Справа №2318/2877/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2013 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Ребриної К.Г.

при секретарі - Стефанюк Н.І.

з участю представника позивачки - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ ОСОБА_3 Аваль, центрального Уманського відділення ВАТ ОСОБА_3 Аваль, третіх осіб: Національного банку України, Уманської міської державної нотаріальної контори про визнання недійсними правочину та правочину його забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВАТ ОСОБА_3 Аваль, центрального Уманського відділення ВАТ ОСОБА_3 Аваль, третіх осіб: Національного банку України, Уманської міської державної нотаріальної контори про визнання недійсними правочину та правочину його забезпечення, вказавши, що 06 березня 2007 року між нею та ВАТ ОСОБА_3 Аваль, повним правонаступником якого являється ПАТ Раййфайзен банк Аваль, укладено споживчий кредитний договір № 354411/7955/0120-7 і отримано по ньому кредит в сумі 25 000 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору, кредит їй надано до 05.03.2027 року із сплатою 13,25% річних за користування кредитними коштами.

В якості забезпечення кредитного договору, 07 березня 2007 року укладено похідний від кредитного договору № 354411/7955/0120-7 договір іпотеки № 354411/7955/0120-7 Л на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1

Укладаючи кредитний договір, вона, як сторона договору, розраховувала на його належне виконання і досягнення поставлених нею та відповідачем цілей. Проте, в ході виконання договору виявилися обставини, які не могли бути враховані як нею так і банком при укладенні договору, в першу чергу це стосується різкої зміни курсу долара США відносно гривні з 5,05 до 8 гривень за 1 долар США. Дані обставини істотно вплинули на її законні інтереси та можливість погашати кредит.

Відповідач по справі ПАТ Раййфайзен банк Аваль до суду не зявився, надав заяву про зміну назви відповідача з ВАТ Раййфайзен банк Аваль на ПАТ Раййфайзен банк Аваль; подав заяву з проханням розглядати справу без його участі; позов не визнав надавши до суду письмові заперечення в яких просить суд в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що при настанні істотної обставини, що істотно порушує баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, посилання позивачки про зменшення її прибутків не є підставою для розірвання договору, ризик підвищення курсу долара США до гривні несе саме позичальник.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що після укладення кредитного договору вона добросовісно виконувала взяті на себе зобовязання, однак у звязку із різким подорожчанням долара США, наприкінці 2009 року 1 долар США коштував 8 гривень, а при укладенні договору 5,05, пониженням її в посаді із-зі реорганізації відомства де вона працює, що потягло за собою зменшення заробітної плати, вона не мала можливості виконувати взяті на себе зобовязання перед ПАТ Раййфайзен банк Аваль і як наслідок цього у неї виникла заборгованість перед кредитором.

ПАТ Раййфайзен банк Аваль звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та звернення на предмет іпотеки на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1 03.12.2010 року Уманським міськрайонним судом за позовом ПАТ Раййфайзен банк Аваль ухвалено рішення яким позовні вимоги банку задоволено частково та стягнуто з неї заборгованість по кредитному договору в сумі 197 080 грн. 00 коп., судових витрат в сумі 910 грн. 00 коп. В задоволенні позову в частині звернення на предмет іпотеки на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, відмовлено.

Не маючи змоги виконати рішення суду від 03.12.2010 року, вона звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду. 01.06.2011 року Уманським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким виконання рішення суду від 03.12.2012 року розстрочено на 10 років із сплатою кредиту рівними частинами по 1 600 грн. 00 коп. щомісячно.

Після цього рішення вона вносила кошти на погашення кредиту по 1 600 грн. 00 коп. щомісяця, однак не може погасити борг і він не зменшується, оскільки, відповідно до умов договору, в першу чергу банк отримані кошти зараховує на погашення пені і штрафу, потім на погашення відсотків і тільки після цього на погашення самого кредиту. Позивач побоюється, що в разі залишення кредитного договору діючим, вона не матиме змоги сплатити кредит за все своє життя, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 підтримав та доповнив, що укладаючи кредитний договір з відповідачем його довірителька розраховувала отримати грошові кошти та повернути їх в сумі 126 250 грн. 00 коп., однак із різкою зміною курсу іноземних валют, вона повинна повернути банку 200 000 грн., а виходячи із цього сума відсотків повинна бути сплачена більша ніж передбачалось договором. Встановлення курсу іноземних валют відноситься виключно до компетенції НБУ, на діяльність якого позивач не може впливати. ОСОБА_2 сподівалася на стабільну ситуацію на валютному ринку України та на положення ст. 6 ЗУ Про національний банк, згідно з якою основною його функцією є забезпечення стабільності національної валюти. Таким чином в діях відповідача є ознаки нечесної підприємницької діяльності та дискримінаційних дій відносно ОСОБА_2, які законом заборонені, в тому числі ЗУ Про захист прав споживачів.

Подальше виконання умов договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін, так як у звязку із збільшенням вартості долара США, відповідач отримує не прогнозований та не передбачений договором дохід, а позивач, відповідно до цього збиток на суму не прогнозованого доходу відповідача.

Відповідачем в запереченні робиться наголос на п. 8.3 спірного кредитного договору про попередження позичальника, що валютні ризики несе споживач. Однак даний пункт договору не можна приймати до уваги при розгляді справи та ставити його в основу рішення, а необхідно вважати його таким, що позичальник не попереджений що всі ризики за зміну курсу іноземних валют несе він, оскільки:

ОСОБА_2 не має економічної освіти та не має необхідних знань в банківській діяльності. Отримавши кредитний договір в день його підписання, прочитати його та вникнути в його суть, треба бути спеціалістом в сфері кредитування, в тому числі зрозуміти суть попередження про валютні ризики. Відповідач, як професійний учасник на ринку кредитних послуг, повинен був детально, в зрозумілій формі розяснити позичальнику, в чому саме виникає валютний ризик, від чого це залежить, які сфери економіки впливають на курс іноземних валют, та інше.

Підтвердженням цього висновку є позиція НБУ, викладена в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Пленуму НБУ № 168 від 10.05.2007 року, зареєстровану в міністерстві юстиції України 25.05.2007 року. Пункт 3.8 Правил передбачає: У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов підтримала та зазначила, що кредитний договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін в разі настання подій, передбачених ст. 652 ЦК України: у разі істотної зміни обставин договір може бути розірваний за рішенням суду. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

А тому ОСОБА_2 укладаючи кредитний договір в іноземній валюті ніяким чином не могла передбачити подорожчання долара США на 40-45%, у звязку з чим і збільшиться вартість кредиту; вона не могла передбачити настання світової фінансової кризи, яка негативно впливає на всі сторони життя суспільства, в тому числі і в сфері банківської діяльності. Наявність світової фінансової кризи являється загальновідомим фактом, який не потребує доказуванню, так як він підтверджений існування ЗУ № 1533, від 23.06.2009 року, Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи, ЗУ № 800-VI, від 25.12.2009 року, із змінами, внесені ЗУ № 5459-VI, від 16.10.2012 року, Про запобігання впливу мирової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі і житлового будівництва, Законопроекту № 4654 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно тимчасового накладення обмежень на деякі операції у сфері іпотечних і заставних стосунків в цілях мінімізації наслідків світової фінансової кризи.

ОСОБА_4 особа по справі Уманська державна нотаріальна контора до суду не зявилася, надавши лист з проханням розглядати справу без її участі та покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення сторони позивача, вивчивши та перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 06 березня 2007 року між позивачем та ВАТ ОСОБА_3 Аваль, повним правонаступником якого являється ПАТ Раййфайзен банк Аваль, укладено споживчий кредитний договір № 354411/7955/0120-7 по якому позивач отримала кредит в сумі 25 000 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору, кредит їй надано до 05.03.2027 року із сплатою 13,25% річних за користування кредитними коштами.

В якості забезпечення кредитного договору, 07 березня 2007 року укладено похідний від кредитного договору № 354411/7955/0120-7 договір іпотеки № 354411/7955/0120-7 Л на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1

Згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 03.12.2010 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 354411/7955/0120-7 від 06.03.2007 року в сумі 197 080 грн. 00 коп., а рішенням Уманського міськрайонного суду від 01.06.2011 року виконання цього рішення суду розстрочено на десять років з виплатою рівними частинами по 1 600 грн. 00 коп. щомісячно.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору, погашення заборгованості по кредиту проводиться в слідуючій послідовності:сплата пені та штрафу; сплата заборгованості за процентами; сплата заборгованості за кредитом.

Матеріалами справи доказано, що після ухвалення судом рішення про розстрочку виконання рішення суду, позивач вносила кошти на погашення кредиту, однак, у звязку з умовами договору, тіло кредиту фактично не погашається, а залишається незмінним.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачена можливість розірвання кредитного договору: У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частина 2 ст. 652 ЦК України визначає умови, при настанні яких можливе розірвання кредитного договору: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане - укладаючи кредитний договір в 2007 році ОСОБА_2 не могла передбачити, що починаючи з кінця 2008 року та в 2009 році курс долара США виросте більш ніж 8 грн. за 1 долар США і їй, на покупку 25 тис. доларів США, для повернення кредиту, необхідно буде витратити не 126 250 грн. як передбачено договором, а 200 тис. грн. Встановлення курсу іноземних валют відноситься до компетенції НБУ, на діяльність якого позивач не може впливати. ОСОБА_2 сподівалася на стабільну ситуацію на валютному ринку України та на положення ст. 6 ЗУ Про національний банк, згідно з якою основною його функцією є забезпечення стабільності національної валюти.

За період, що минув після підписання кредитного договору і по даний час, у звязку з реорганізацією відомства, де працює ОСОБА_2, вона два рази була понижена в посаді, у звязку з чим її єдиний дохід заробітна плата, значно зменшився. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. При укладенні кредитного договору ні позивач, ні відповідач не могли передбачити виникнення світової фінансової кризи, що являється загальновідомим фактом, який не потребує доказуванню, так як він підтверджений ЗУ № 1533, від 23.06.2009 року, Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи, ЗУ № 800-VI, від 25.12.2009 року, із змінами, внесені ЗУ № 5459-VI, від 16.10.2012 року, Про запобігання впливу мирової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі і житлового будівництва, Законопроекту № 4654 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно тимчасового накладення обмежень на деякі операції у сфері іпотечних і заставних стосунків в цілях мінімізації наслідків світової фінансової кризи; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подальше виконання умов договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін, так як у звязку із збільшенням вартості долара США, відповідач отримує не прогнозований та не передбачений договором дохід, а ОСОБА_2, відповідно до цього збиток на суму не прогнозованого доходу відповідача.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_2 розраховувала га отримання та повернення відповідачу 126 250 грн. плюс відсотки, а після описаних змін, вона повинна повернути відповідачу 200 000 грн. плюс відсотки, нараховані саме на 200 000 грн., при цьому різницю в сумі 73 750 грн. вона не отримувала, використати не могла і вигоди від цієї суми не мала. Подальше виконання умов договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін, так як у звязку із збільшенням вартості долара США, відповідач отримує не прогнозований та не передбачений договором дохід, а розивач, відповідно до цього збиток на суму не прогнозованого доходу відповідача. При укладенні кредитного договору ОСОБА_2 розраховувала на отримання та повернення відповідачу 126 250 грн. плюс відсотки, а в наслідок зміни курсу долара США відносно гривні, вона повинна повернути відповідачу 200 000 грн. плюс відсотки, нараховані саме на 200 000 грн., при цьому різницю в сумі 73 750 грн. вона не отримувала, використати не могла і вигоди від цієї суми не мала; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Попередження, викладене в п. 8.3 кредитного договору не являється розцінювати доказом того, що ОСОБА_2, підписуючи кредитний договір, в повній мірі усвідомлювала суть цього попередження та які наслідки воно тягне за собою, так як вона не економіст та не має знань в системі банківської діяльності.

Стороною позивача доказано настання всіх чотирьох умов, визначених ст. 652 ЦК України, при наявності яких допускається розірвання кредитного договору.

Судом не береться до уваги заперечення відповідача в тому, що позивач мала можливість в момент укладення договору, передбачити настання всіх перерахованих обставин.

Суд приходить до висновку, що трактування відповідачем статтей 1046, 1054 ЦК України, якими на думку відповідача, покладена відповідальність за валютні ризики саме на позичальника, оскільки ст. 1046 ЦК України дає поняття договору позики, а ст. 1054 кредитного договору і до зміни курсу іноземних валют, а у звязку з цим і валютних ризиків сторін, вони відношення не мають.

Суд не бере до уваги твердження відповідача, що позичальник повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику, оскільки відповідачем не надано доказів розяснення ОСОБА_2 суті валютних ризиків, як передбачено п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Пленуму НБУ № 168 від 10.05.2007 року, зареєстровану в міністерстві юстиції України 25.05.2007 року.

В Постанові № 5 від 12.04.1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів Пленум Верховного суду України розяснює, що У справах за позовами про захист прав споживачів, … суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Таким чином відповідач повинен був детально та доходчиво розясненити позичальнику про обставини, які можуть спонукати зміні курсу іноземних валют, які правові наслідки виникають із цього, які зміни наступають у сплаті кредиту, як ця зміна вплине на вартість кредиту та інше.

Вищий господарський суд України, у листі "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" від 07.04.2008 № 01-8/211 зазначив: "… слід враховувати, що правила частин третьої Статті 551 ЦК України та Статті 233 ЦК України направлені на Запобігання збагачення кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником."

Суд не бере до уваги твердження відповідача в тій частині, що посилання ОСОБА_2 на зменшення її прибутків не являється підставою для розірвання кредитного договору, оскільки заробітна плата позивача являється її єдиним джерелом прибутків і саме із зарплати вона сплачує кошти на погашення кредиту, а тому суд визнає цю обставину як істотну.

Не являється підставою для відмови в задоволенні позову твердження відповідача про відсутність спроб ОСОБА_2 врегулювати спір в досудовому порядку, оскільки звернення до суду являється правом особи.

В рішенні Конституційного суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 вказано, що : …право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

В Постанові Верховного суду України від 19.09.2011 року Про розірвання кредитного договору розяснюється, що недотримання позивачем вимог щодо обовязку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, та не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору.

Таким чином стороною позивача повністю доказано законність та необхідність розірвання кредитного договору № 354411/7955/0120-7 від 06.07.2007 року, яке не звільняє ОСОБА_2 від обовязку повернути кредит, нараховані відсотки, штраф та пеню по ньому, в сумі, визначеному рішенням суду від 03 грудня 2010 року та на умовах рішення суду від 01 червня 2011 року.

Разом з тим стороною позивача не надано до суду достатньо доказів для визнання таким, що втратив чинність договір іпотеки № 354411/7955/0120-7 Л на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2, виключення з Державного реєстру іпотек запис за № 4605684 від 07 березня 2007 року про Державну реєстрацію договору іпотеки № 354411/7955/0120-7 Л на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2, виключення з Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за № 4605623 від 07 березня 2007 року щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_3. Даний договір іпотеки та заборона на квартиру, передану в іпотеку, повинні залишатись діючими до повного виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ПАТ Раййфайзен банк Аваль що являється гарантією відповідачу від можливих збитків зі сторони ОСОБА_2

На підставі викладеного, ЗУ Про захист прав споживачів, ст.ст. 15, 16, 530, 651, 652 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір № 354411/7955/0120-7, укладений 06 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ ОСОБА_3 Аваль про надання ОСОБА_2 кредиту в сумі 25 000 доларів США.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до судової палати Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: К.Г. Ребрина