Справа № 570/2274/13-ц
Номер провадження 2/570/1127/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПСП "Волинь", ОСОБА_3 сільської ради Рівненського району (другого відповідача замінено на належного відповідача - Головне управління Держземагенства у Рівненській області) про визнання права власності на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що він з 27 березня 1983 року по 02 червня 1994 року працював в колгоспі ім.Леніна, який в подальшому було перейменовано в КСП "Волинь", правонаступником якого є ПСП "Волинь", 27 березня 1983 року був прийнятий у члени колгоспу і не припиняв свого членства в господарстві до цього часу, з роботи вимушений був звільнитися за власним бажанням, оскільки тривалий час в господарстві не виплачували заробітної плати, в 1994-1995 роках в господарстві відбувалось розпаювання земель і 10 травня 1995 року господарство отримало Державний акт про право колективної власності на землю, до якого додавався список членів КСП, які мали право на отримання паю, але до цього списку він, хоча і був членом господарства, включений не був, на неодноразові звернення до керівництва господарства з приводу виділення йому земельної частки (паю) його усно завіряли, що всі члени господарства отримають земельні паї, він мав тверду впевненість, що земельна частка (пай) буде виділена і йому, але 23.04.2013 року із ПСП "Волинь" йому надійшла письмова відповідь про те, що він не включений до списку осіб на отримання сертифікату на земельну частку (пай), оскільки припинив свої трудові відносини з господарством 31.05.1992 року та станом на час розпаювання не був членом КСП "Волинь" і вважаючи такі дії господарства неправомірними, позивач звернувся з позовом до суду і просить визнати за ним право на земельну частку (пай).

За клопотанням позивача, відповідача ОСОБА_3 сільську раду замінено належним відповідачем - Головним управлінням держземагенства в Рівненській області.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Подав додаткові пояснення стосовно строку позовної давності. Вважає, що строк позовної давності він не пропустив, оскільки відповідно до ст.76 ЦК України 1963 року в цьому випадку строк позовної давності обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно порушується. На свої неодноразові звернення до господарства, отримував усну відповідь, що земельні частки (паї) отримають всі члени господарства. Лише 23 квітня 2013 року йому надано офіційну відповідь про відмову в наданні такої земельної ділянки. Тому, саме в квітні 2013 року він дізнався про порушення свого права і у встановлений строк звернувся з позовом до суду.

Представник відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Волинь" - в судове засідання не з'явився. Від нього до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Позов не визнає. Подав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити, так як позивач звільнився з роботи і на час розпаювання не був членом господарства, крім того, він пропустив строк позовної давності.

Представник відповідача - Головного управління Держземагенства у Рівненській області, яке було залучене до участі в справі як співвідповідач, ОСОБА_1 позов не визнала, подала суду заперечення на позов. Свою позицію представник відповідача пояснила тим, що позивач не надав документів, які б підтверджували його членство в господарстві і на її думку позивачу ще в 1999 році було відомо, що він не включений до списку осіб на отримання Сертифікату на земельну частку (пай), тому пропустив строк позовної давності. Виходячи з цього просить в позові відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 27 березня 1983 року по 02 червня 1994 року працював в колгоспі ім.Леніна, який в подальшому було перейменовано в КСП "Волинь", правонаступником якого є ПСП "Волинь", що підтверджується трудовою книжкою позивача, копія якої долучена до матеріалів справи. 27 березня 1983 року позивач був прийнятий у члени колгоспу ім.Леніна і не припиняв свого членства в господарстві до цього часу. 10 травня 1995 року господарство отримало Державний акт про право колективної власності на землю, до якого додавався список членів КСП, які мали право на отримання земельної частки (паю). На своє звернення до ПСП "Волинь" ОСОБА_2 отримав відповідь № 126 від 23.04.2013 року про те, що він не включений до списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, а також до уточненого списку у 1997 році, оскільки припинив свої трудові відносини із колективним сільськогосподарським підприємством "Волинь" 31 травня 1992 року та станом на час розпаювання не був членом КСП "Волинь".

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані заперечення і додаткові пояснення, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до Указу Президента України від 08.02.1994 року "Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського кооперативу, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишились членами зазначеного кооперативу, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Враховуючи те, що позивач на момент передачі земель у колективну власність і отриманням КСП "Волинь" Державного акту на право колективної власності на землю був членом сільськогосподарського підприємства "Волинь" (колишній колгосп ім.Леніна), то суд вважає, що він безпідставно не був включений до списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю і згідно Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 позивач має право на земельну частку (пай).

Суд не може взяти до уваги посилань представників відповідача про те, що ОСОБА_2 31 травня 1992 року припинив трудові відносини із КСП "Волинь" і не був членом цього КСП, оскільки ці доводи не підтверджуються наявними доказами. Так, позивач надав суду документи, зокрема трудову книжку, з якої вбачається, що він 27.03.1983 року був прийнятий у члени колгоспу ім.Леніна. Також він надав копію своєї заяви про звільнення з роботи від 02.06.1994 року і копію протоколу № 7 від 29.07.1994 року, з яких вбачається, що він був звільнений з роботи з 02.06.1994 року. Ця дата звільнення вказана і в трудовій книжці позивача.

Твердження представника ПСП "Волинь", про те, що позивач припинив трудові відносини з підприємством 31.05.1992 року не підтверджені жодним доказом. Так само не надано відповідачами суду жодного доказу того, що після звільнення з роботи позивач подав заяву про виключення його з членів господарства, був виключений із членів КСП за його заявою чи з ініціативи КСП в зв'язку з припиненням трудових відносин.

А відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і заперечень.

За таких обставин суд приходить до переконання, що припинивши трудові відносини з КСП "Волинь", ОСОБА_2 не припинив свого членства в підприємстві, а отже повинен був бути включений до списку осіб на отримання Сертифікату на земельну частку (пай).

Що стосується пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що позивач не пропустив цей строк, оскільки офіційну відповідь про те, що він не включений до списку осіб на отримання Сертифікату на земельну частку (пай) з поясненням причин цього, він отримав лише 23 квітня 2013 року і відповідно у визначений законом строк звернувся до суду з відповідним позовом. Жодного доказу того, що в 1994 чи 1995 році, тим паче в 1997 чи 1999 році позивач повідомлявся про те, що він не включений до списку осіб на отримання Сертифікату за земельну частку (пай) чи додаткового списку, відповідачі суду не надали. Так само не надано суду жодної відповіді позивачу на його звернення до господарства з приводу отримання земельної частки (паю).

Суд приймає до уваги доводи позивача у позовній заяві про те, що йому давали усні відповіді, що всі члени господарства отримають земельні частки (паї), оскільки загальновідомо, що розпаювання земель проводилося не прозоро, виконувались якісь незрозумілі вказівки вищестоящих органів, але ні рішень комісій по розпаюванню, ні засідань правлінь КСГП та інших рішень з цього питання не оприлюднювалося належним чином, тим паче будь-яких повідомлень особам про їх невключення до списку на отримання Сертифікату на земельну частку (пай) не направлялось. Тому цілком ймовірно, що позивач, не будучи виключеним із членів господарства, мав тверде переконання в тому, що і йому також виділять земельну частку (пай).

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.57, 59, 60, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.25, 158 Земельного кодексу України, Указом Президента України від 08.02.1994 року "Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ПСП "Волинь", ОСОБА_3 сільської ради Рівненського району (другого відповідача замінено на належного відповідача - Головне управління Держземагенства у Рівненській області) про визнання права власності на земельну частку (пай) - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в ПСП "Волинь", відповідно до встановленого розміру середньої частки (паю) - умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.