Провадження № 2/161/4674/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

24 грудня 2013 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

при секретарі Фурман Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача Короля О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Луцької районної державної
адміністрації, садівничого товариства
«Дубок» про визнання незаконним
розпорядження Луцької районної
державної адміністрації та визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом
до відповідачів про визнання
незаконним розпорядження Луцької
районної державної адміністрації та
визнання недійсним державного акту про
право власності на землю.

Свій позов мотивує тим, що був
членом садівничого товариства «Дубок»
і користувачем ділянки НОМЕР_1 площею
1100 м. кв., який був розташований на
території села Забороль Луцького
району Волинської області.
Вищезазначена земельна ділянка була
неприватизована та перебувала в
комунальній власності. З метою
приватизації земельної ділянки
позивач звернувся до голови правління
садівничого товариства «Дубок» Короля
О.Є., з проханням видати довідку про
членство в товаристві та площу
земельної ділянки, яка перебуває в його
користуванні. Проте голова правління
садівничого товариства «Дубок» Король
О.Є. повідомив позивача, що вказана
земельна ділянка вже перебуває в
приватній власності у ОСОБА_6, даний
факт підтверджується державним актом
про право власності на земельну
ділянку серії ЯМ № 577625 від 24 травня 2012
року, виданого на підставі
розпорядження Луцької районної
державної адміністрації від 24 квітня
2012 № 211. Позивач вважає незаконними
вищезазначені розпорядження Луцької
районної державної адміністрації та
державний акт про право власності на
земельну ділянку. В зв'язку з чим
просить визнати незаконним
розпорядження Луцької районної
державної адміністрації від 24 квітня
2012 року № 211 та недійсним державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії ЯМ № 577625 від 24 травня 2012
року.

Позивач та його представник, кожен
окремо, в судовому засіданні позов
підтримали повністю із наведених в
позовній заяві підстав, просили його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_7, кожен окремо, в судовому
засіданні позов не визнали. Просили в
задоволенні позову відмовити в зв'язку
з безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача Король
О.Є. позов не визнав. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судове засідання не з'явився з
невідомих суду причин, хоча був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши та
оцінивши представлені по справі докази
в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов безпідставний та не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини,
кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК передбачено кожна сторона
зобовязана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень , крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі розпорядження Луцької
районної державної адміністрації від 24
квітня 2012 року № 211 та державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 577625 власником земельної
ділянки для ведення садівництва площею
0,1054 га., яка розташована на території
Боголюбської сільської ради, є ОСОБА_3
(а.с. 3-4).

Відповідачка є членом садівничого
товариства «Дубок» з 2010 року, даний
факт підтверджується протоколом
засідання правління садівничого
товариства «Дубок» від 25 червня 2013 року
(а.с. 29). Крім того в матеріалах справи є
заява про прийняття ОСОБА_3 в члени
садівничого товариства «Дубок» та
заява її батька про виділення їй
ділянки, якою користувалась її матір
ОСОБА_9, в зв'язку зі смертю останньої
(а.с. 30-31)

З копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_3
сплачувала членські внески
садівничого товариства «Дубок»
протягом 2010- 2014 років (а.с. 28).

Згідно ч. 1 ст. 35 ЗК України громадяни
України із земель державної і
комунальної власності мають право
набувати безоплатно у власність або на
умовах оренди земельні ділянки для
ведення індивідуального або
колективного садівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Зі змісту ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Ст. 81 ЗК України передбачено, що
Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі:

а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 140 ЗК України
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від
права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за
відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за
рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Посилання позивача на довідку № 15 від 14
червня 2011 року про те, що він є членом
садівничого товариства «Дубок»
спростовується наданими в судовому
засіданні показаннями голови
правління Короля О.Є. Який вказав, що
ОСОБА_1 членом кооперативу ніколи не
був, а довідка видана помилково.
Будь-яких інших доказів, що позивач був
та є членом садівничого товариства
«Дубок» суду надано не було.

Враховуючи наведені обставини, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 81, 88, 213-215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 35, 81, 140 ЗК
України, ст. ст. 316, 321 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Луцької районної державної
адміністрації, садівничого товариства
«Дубок» про визнання незаконним
розпорядження Луцької районної
державної адміністрації та визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду В.В.
Черняк