пр. № 2/759/6050/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2013 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності нежитлові приміщення АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір будівельного підряду, згідно якого відповідач як підрядник зобов'язувався виконати роботи з будівництва нежилого приміщення АДРЕСА_1 та нежилої приміщення АДРЕСА_3, відповідно до погодженої між сторонами документації, а він, позивач, як замовник зобов'язувався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 16.05.2013 року. Позивач, отримав від відповідача лист - претензію, в якому останній вказував про те, що у разі не оплати його роботи в сумі 500 000 грн., до нього, відповідача, переходить право власності на об'єкти будівництва згідно договору будівельного підряду, чим порушує і не визнає його, позивача право власності на спірне нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення і не визнання права власності відповідачем.

Відповідач проти задоволення позову не заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 16.06.2012 року між позивачем і відповідачем було укладено договір будівельного підряду № 11 від 16.06.2012 року, згідно якого відповідач як підрядник зобов'язався виконати роботи з будівництва нежилих приміщень АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, відповідно до погодженої між сторонами проектно-кошторисної документації, а він, позивач, як замовник зобов'язався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 16.05.2013 року.

Відповідно до договору будівельного підряду № 11 від 16.06.2012 року сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації, яка по об'єктам по становить 500 000 грн.

Відповідач виконав будівельні роботи на об'єкті по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим між ним був підписаний акт виконаних робіт від 16.05.2013 року, в якому, також, зазначено про оплату робіт і відсутність претензій один до одного та економічну недоцільність продовження будівельних робіт на об'єкті по АДРЕСА_3.

Але, позивач отримав від відповідача лист - претензію від 24.05.2013 року, в якому останній вказував про те, що у разі не оплати його роботи в сумі 200 000,00 грн., до нього, відповідача, переходить право власності об'єкту будівництва згідно договору будівельного підряду.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного.

Частина 1 ст. 331 ЦК України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі.

Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Частина 1 ст. 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 876 ЦК України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно частини 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в частині позовних вимог про визнання права власності на об'єкт будівництва, а саме, нежитлового приміщенні АДРЕСА_1 в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи, що це право оспорюється і не визнається відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дані позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних і достовірних доказів про будівництво нежилої будівлі загальною площею 68 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, суд вважає за необхідне у задоволенні позову у цій частині відмовити як недоведеному.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 320, 321, 328, 386, 392, 876 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: