Справа № 1328/2-393/11 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2371/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2013 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про усунення від права спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому просить усунути від права на спадкування ОСОБА_4, визнати за нею право власності на майно 2/3 ідеальної частки у квартирі № 11 на вулиці Торфяній, 23 у м. Львові; 2/3 ідеальної частки земельної ділянки загального розміру 0,0590 га, що розташована на території Грибовицької сільської ради в с.т. «Малинівка» для ведення садівництва, - посилаючись на те, що 21.10.2007 року помер її чоловік ОСОБА_6, з яким вона проживала постійно та доглядала за ним до дня його смерті - у квартирі АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_4 - донька ОСОБА_6 проживала окремо, батьком не цікавилась, жодної участі у його догляді під час хвороби не приймала, не надавала коштів на лікування, а тому не може вважатись спадкоємцем по його смерті.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просить усунути від права на спадкування ОСОБА_2, визнати за нею право власності на майно квартиру № 11 на вулиці Торфяна, 23 в м. Львові, земельну ділянку розміром 0,0590 га, що розташована на території Грибовицької сільської ради в с.т. «Малинівка» для ведення садівництва. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2, перебуваючи у фіктивному шлюбі із її батьком ОСОБА_6 та проживаючи із ним за одною адресою, фактично не являлась дружиною батька, не здійснювала за ним догляд, оскільки постійно перебувала в селі, не відвідувала його в лікарні і не надавала коштів на його догляд під час хвороби. Похованням батька також займалась вона - ОСОБА_4, та її сестра.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про усунення від права спадкування та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14 січня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно 2/3 ідеальної частки у квартирі № 11 на вулиці Торфяній, 23 у м. Львові; 2/3 ідеальної частки земельної ділянки загального розміру 0,0590 га, що розташована на території Грибовицької сільської ради в с.т. «Малинівка» для ведення садівництва та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на майно квартиру № 11 на вулиці Торфяна, 23 в м. Львові, земельну ділянку розміром 0,0590 га, що розташована на території Грибовицької сільської ради в с.т. «Малинівка» для ведення садівництва відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що з рішенням суду не погоджується, оскільки суд не врахував обставини та факти, встановлені рішенням суду від 25 березня 2011 року та те, що лише вона цілодобово доглядала свого чоловіка. Просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України суду надано право усунути особу від права на спадкування за законом лише за зазначених у цій нормі умов.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_6 уклали шлюб 18.02.2003 року (а.с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2011 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання цього шлюбу недійсним відмовлено.

ОСОБА_6 на день своєї смерті являвся власником однокімнатної квартири по вул. Торфяній, 23/11 у м. Львові. ОСОБА_2, як його дружина, була зареєстрована і проживала у зазначеній квартирі, чого не спростовувала у судовому засіданні ОСОБА_4

Ті обставини, що ОСОБА_6 проживав із ОСОБА_2 однією сімєю до дня своєї смерті, ОСОБА_2, як його дружина опікувалась ним, доглядала його, відвідувала в лікарні, ствердили свідки ОСОБА_7 - брат позивачки, ОСОБА_8 - сестра позивачки, ОСОБА_9 - сусідка ОСОБА_2

Свідки з боку ОСОБА_4 - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ствердили, що ОСОБА_6 дійсно проживав разом з ОСОБА_2 в одній квартирі, остання відвідувала його в лікарні, однак, до того моменту, коли ОСОБА_6 тяжко захворів, він постійно навідував свою колишню дружину та доньок, підтримував їх матеріально.

Зі слів сторін та свідків вбачається, що обидві позивачки відвідували ОСОБА_6 в лікарні під час його хвороби, приймали участь у його похованні.

Із змісту п. 5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З розяснення до п. 5 ст. 1224 ЦК України, яке міститься в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_6 захворів та перебував у лікарні за кілька місяців до смерті. До цього часу сам себе обслуговував і утримував, вів спільне господарство із дружиною ОСОБА_2 та матеріально підтримував свою колишню дружину і доньок. Під час перебування ОСОБА_6 у лікарні незадовго до смерті, ним опікувались і колишня дружина з доньками, в тому числі ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 Кожна із них вносили свою посильну матеріальну допомогу та моральну підтримку хворому. Відтак, підстав вважати, що хтось із сторін ухилявся від надання допомоги ОСОБА_6 до дня його смерті у суду немає, а тому відсутні підстави до усунення дружини та доньки від права на спадкування за законом.

Відмовляючи в первісному та зустрічному позовах, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачами не доведено наявність умов, які передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на підставі яких суд може усунути спадкоємця від права на спадкування за законом, а саме, що відповідачі ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві та те, що останній був у безпорадному стані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_13