявність в натурі обладнання загальною вартістю 154 663,61 грн., що належить ПФ Банзай, та фактичне знаходження цього обладнання у нього, суд дійшов висновку про безпідставне набуття цього майна ОСОБА_1 та про наявність у відповідача за зустрічним позовом зобовязання повернути це майно в натурі. Надавши оцінку розписці від імені ОСОБА_2, яку відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вважає укладеним у письмовій формі договором застави, суд вважає таке твердження ОСОБА_1 безпідставним з приводу на таке.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України Про заставу у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис, предмета застави, а також інші умови відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Майно в заставу може бути передане лише його власником. За вимогами діючого законодавства двостороння угода має бути підписана двома сторонами. Проте надана суду розписка таким вимогам законодавства не відповідає, а ОСОБА_2 на час складання розписки власником спірного майна не був. Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 є засновником ПФ Банзай, а тому мав право передати майно цієї фірми у заставу, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства субєктом права власності на майно юридичної особи є саме ця юридична особа, а не її засновник. Крім того, за змістом розписки ОСОБА_2 діяв як фізична особа, а не як уповноважений представник юридичної особи. Таким чином, у відповідача відсутні підстави для утримання спірного обладнання у себе, у звязку з чим суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за зустрічним позовом про витребування спірного майна з незаконного володіння ОСОБА_1

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні, згідно із ст. 513 ЦК України, вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора, відповідно до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ст. 516 ЦК, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ОСОБА_1 безпідставно утримає у себе спірне обладнання, а право вимоги стосовно повернення цього обладнання його власником передане за договором ОСОБА_2, позовні вимоги останнього є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.509,510,512,514,516,625,629,1947,1050,1212,1213 ЦК України , ст.ст. 209,218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 182 700 (сто вісімдесят дві сімсот ) гривен основного боргу, 20 553 (двадцять тисяч пятсот пятдесят три) гривен - три відсотка річних від простроченої суми основного боргу, що разом складає 203 253 (двісті три тисячі двісті пятдесят три ) гривен .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог в сумі 1 980 ( одна тисча девятсот вісімдесят) гривен.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в натурі нове запаковане наступне обладнання:

-підємник двостоєчний SL 230.6000100D в кількості 2 шт.,

-дюбель до підємника NUSSb 970266M в кількості 24 шт.,

- стенд розвал-схождення URS1805 в кількості 1 шт.,

- підємник автомобільний AVL 4000 в кількості 1 шт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 546 (одна тисяча пятсот сорок шість ) гривен 63 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Московського районного

суду м. Харкова ОСОБА_4