№ 468/2625/13-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

02.12.2013 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Бойко Л.Л. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Мар»ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мар»ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Із змісту позовної заяви слід, що позивач у спадок отримала житловий будинок, розташований в селі Мар»ївка Баштанського району по вулиці Будюка 10, в якому її баба ОСОБА_2, за час життя, у 1991 році здійснила самочинне будівництво, а саме: переобладнання та добудову, відомості про що було внесено приватним нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час оформлення спадщини.

Дана заява не відповідає вимогам чинного ЦПК, а саме статті 119.

- відповідно до вимог п.п. 5, 6 ч.2 вказаної статті, позовна заява повинна містити, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно вимог статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач обґрунтовує свою вимогу неможливістю розпорядитися вищевказаним будинком (відчужити його шляхом продажу) за наведених умов, однак позовна заява не містить достатнього викладу обставин, якими позивач обґрунтував би свої вимоги, (в тому числі обставин звернення позивача до відповідного органу або посадової особи щодо вчинення відповідної цивільно-правової угоди, відмови останнього у її вчиненні або ж посвідченні, тощо). В свою чергу долучені до позовної заяви документи лише свідчать про звернення позивача до Реєстраційної служби та нотаріуса по питанню внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, позовна заява не містить достатнього обґрунтування щодо необхідності захисту порушених прав в судовому порядку.

Долучена до позовної заяви копія договору дарування свідчить, що 23 грудня 2005 року мало місце укладання договору дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, предметом якої був вищевказаний житловий будинок.

Законність укладання правочину відносно даного житлового будинку раніш (в 2005 році), а саме посвідченням його нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу, також свідчить про необхідність додаткового обґрунтування позову, враховуючи посилання позивача не те, що обставини самочинного будівництва мали місце ще в 1991 році.

Так, згідно п. 63 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20/5,

коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі та споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову, прибудову, перепланування чи звести господарські, побутові будівлі та споруди. При відсутності такого рішення нотаріус відмовляє в посвідченні договору відчуження житлового будинку, власником якого здійснено таку перебудову, прибудову, переобладнання чи зведено господарські побутові будівлі та споруди.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

З п. 12 вказаної Постанови слід, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Із змісту позову вбачається, що позивачу було відмовлено щодо введення в експлуатацію вищевказаного самочинно збудованого нерухомого майна інспекцією державного будівельного архітектурного контролю в звязку з тим, що це не відноситься до компетенції останньої.

Наведене свідчить, що дане питання не було предметом розгляду відповідного компетентного державного органу, що також в свою чергу свідчить про недостатність обґрунтування позовних вимог.

Також позовна заява не містить зазначення доказів на підтвердження того, що обставини самочинного будівництва (переобладнання та добудови) мали місце саме в 1991 році.

Позивач просить суд визнати право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому.

З позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що позивач є власником даного спірного будинку (в тому числі здійснено державну реєстрацію даного права). Натомість з позову вбачається, що має місце спір лише певних складових даного нерухомого майна (прибудови А-1, тамбура а-1 та жилої кімнати 1-1), що свідчить про необхідність конкретизації та уточнення позовних вимог.

- відповідно до вимог ч.5 статті 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

До позовної заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору в сумі 699 грн., а саме квитанцію № 5146.526.2 від 17.09.2013 року.

Натомість ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області (справа №468/2005/13-ц) було повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Мар»ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво, а також сплачену суму судового збору в сумі 699 грн. за вищевказаною квитанцією.

За таких умов вбачається, що додана до позовної заяви вищевказана квитанція не підтверджує сплату судового збору, що свідчить про недодержання позивачем при предявленні позову вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України.

Із викладеного слід, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог ст. 119 ЦПК України, а тому це є підставою для залишення її без руху для виправлення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя , -

УХ В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до Мар»ївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на самочинне будівництво - залишити без руху.

Надати позивачу строк, для виправлення вказаних в ухвалі недоліків, але не пізніше пяти днів з дня отримання позивачем ухвали, розяснивши, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, позовна заява вважається неподаною і повертається.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя