Справа № 1316/2489/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1690/13 Доповідач в 2-й інстанції: Гуцал І. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Гуцал І.П.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишин О.Ф.,

при секретарі: Мариняк О.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Пустомитівськогорайонного суду Львівської області від 31 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів,-

встановила:

оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики грошових коштів в сумі 538 391,20 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 3 219 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржила відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд ухвалив заочне рішення у її відсутності.10.08.2012 року нею було подано заяву про перегляд заочного рішення, однак ухвалою суду від 20.11.2012 року її заяву залишено без задоволення. Суд обґрунтував своє рішення лише договором позики грошових коштів в сумі 538 391, 20 гривень від 7.03.2012 року, укладеного нібито між нею та ОСОБА_6. Вказує на те, що вона неодноразово укладала договори позики в ПТ "ІНФОРМАЦІЯ_1", що на АДРЕСА_1, власником якого був ОСОБА_6 Тому в березні 2012 року вкотре звернулась до ПТ "ІНФОРМАЦІЯ_1"з метою отримання позики. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В. ознайомила її із текстом договору та запропонувала підписати лише чистий нотаріальний бланк, на що вона погодилася, хоча грошових коштів їй так і надано не було, а в подальшому 12.03.2012 року вона повідомила ломбард, що у неї відпала необхідність в отриманні позики, тому вважає, що такий договір не укладала та позику не отримувала.

Крім того, вказує на те, що у договорі позики грошових коштів від 7.03.2012 року, а також в інших документах виникає сумнів про правдивість виконання підпису ОСОБА_6, вказує на виконання його іншою особою, оскільки вони всі різні. Тому вважає, що договір укладений шляхом обману та зловживання довірою.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечує проти апеляційної скарги, та представника відповідача, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 7.03.2012 року між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 538 391, 20 грн., що згідно курсу НБУ (1 долар США = 7,9084 гривень) станом на 7.03.2012 року становило 67 400 дол., які позичальник зобов"язався повернути до 10 червня 2012 року (а.с.3)

У визначений договором строк відповідач зазначених коштів не повернула.

17.07.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_4 за договором позики грошових коштів від 7.03.2012 року (а.с.34).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється відвідповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики від 7.03.2012 року, суд вірно виходив з положень ст.ст.625, 1046 ЦК України, оскільки встановив, що взятих на себе зобов`язань за договором позики відповідач у зазначений у договорі строк не виконала та грошові кошти, взяті у позивача за цим договором, не повернула.

Покликання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на зміст ст.1047 ЦК України та на те, що грошових коштів згідно договору позики вона не отримувала спростовується змістом договору, в п.3 якого сторони обумовили момент передачі грошових коштів, а саме в момент погодження проекту вказаного договору та його підписання сторонами.

Так, згідно ч.2 ст.640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Посилання ОСОБА_4 на те, що підпис, виконаний позикодавцем у договорі позики, не відповідає підпису ОСОБА_6 не заслуговує на увагу оскільки такі висновки нічим не підтверджені.

Також колегія суддів вважає, що покликання ОСОБА_4 на те, що суд ухвалив заочне рішення у її відсутності та безпідставно позбавив її можливості переглянути заочне рішення згідно ухвали суду від 10.08.2012 року не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 належним чином була повідомлена про розгляд справи, що стверджується квитанціями та повідомленнями про надіслання телеграми (а.с.48-50), а також суд підставно вважав, що обставини, що свідчать про поважність причини її неявки в судове засідання, є сумнівними та на момент ухвалення рішення не підтверджені.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ч.1 п.1 ст.307, 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягомдвадцяти днів.

Головуючий: Гуцал І.П.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Павлишин О.Ф.