ЛИСИЧАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 415/4842/13-ц

провадження № 2/415/1605/13

24.12.2013 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді Томчишена С.В.,

при секретарі судового засідання Гавриленко В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, тертя особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 4037 грн. майнової та 3000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок залиття відповідачем її житлової квартири № 38, що розташована в багатоквартирному житловому будинку № 40 по вул. Автомобілістів м. Лисичанська.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що відповідач є її сусідкою та проживає на поверх вище у вказаному будинку в житловій квартирі № 41 та в період часу з 24 грудня по 29 грудня 2012 року затоплювала її квартиру водою, внаслідок чого було пошкоджено стелю кухні та санвузлу її квартири, а також керамічну плитку стіни кухні, у звязку з чим вони потребують ремонту.

Позивач зазначала, що затоплення сталося внаслідок несправного стану сантехнічних комунікацій у квартирі відповідача та було зафіксовано актом профілактичного обстеження, складеного працівниками житлово-експлуатаційної контори. Окрім цього, позивач вказувала, що відповідач визнала факт затоплення її квартири, про що власноруч написала розписку, в якій зобовязувалася відшкодувати шкоду, але потім відмовилася.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволені, посилаючись на обставини, викладені в позові, доповнивши свої доводи тим, що відповідач неодноразово затоплювала її квартиру, наслідки чого вона усувала самостійно, однак в останній раз в результаті затоплення було пошкоджено плитку стіни кухні, відновлювальний ремонт якої потребує значних для неї витрат. Позивач вказувала, що загальна вартість відновлювального ремонту її квартири становить 4037 грн., про що також надала суду розрахунок вартості будівельних матеріалів та робіт, необхідних для проведення цього ремонту.

В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач вказувала, що є пенсіонером та інвалідом 3 групи, під час затоплення, яке було тривалим, хвилювалася, оскільки вважала, що обвалиться керамічна плитка зі стіни кухні, яка через вологу відійшла від неї та потріскалася.

Водночас, позивач зазначала, що в результаті затоплення вимушена нести витрати на відновлювальний ремонт та додаткові незручності у звязку із його проведенням. Між цим, пояснила суду, що відповідач раніше затоплювала стелю кухні та санвузлу, а тому більше всього вона хвилювалася через пошкоджене облицювання керамічної плитки, яка в будь-який час могла обвалитися.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнавала, пояснила суду, що добровільно намагалася відшкодувати завдану шкоду, пропонувала позивачу самостійно переклеїти шпалери на стелі, але вона відмовилася. Окрім цього, відповідач вказувала, що розписку, в якій вона зобовязалася відшкодувати завдану шкоду, вона склала під психологічним тиском позивача. Разом з цим, в судовому засіданні позивач визнала позов в частині відшкодування витрат на ремонт стелі кухні квартири позивача в розмірі 500 грн. та стелі санвузлу в розмірі 100 грн.

Проти пошкодження внаслідок затоплення керамічної плитки стіни кухні квартири позивача відповідач заперечувала, посилаючись на те, що стан плитки викликаний часом старістю, оскільки будинок не новий, а також, що в її квартирі плитка також має такий же стан та вигляд, як й у квартирі позивача.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що він є сусідом сторін і проживає на другому поверсі у житловій квартирі, яка розташована під квартирою позивача. Свідок пояснив суду, що в грудні 2012 року позивач зверталася до нього з питанням про те, що її затоплює відповідач, та що вона не буде винуватою в тому, якщо вода дійде до його квартири. Між цим свідок вказував, що він оглядав стіну кухні позивача під час затоплення та бачив, що внаслідок насичення її водою плитка відійшла від стіни.

Третя особа у судовому засіданні пояснив, що позивач є його матірю та разом з нею вони є співвласниками житлової квартири, яку було затоплено, наполягав на задоволенні позову.

В судовому засіданні поясненнями позивача та третьої особи, поясненнями відповідача та свідка, при дослідженні наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини спірних правовідносин, що склалися між сторонами у справі.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житлову квартиру № 38, що розташована в багатоквартирному житловому будинку № 40 по вул. Автомобілістів м. Лисичанська, зареєстровано за позивачем та третьою особою на праві спільної сумісної власності (а.с. 42-43).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС у Луганській області місце проживання відповідача зареєстроване у житловій квартирі № 41, що розташована в багатоквартирному житловому будинку № 40 по вул. Автомобілістів м. Лисичанська (а.с. 36).

З виписки особового рахунку квартиронаймача, виданої КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», вбачається, що відповідач є квартиронаймачем житлової квартири № 41, що розташована в багатоквартирному житловому будинку № 40 по вул. Автомобілістів м. Лисичанська, в якій також зареєстровано місце проживання крім неї 3 чоловік (а.с. 74).

Квартира, в якій проживає відповідач знаходиться на четвертому поверсі над квартирою позивача. Вищевказані обставини також підтвердила та визнала в судовому засіданні сама відповідач.

Зі змісту розписки від 29 грудня 2012 року написаної власноруч відповідачем, копію якої було надано позивачем до матеріалів справи, а її оригінал був оглянутий в судовому засіданні, вбачається, що відповідач зобовязалась відшкодувати шкоду, завдану позивачу залиттям її квартири (кухні та санвузлу), що сталося внаслідок аварійності сантехніки (а.с. 13).

Актом профілактичного обстеження від 25 червня 2013 року, складеного працівниками КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», було зафіксовано, що на стелях кухні та санвузлу квартири позивача містяться плями, викликані залиття квартири, а джерелом залиття зазначено житлову квартиру № 41, яка знаходиться поверхом вище (а.с. 14).

Вказаний акт не містить відомостей про наявність пошкоджень плитки стіни кухні квартири позивача, на які вона посилається у поданому позові та виходячи з чого розраховує вартість завданої їй матеріальної шкоди. Крім цього, вказаний акт було складено майже через півроку від часу, коли відбулося залиття квартири позивача.

З наданої позивачем до матеріалів справи кошторису вартості робіт та матеріалів, необхідних для проведення відновлювального ремонту її квартири, складеного ТОВ «Беттері», яке має ліцензію на здійснення господарської діяльності, повязаної зі створенням обєктів архітектури, в тому числі на будівельні та монтажні роботи, вартість відновлювального ремонту у квартирі позивача становить: стелі санвузлу 181 грн. 61 коп.; стелі кухні 594 грн. 41 коп., а всього з урахуванням податку на додану вартість 20 відсотків від ціни, який підлягає включенню до ціни ремонту, 931 (девятсот тридцять одна) грн. 22 коп. (а.с. 16-23, 61-70).

Відповідно до кошторису вартості відновлювального ремонту стелі санвузлу та кухні квартири включено вартість матеріалів та робіт зі зняття старих шпалер, розбирання карнизів, фарбування, шпаклювання та ґрунтування з поклейкою нових шпалер.

З вказаного розміру відповідач у судовому засіданні визнала вартість відновлювального ремонту лише на суму 600 грн., але при цьому на підтвердження саме цього розміру вартості ремонту суду доказів не надала.

Інша частина вартості відновлювального ремонту була розрахована з урахуванням вартості матеріалів та робіт, повязаних із розбиранням облицювання керамічної плитки стіни кухні, штукатурки стіни та облицювання її керамічною плиткою (а.с. 61-70).

Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, відповідача та покази свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами у справі, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із приписом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок доведення невинуватості у завданні майнової шкоди ч. 2 цієї статті покладено саме на особу, до якої висунуто вимогу про її відшкодування.

Так, обовязки громадян щодо схоронності житлових будинків встановлено ст. 177 ЖК України. Зокрема, відповідно до припису ч. 1 цієї статті громадяни зобовязані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, а згідно ч. 2 зазначеної статті наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень.

Частиною 3 ст. 177 ЖК України встановлено, що ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок тільки, якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або звязана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та є квартиронаймачем цієї житлової квартири і користується нею. Тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 815 ЦК України вона повинна підтримувати цю квартиру у належному стані, а також, відповідно до ст. 177 ЖК України, зобовязана була проводити в ній поточний ремонт сантехнічного обладнання і забезпечувати його схоронність.

Таким чином, враховуючи, що залиття квартири сталося внаслідок несправності сантехнічного обладнання у квартирі відповідача, що не було нею спростовано у судовому засіданні, а навпаки, було підтверджено виданою нею розпискою про зобовязання провести відновлювальний ремонт (а.с. 13), суд знаходить відповідача винуватою у залитті квартири позивача. А тому, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, відповідач зобовязана відшкодувати позивачу витрати, які остання має понести на відновлювальний ремонт своєї квартири у звязку із її залиттям.

Разом з тим, як вбачається зі змісту доводів позову, розмір заявлених вимог позивач обґрунтовує необхідністю проведення відновлювального ремонту стелі санвузлу та кухні її квартири, а також переоблицюванням керамічною плиткою стіни кухні, яку було пошкоджено в результаті залиття, та посилається при цьому на складений працівниками житлово-експлуатаційної контори акт огляду її квартири.

Утім, як вбачається зі змісту цього акту, в ньому було зафіксовано пошкодження, завданні внаслідок залиття, лише шпалер стелі кухні та санвузлу квартири позивача. Вказаний акт не містить відомостей про наявність пошкоджень керамічної плитки стіни кухні, на що позивач посилається у поданому позові та виходячи з чого розраховує вартість завданої їй матеріальної шкоди.

Окрім цього, вказаний акт було складено майже через півроку від часу, коли відбулося залиття квартири позивача, а тому суд не може взяти його до уваги як доказ пошкодження керамічної плитки стіни кухні, та відповідно, і необхідності проведення її відновлювального ремонту (а.с. 14).

Відтак, за відсутності у матеріалах справи інших доказів, поданих на підтвердження доводів позову, вимогу в частині стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту стіни кухні суд знаходить безпідставною та такою, що не доведена позивачем. Тому позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту стелі кухні та санвузлу у загальній сумі 931 (девятсот тридцять одна) грн. 22 коп.

Водночас, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, якої позивач зазнала у звязку із пошкодженням її майна внаслідок залиття її квартири, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Приписом ч. 1 ст. 1167 ЦК встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

За своєю юридичною природою моральна шкода є компенсацією (відшкодуванням) фізичних та душевних страждань, яких зазнає особа внаслідок порушення її прав вчиненням щодо неї або інших осіб протиправних дій, зазначених у ч. 2 ст. 23 ЦК України. Право на відшкодування моральної шкоди особа може реалізувати лише у разі вчинення протиправних дій, що за своїм характером спричиняють їй душевних страждань чи фізичного болю, та якщо такі страждання викликані діями, переліченими у ч. 2 ст. 23 ЦК України. Зокрема, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода поряд з іншим може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Між моральною шкодою, яка була заподіяна позивачу, та бездіяльністю відповідача щодо утримання в належному стані сантехнічного обладнання, що призвело до залиття квартири позивача, має місце прямий причино-наслідковий звязок. Отже, оскільки внаслідок залиття квартири позивача було пошкоджено її майно, а залиття сталося з вини відповідача вона зобовязана відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

Відповідно до розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Водночас при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан цивільного відповідача.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному випадку, суд враховує глибину душевних страждань позивача, яка, що вбачається з матеріалів справи, є інвалідом третьої групи, має захворювання, за яких не може мати фізичне навантаження (а.с. 10, 60), а тому залиття її квартири та у звязку з цим необхідність проведення відновлювального ремонту, який вона самотужки позбавлена можливості зробити, створило їй додаткові незручності та спричинило повязанні з цим душевні страждання.

Разом з тим, обґрунтовуючи розмір компенсації відшкодування завданої моральної шкоди, позивач у судовому засіданні посилалася на те, що найбільше всього вона хвилювалася від того, що залиттям було пошкоджено стіну кухні, облицьовану керамічною плиткою, яка в будь-який час могла обвалитися, через що вона не могла спати вночі.

Проте, враховуючи, що позивачем не було доведено факт пошкодження залиттям її квартири керамічної плитки стіни кухні, суд не може взяти до уваги ці доводи позивача, а тому вважає, що заявлений нею розмір компенсації завданої їй моральної шкоди підлягає зменшенню до 700 (сімсот) грн., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 174, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану залиття квартири в сумі 931 (девятсот тридцять одна) грн. 22 коп. та 700 (сімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати на сплату судового збору за майновою вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52 (пятдесят дві) грн. 92 коп. та за немайновою вимогою про відшкодування моральної шкоди в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп., а всього 1798 (одна тисяча сімсот девяносто вісім) грн. 84 коп.

У задоволенні позову в іншій частині розміру позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Лисичанський міський суд апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, рішення може бути оскаржене в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя С.В. Томчишен