Справа № 2/337/252/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2013 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

при секретарі Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, просила суд стягнути з ОСОБА_3 100000 гривень.

Ухвалою суду від 21.02.2013 року в якості співвідповідача по справі було залучено Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області.

12.03.2013 року ОСОБА_1 уточнила свою позовну заяву, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 міського управління ГУМВС України в Запорізькій області 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказала ОСОБА_3 в якості третьої особи. 08.04.2013 року ОСОБА_1 подала суду клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди без розгляду.

Ухвалою суду від 08.04.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 були залишені без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. Позивач пояснила суду, що її чоловік ОСОБА_5 працював в службі охорони Хортицького РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. 23.01.1996 року близько 23-00 він був побитий командиром взводу ППСМ ОСОБА_3 після чого наступила смерть ОСОБА_5 Після цього ОСОБА_3 знаходився у розшуку до 2012 року. Внаслідок смерті чоловіка їй було заподіяно моральної шкоди. Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 міського управління ГУМВС України в Запорізькій області моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2200 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що обвинувального вироку суду у відношенні ОСОБА_3 немає, а тому він вважається невинуватим у вчиненні злочину. Просив застосувати суд позовну давність, вказав, що ОСОБА_1 мала можливість предявити позов під час досудового розслідування, чого не зробила, а тому пропустила строк позовної давності. Також вважає, що розмір шкоди, яку просить стягнути позивач, нічим не обґрунтований.

Третя особа ОСОБА_3 був повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, підтримав заперечення відповідача. Приймаючи участь в якості відповідача в судовому засіданні 13.02.2013 року, пояснив суду, що кримінальна справа у відношенні нього була закрита за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, він добровільно відшкодував ОСОБА_1 суму у розмірі 10000 гривень.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків.

В провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебувала кримінальна справа у відношенні ОСОБА_3 за ч.3 ст.365 КК України. Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року кримінальна справа у відношенні ОСОБА_3 була закрита за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до постанови суду 23.01.1996 року близько 23-00 працівники служби охорони Хортицького РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були побиті командиром взводу ПППСМ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3, внаслідок чого ОСОБА_5 загинув. Дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч.3 ст.365 КК України як умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що супроводжувалися застосуванням насильства та потягли за собою тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_5

Відповідно довідки, виданої ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.12.1990 до 01.02.1996 року.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб 17.10.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Від шлюбу 02.03.1993 року народився ОСОБА_7.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер 23.01.1996 року.

Відповідно до постанови слідчого від 07.02.1996 року, ОСОБА_1 була визнана потерпілою по кримінальній справі у відношенні дуди С.С.

Доводи представника відповідача щодо недоведеності вини ОСОБА_3 у заподіянні тілесних ушкоджень, які потягли смерть ОСОБА_5, не заслуговують на увагу з наступних причин. Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 була закрита внаслідок закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно п.5 ч.1 ст.7-1 КПК України (1960 року), який діяв на час винесення постанови суду 29.10.2012 року, провадження в кримінальній справі може бути закрито судом із закінченням строків давності. Відповідно до положень ч.2 ст.28 КПК України закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати збитки.

На думку суду, протиправність дій ОСОБА_3, причинний зв'язок між шкодою, завданою ОСОБА_1, та діями ОСОБА_3 встановлені як постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року, яка набрала чинності 07.11.2012 року, так і поясненням самого ОСОБА_3, який не заперечує факт нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_5 Кримінальна справа була розглянута не з постановленням виправдовувального вироку, а у звязку із закінченням строків давності за клопотанням адвоката ОСОБА_3, яке підтримано самим підсудним. Вказана постанова, в якій містяться висновки суду щодо протиправності дій ОСОБА_3, ним не оскаржена.

Згідно положень ст.49 КПК України (1960 року) потерпілим визнається особа, якій злочином завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. По справам про злочини, в результаті яких настала смерть потерпілого, права передбачені цією статтею, мають його родичі.

За таких підстав, у суду не викликає сумнівів, що ОСОБА_1 мала право на звернення до суду із позовом про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок загибелі її чоловіка.

Представник відповідача посилається на те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, внаслідок відсутності причинно-наслідкового звязку між вчиненням злочину у відношенні ОСОБА_5 та діями посадових осіб ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Суд не може погодитись із запереченням представника відповідача.

Злочин, вчинений ОСОБА_3, є злочином, який вчинено останнім під час виконання ним своїх службових обовязків. ОСОБА_3 перебував на посаді командира взводу ППСМ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, та заступив на службу 23.01.1996 року з 14-00 до 02-00 24.01.1996 року в складі наряду.

Відповідно до Закону України Про міліцію міліція в Україні це державний озброєний орган державної виконавчої влади, а працівники міліції є представниками державного органу виконавчої влади. На підставі примітки 1 до ст.364 КК України особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, є службовими особами.

На підставі ч.2, 3 ст.25 Закону України Про міліцію при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина міліція зобов'язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків. Працівник міліції, який виконує свої обов'язки відповідно до наданих законодавством повноважень та у межах закону, не несе відповідальності за завдані збитки. Такі збитки компенсуються за рахунок держави.

На підставі цих положень суд дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну діями ОСОБА_3, має нести держава в особі ОСОБА_2 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області.

Крім того, представник відповідача просив суд відмовити у позові внаслідок пропуску строків позовної даності, вказавши, що ОСОБА_1 могла звернутись із позовом про відшкодування моральної шкоди під час досудового розслідування, чого не зробила. Однак суд вважає, що строк позовної давності не був пропущений з наступних причин.

Позиція відповідача не узгоджується з вимогами ст.28 КПК України (1960 року), відповідно якої особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого. Як зазначалось судом, потерпілим є особа, що зазнала моральної, фізичної або майнової шкоди. Суд робить висновок, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості під час кримінального провадження предявити позов про відшкодування моральної шкоди з ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

На думку суду, право позивача на звернення до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди з відповідача виникло з моменту набрання законної сили постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2012 року про закриття провадження у відношенні ОСОБА_3 за ч.3 ст.365 КК України.

Як встановлено ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. ОСОБА_1 перебувала із загиблим ОСОБА_5 у шлюбі, мали від шлюбу сина, якому на момент смерті ОСОБА_5 виповнилось 2 роки. Суд враховує, що чоловік позивача загинув внаслідок протиправних дій ОСОБА_3, позивач втратила чоловіка, залишившись після його смерті із малолітньої дитиною.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги ступень вини ОСОБА_3, який не мав умислу на заподіяння смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 50 000 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив, що ОСОБА_1 було сплачено адвокату ОСОБА_4 2200 гривень за ведення цивільної справи, що підтверджується квитанцією №187 від 25.11.2012 року. Як пояснили в судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_4 200 гривень було сплачено за складання позовної заяви, а 2000 гривень за участь адвоката в судових засіданнях. Представник відповідача заперечив проти стягнення цих судових витрат, оскільки вони нічим не обґрунтовані, окрім квитанції, розрахунок витрат відсутній.

Суд дійшов до висновку, що судові витрати підлягають стягненню з відповідача частково.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах , який набрав чинності з 1 січня 2012 року , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до квитанції позовна заява була складена 25.11.2012 року, на час дії Закону України Про державний бюджет України на 2012 рік, ст.13 якого вказує, що мінімальна заробітна плата з 01.10.2012 року складає 1118грн. Таким чином, суд вважає, що сума у 200 гривень, яка була сплачена адвокату за складання позовної заяви, не протирічить граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Проте суд не може погодитись із розрахунком адвоката щодо його участі в судових засіданнях. В судовому засіданні адвокат не зміг пояснити суду, як він визначив та розрахував 2000 гривень, які йому було сплачено позивачем. Відповідного розрахунку суду не надано, у звязку з чим, суд керується вимогами Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах і розрахував час, який адвокат витратив на участь в судових засіданнях під час розгляду цивільної справи.

Відповідно до журналів судових засідань, загальна кількість часу, що була витрачена адвокатом становить 127 хвилин, а саме:

- 13.02.2013 року 16 хвилин;

- 21.02.2013 року 22 хвилини;

- 08.04.2013 року 35 хвилин;

- 15.05.2013 року 27 хвилин.

На момент участі адвоката в судових засіданнях діяв Закону України Про державний бюджет України на 2013 рік, відповідно ст. 8 якого мінімальна заробітна плата з 1 січня складає 1147 гривень. Таким чином, граничний розмір на правову допомогу під час участі в судових засіданнях може становити 970 гривень 28 копійок ( 1147 грн. х 40%=458,80 грн. за годину; 1 хвилина=7,64 грн.; 127 хвилин=970,28 грн.)

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 57, 60, 84, 197, 213-215, 234, 235, 256, 259 ЦПК, ст.23, 1167 ЦК України, ст.7, 28, 49 КПК України (1960 року), ст.25 Закону України Про міліцію, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, суму витрат на правову допомогу у розмірі 1170 (одна тисяча сто сімдесят) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М. Котляр