Провадження № 22-ц/780/821/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.03.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Голуб С.А.,

при секретарі : Черненко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк Надра до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 08.02.2007 року між ВАТ КБ Надра, правонаступником якого є позивач ПАТ Комерційний Банк Надра та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 35/ІІ/33/2007/980, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 10000 грн. із розрахунку 2,5 % на місяць строком з 08.02.2007 року по 06.02.2009 року.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. За договором поруки від 08.02.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобовязалися відповідати перед позивачем, як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки відповідач ОСОБА_2 поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_3, що витікають з кредитного договору № 35/ІІ/33/2007/980 від 08.02.2007 року. При цьому відповідач ОСОБА_2 повинен виконати всі зобовязання, в тому ж порядку, який встановлений для відповідача ОСОБА_4 кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобовязався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 15 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в кредитному договорі.

Відповідно до кредитного договору у разі прострочення відповідачем ОСОБА_3 строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.2.3.2. кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань відповідача ОСОБА_3 щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.5 кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у разі прострочення відповідачем ОСОБА_3 строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.3.2 кредитного договору більш ніж на два дні, відповідач ОСОБА_3 сплачує позивачу фіксований штраф у розмірі 30 грн. Станом на 23.11.2011 року за відповідачем ОСОБА_3 наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 42206,57 грн. Оскільки боржник не виконав свої зобов'язання за договором, не дивлячись на неодноразові нагадування банку, то позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24 вересня 2012 року було задоволено позов повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра, МФО 321024, , к/р 2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 42206 грн. 57 коп. та судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 422 грн. 07 коп.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у частині стягнення солідарно коштів з нього та відповідача ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо стягнення коштів з нього.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 08.02.2007 року між ВАТ КБ Надра правонаступником якого є позивач ПАТ Комерційний Банк Надра та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 35/П/33/2007/980, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 10000 грн. із розрахунку 2.5 % на місяць строком з 08.02.2007 року по 06.02.2009 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. За договором поруки від 08.02.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобовячалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки відповідач ОСОБА_2 поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем ОСОБА_3, що витікають з кредитного договору № 35/П/33/2007/980 від 08.02.2007 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо стягнення солідарно коштів з відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів " застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (Справа № 1-26/2011), в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-ХІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між: кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, в силу вищенаведених норм Закону, строк, протягом якого позивач ПАТ КБ "Надра" або його представник могли звернутися з вимогою про стягнення неустойки (штрафу, пені) до відповідачів 1 та 2 солідарно-сплинув.

Відповідно до п. 1.1. Договорів поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання відповідачем 1 (Позичальник") взятих на себе зобов'язань, що випливають з Кредитного договору , в тому числі: повернути кредит , сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% річних, сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Поручитель повинен виконати зобов'язання у тому ж порядку, який встановлено для Позичальника Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1. Договорів поруки, Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору при умові, якщо в установлений Кредитним договором строк виконання Позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно із роз'ясненнями п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до п. 5.3. Договору Поруки від 08.02.2007 року дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному Договору чи виконання Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього Договору. Отже, в Договорі Поруки не було встановлено строку його припинення.

Разом з тим, п. 1.1. Договору Поруки визначено, що повернути кредит у сумі 10 000, 00 тис. грн., тобто виконати зобов'язання відповідно до забезпеченого Кредитного Договору № 35/П/33/2007/980 від 08.02.2007 року, необхідно до 06.02.2009 року.

Але, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (починаючи з 06.02.2009 по 06.08.2009 року), Кредитор не пред'являв до апелянта вимоги про сплату боргу, а тому Договір Поруки і, як наслідок, правовідносини сторін договору, припинили свою дію 07.08.2009 року.

Таким чином, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач - ПАТ КБ "Надра" або його представник мали право і могли протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителів за Кредитним договором .

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та вимоги чинного законодавства та помилково ухвалив рішення про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів.

Отже, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права призвели до ухвалення незаконного рішення в частині стягнення заборгованості, як з кредитора так з його поручителя у солідарному порядку, а отже в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального або матеріального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 252, 258, 559, 629 ЦК України, ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2012 року скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк Надра щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 - відмовити.

В решті рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді