Справа № 1121/5576/12
2/401/73/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2013 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі : головуючого - судді Гармаш Т.І., при секретарі - Пересунько О.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту. Свій позов мотивує тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36. 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач не виконав умови договору та не повернув кредит, а тому у нього настало право вимоги дострокового повернення коштів. У звязку із порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2012 року має заборгованість 8638, 06 грн. у тому числі 3072, 23 заборгованість за кредитом, 3572,38 заборгованість по процентам за користування кредитом; 1105,92 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф (фіксована частина); 387,53 штраф(процентна складова).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини та докази, що їх стверджують та окрім цього суду пояснив, що відповідач ОСОБА_1 є колишнім працівником банку, а тому добре обізнаний з умовами та правилами наданого йому кредиту. За умовами кредитного договору визначено, що при ненадходженні заробітної плати на картковий рахунок зарплатної карти протягом 6 місяців строк її дії не продовжується. В день звільнення ОСОБА_1 за наказом роботодавця на картковий рахунок зарплатної карти були зараховані кошти, як розрахунок при звільненні. Сума зарахованих коштів складала 3219.71. У звязку із тим, що на картковому рахунку ОСОБА_1 на момент надходження розрахункових, значилася кредитна заборгованість у сумі 2895. 54 грн, то ця сума була списана на погашення кредиту. Залишок на картковому рахунку станом на 27.04.2009 року склав - 324.17 грн. Таким чином зарплатна карка ОСОБА_1 залишилася у нього у користуванні, що підтверджується тим, що 05.05.2009 року він скористався зарплатною карткою і в банкоматі № 3995 Приватбанку, розташованому у приміщенні універсаму «Рагу» здійснив зняття коштів на загальну суму 3247 грн. 67 коп. Вказує на те, що здійснити зняття коштів міг лише він сам, оскільки тільки йому був відомий пін код зарплатної карти. Таким чином відповідач зняв із зарплатної карти залишок у сумі 251 грн. 08 коп. та скориставшись умовами кредитного договору використав кредитний ліміт у сумі 2996 грн. 59 коп.

В подальшому представник позивача змінив свої пояснення та вказував, що відповідач здійснював зняття коштів не із зарплатної карти, а з універсальної і заборгованість за кредитом у нього виникла 05.05.2009 року після зняття ним готівкових коштів у банкоматі № 3995.

Свої попередні пояснення просив не брати до уваги, при цьому не змінював ні предмету ні підстав позову.

Відповідач та його представник позов не визнали у повному обсязі та суду пояснили, що дійсно між позивачем та відповідачем був укладений договір від 26.07.2007 року, як договір обслуговування зарплатної картки працівника ПАТ КБ «ПриватБанк», де він на той час працював, шляхом встановлення кредитного ліміту саме зарплатної картки у розмірі 1000 грн. В подальшому трудові відносини припинилися 28.04.2009 року, а зарплатна картка, на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн. була здана ним роботодавцю, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» та у його присутності була знищена. Вказує на те, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, перебіг якої почався з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права, а саме звільнення його з роботи. Просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір від 26.02.2007 року шляхом підписання заяви, де він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ними договір. Проти вказаного факту відповідач не заперечує.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав розрахунок, з якого вбачається, що на 15.03.2007 року сальдо поточної заборгованості за кредитом складає 999,1 грн. (а.с.4).

Із трудової книжки (а.с.43-44) та наказів про прийняття та звільнення (а.с.55-56) вбачається, що відповідач перебував із позивачем у трудових правовідносинах, які були розірвані за ініціативою роботодавця 27 квітня 2009 року.

Відповідно до розрахунку (а.с.6) станом на 27 квітня 2009 року сальдо поточної заборгованості за кредитом та сальдо простроченої заборгованості складало 0.

Отже, з розрахунку позивача вбачається, що відповідач на момент звільнення а саме на 27 квітня 2009 року не мав заборгованості по кредиту перед банком.

Відповідно до цього ж розрахунку поточна заборгованість за кредитом виникла станом на 05.06.2009 року у сумі 2997, 29 (а.с.6). Станом на 31.10. 2011 року прострочена заборгованість за кредитом складала 3072,23 грн.

У звязку із невідповідністю розрахунку обставинам, які були викладені у позовній заяві, позивач надав суду виписку руху грошових коштів по зарплатній карті із встановленим лімітом відповідача (а.с.65-69), а також виписку про рух коштів по основним картам 2222***** 9027 та 4149******* 7656 (а.с.89-122).

Як видно із вказаних документів рух коштів по зарплатній карті із встановленим лімітом, а також рух коштів по основній карті 4149*****7656, зокрема, у частині видачі готівкових коштів 05.05.2009 року у банкоматі № 3999 співпадає.

Будь-яких пояснень з приводу цієї обставини представник банку не надав, а лише просив не брати до уваги виписку руху коштів по зарплатній карті із встановленим лімітом.

Аналізуючи вказані документи, а також суперечливі пояснення представника з приводу зазначеної у них інформації, суд вбачає у вказаних документах неузгодженість, ставить їх достовірність під сумнів та не бере їх до уваги як докази, що підтверджують виникнення заборгованості.

Разом з тим відповідач надав до суду виписку про рух коштів по його основній карті 139027 за період з 01.01.2006 року по 17.01.2013 року (а.с.144-156) де 05.05.2009 року зафіксована видача готівкових коштів у сумі 1130,00 грн. та 2000,00 грн. за адресою м. Світловодськ вул. Робоча 2, універсам «Рагу».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, зазначених у позовній заяві, підставою заявлених позовних вимог є дострокове повернення кредиту, який був отриманий відповідачем 26.02.2007 року у розмірі 1000 грн., відповідно до вимог ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає позов саме з тих підстав, що зазначені у позовній заяві та бере до уваги докази, що стосуються предмету доказування, а саме дострокового повернення кредитних коштів, отриманих відповідачем 26.02.2007 року.

Беручи до уваги наданий позивачем розрахунок (а.с.6), з якого випливає, що станом на 27 квітня 2009 року заборгованість відповідача за кредитом відсутня, суд вважає, вимоги позивача про її повернення є безпідставними.

Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та з цих підстав просив відмовити у позові.

Вирішуючи вказане питання суд виходить з наступного.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В ході судового розгляду справи представник позивач вказував на те, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки Положенням п.п. 9.7 Умов визначено, що у разі ненадходження заробітної плати на картковий рахунок зарплатної карти протягом 6 місяців строк її дії не продовжується. В день звільнення ОСОБА_1 а саме 27.04. 2009 року за наказом роботодавця на картковий рахунок зарплатної карти були зараховані кошти як розрахунок при звільненні. З моменту звільнення ОСОБА_1 на його картковий рахунок зарплатної карти кошти не надходили. ОСОБА_1 не подавалися до банку заяви відповідно до п.п. 9.12 Умов, а тому вважає, що саме починаючи з 27.10.2009 року дія карткового рахунку зарплатної карти була припинена і відповідно з цієї дати позивач дізнався, що його право порушене та у нього виникло право на позов. (а.с.54).

Суд не може погодитись з такими доводами позивача, оскільки він повязує початок перебігу строку позовної давності із датою припинення рахунку зарплатної карти, а не з виникненням заборгованості за кредитом, що є предметом спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати позовну давність за заявою представника відповідача.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати несе позивач, які ним були сплачені до подання позову.

На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 1054, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.02.2007 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду Т.І. Гармаш