АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Телянтик І.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ЗелінськоїЛ.М.,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України, треті особи: Державна установа «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа: Державна установа «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення предмету позову: скасувати наказ Міністра інфраструктури України № 7-0 від 31.01.2013 про поновлення ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» та відповідно звільнення позивача з посади головного лікаря; поновити ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 14.09.2005 її було призначено на посаду головного лікаря ДУ «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», а 31.01.2013 було видано Наказ Міністра інфраструктури України за № 7-0, відповідно до якого позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що її звільнення з займаної посади відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме відповідачем, як роботодавцем не було враховано положення ч. 2 ст. 40 КЗпП України, а саме не запропоновано роботодавцем іншої роботи. Крім того, позивач вважає, що поновлення на роботі ОСОБА_4 відбулося з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2013 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом було надано невірну правову оцінку доказам наявним у матеріалах справи. Зокрема вважає, що суд не звернув уваги на те, що ні відповідачем, ні третьою особою не було надано жодного доказу на підтвердження того, що рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_4 має виконуватись саме Міністерством інфраструктури України. Також вважає поновлення на роботі третьої особи незаконним, оскільки обов'язок по поновленню було покладено на Державну службу України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, а не на відповідача. Крім того, третя особа не могла бути поновлена на роботі, оскільки не відповідала кваліфікаційним вимогам. До того ж, на думку апелянта, відповідачем було порушено положення ч.2 ст.40 КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представник відповідача, третя особа ОСОБА_4 та представник третьої особи ДП «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням норм трудового законодавства і права позивача порушені не були.

Вказаний висновок суду є законними і обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач, згідно наказу № 257 о/с від 14.09.2005 була призначена на посаду головного лікаря ДУ «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» з 14.09.2005.

31.01.2013 Міністерством інфраструктури України було видано наказ № 7-0 «Про поновлення ОСОБА_4», відповідно до вказаного наказу ОСОБА_4 поновлено на посаді головного лікаря ДУ «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», приступивши до роботи з 05.02.2013 (п. 1. наказу); позивача звільнити 04.02.2013 з роботи з посади головного лікаря, відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України (п. 2 наказу).

Підставою для видачі відповідачем оспорюваного наказу є рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2006 по цивільній справі №2-1552/2006, яке набрало законної сили.

В п. 3 наказу № 7-0 від 31.01.2013 зазначено, що у разі тимчасової непрацездатності позивачки датою її звільнення вважати перший робочий день, який слідує за останнім днем періоду її тимчасової непрацездатності, що не перевищує встановленого законодавством періоду.

14.02.2013 відповідачем були видані накази № 17-0 «Про внесення змін до наказу № 7-0 від 31 січня 2013р.» та № 18-0 «Про керівника ДУ «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», відповідно до яких, до наказу № 7-0 від 31.01.2013 в п. 1 внесено наступні зміни: у п. 1 слова та цифри «з 05 лютого 2013 року» замінити словами «в перший робочий день, який слідує за днем звільнення з роботи з посади головного лікаря Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» ОСОБА_2». З 18.02.2013 покладено виконання обов'язків головного лікаря на ОСОБА_5

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів обов'язку виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_4 саме Міністерством інфраструктури України з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2007 у справі № 22-8778 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2006 у справі № 2-1556/2006 за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, залишено без змін, а апеляційну скаргу Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації - без задоволення.

За вказаним рішенням було видано виконавчий лист про поновлення на посаді головного лікаря Державного медичного і сертифікованого центру цивільної авіації України ОСОБА_4 з 06.09.2005.

18.05.2007 головним державним виконавцем, Кузьменко О.С., було винесено постанову, якою замінено сторону виконавчого провадження (боржника) з Державіаслужби на Державну авіаційну адміністрацію.

Підставою є ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 23.04.2007 №6-40/2007, якою було змінено сторону виконавчого провадження (боржника) з Державіаслужби на Державну авіаційну адміністрацію, у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1526 «Про утворення Державної авіаційної адміністрації», якою було утворено Державну авіаційну адміністрацію як урядовий орган державного управління у складі Міністерства транспорту та зв'язку на базі Державного департаменту авіаційного транспорту та Державної служби з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, що ліквідуються.

27.05.2009 вдруге змінено сторону виконавчого провадження (боржника), а саме старшим державним виконавцем Черноволовим В.А. було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) з Державної авіаційної адміністрації на Міністерство транспорту та зв'язку України.

Підставою стала ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 07.04.2008 №6-22/2008, якою було змінено сторону виконавчого провадження з Державної авіаційної адміністрації на Міністерство транспорту та зв'язку України, що пояснюється наступним.

Відповідно до Положення про Міністерство транспорту та зв'язку України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 № 789 (в редакції чинній на той момент), Міністерство транспорту та зв'язку України (Мінтрансзв'язку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство транспорту та зв'язку України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового транспорту та у сфері використання повітряного простору України, забезпечення безпеки руху, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, надання послуг поштового зв'язку, телекомунікацій та інформатизації, користування радіочастотним ресурсом України.

Згідно п.п. 1,3 постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1526 «Про утворення Державної авіаційної адміністрації» Кабінет Міністрів України постановив:

- утворити Державну авіаційну адміністрацію як урядовий орган державного управління у складі Міністерства транспорту та зв'язку на базі Державного департаменту авіаційного транспорту та Державної служби з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, що ліквідуються.

- установити, що Міністерство транспорту та зв'язку є правонаступником Державної служби з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, Державна авіаційна адміністрація є правонаступником Державного департаменту авіаційного транспорту.

Таким чином, Міністерство транспорту та зв'язку є правонаступником Державної служби з нагляду за забезпеченням безпеки авіації.

В свою чергу, Міністерство інфраструктури України відповідно до п. 2 Указу Президента України від 12.05.2011 №581/2011 «Про Положення про Міністерство інфраструктури України» є правонаступником Міністерства транспорту та зв'язку України.

Державна установа «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання управління Міністерством інфраструктури об'єктами державної власності» від 21.03.2011 №265-р включена до Переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Таким чином, обов'язок Міністерства інфраструктури України щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2006 у справі №2-1556/2006 встановлено судом на підставі норм матеріального права.

Отже, твердження позивача щодо того, що на Міністерство інфраструктури Українине покладався обов'язок з поновлення на роботі ОСОБА_4 є помилковим.

Крім того слід зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо поновлення ОСОБА_4 в організацію з іншою назвою є безпідставними з огляду на наступне.

07.02.2007 Мінтрансзв'язку, як уповноваженим органом управління, у відповідності до вимог чинного законодавства прийнято наказ №105 «Про реорганізацію» Державного медичного сертифікаційного центру цивільної авіації України».

03.05.2007 за №26 у трудовій книжці позивача зроблено запис про перейменування установи у зв'язку з реорганізацією, а позивач продовжує працювати на посаді головного лікаря.

Відповідно до ст. 36 КЗпПУ у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Постановою Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Так, як ОСОБА_4 було незаконно звільнено до реорганізації установи, а посада його збереглась у зазначеній державній установі вже після її реорганізації, то Мінінфраструктури відповідно до чинного законодавства України, зокрема, ст. 36 КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9, зобов'язане його поновити на роботі в Державній установі «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації» (реорганізована установа), де збереглося його попереднє місце роботи.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо невідповідності ОСОБА_4 займаній посаді. Так, апелянт вказує, що ОСОБА_4 не має спеціалізації за напрямком «Управління та організація охорони здоров'я», не має атестації на категорію по даній спеціалізації, також не має сертифікату авіа-медичного організатора та інтернатури цивільного медичного закладу за спеціальністю медичного профілю.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва, якою було залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2011, було відхилено доводи Міністерства інфраструктури України щодо неможливості поновлення ОСОБА_4 на посаді головного рішення, оскільки він не має сертифікату авіамедичного екзаменатора та в його практичній діяльності лікаря була перерва понад три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення ст. 40 КЗпП України є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи 12.04.2013 ОСОБА_2 ознайомлено з попередженням за підписом в.о. головного лікаря ОСОБА_5 про звільнення із займаної посади в перший день виходу на роботу, який слідує за останнім днем періоду тимчасової непрацездатності, згідно з п.6 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Позивачу було запропоновано переведення на вакантні посади завідувача кабінетом медичної статистики - лікаря-статистика або лікаря-терапевта поліклінічного відділення (том І а.с.115). Проте від підпису про ознайомлення з вказаним документом ОСОБА_2 відмовилась. Враховуючи, що позивач відмовилась від переведення на вакантні посади, її було звільнено за п.6 ст. 40 КЗпП України з дотриманням відповідного порядку.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо ненадання можливості переведення на іншу посаду відповідно до рівня освіти та кваліфікації є хибним та не відповідає дійсності.

Всупереч доводів апеляційної скарги щодо невідповідності спірного наказу ст.ст.373, 378 ЦПК України колегія суддів вважає, що ст.373 ЦПК України до спірних правовідносин застосовуватись не може, це підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2007 за заявою Державної авіаційної служби про відстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2006, якою в задоволенні заяви відмовлено.

Щодо ст. 378 ЦПК України, якою передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Державний медичний і сертифікаційний центр цивільної авіації України не був стороною виконавчого провадження.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши відповідні норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку, що при звільненні позивача відповідачем повністю дотримані вимоги трудового законодавства, які визначають порядок та умови звільнення працівників у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та законність рішення не впливають.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді