УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І., Наумчука
М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом заступника прокурора
Київського району м. Одеси в інтересах
держави в особі Одеської міської ради
до ОСОБА_6, управління Держкомзему у м.
Одесі про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку,
скасування державної реєстрації
державного акту на право власності на
земельну ділянку шляхом вилучення з
книги записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі, повернення
земельної ділянки територіальній
громаді, приведення земельної ділянки
у придатний для використання стан, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
04 березня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року заступник прокурора
Київського району м. Одеси звернувся до
суду в інтересах держави в особі
Одеської міської ради з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 березня 2007 року задоволено позов
ОСОБА_6 до Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради та ДП «Центр
державного земельного кадастру» при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам», визнано за ОСОБА_6
право власності на земельну ділянку
площею 375 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель, споруд. На
підставі вказаного рішення районного
суду та ухвали районного суду від 15
червня 2007 року про роз'яснення
зазначеного рішення суду та заміну
способу його виконання ОСОБА_6 було
видано державний акт серії ЯЕ № 657032 від
12 липня 2007 року на право власності на
земельну ділянку площею 0,1591 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель, споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 листопада 2010 року,
рішення Малиновського районного м.
Одеси від 13 березня 2007 року скасовано і
ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_6 в
задоволенні позову.

Посилаючись на те, що рішення суду від 13
березня 2007 року скасовано, а ухвала
районного суду від 15 червня 2007 року
відсутня в матеріалах справи, позивач
просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 01 жовтня 2012 року у
задоволенні позову заступника
прокурора Київського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 04 березня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове, яким позов задоволено.
Визнано недійсним та скасовано
державний акт серії ЯЕ № 657032 на право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_6
Скасовано державну реєстрацію
зазначеного державного акту на право
власності на земельну ділянку шляхом
виключення запису з книги записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі. Зобов'язано
повернути земельну ділянку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею
375 кв. м територіальній громаді м. Одеси
та привести її у придатний для
використання стан.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із залишенням в
силі рішення Київського районного суду
м. Одеси від 01 жовтня 2012 року, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що
державний акт серії ЯЕ № 657032 на право
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6 було
видано на підставі рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 березня 2007 року, що скасоване
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 листопада 2010 року, та
ухвали Малиновського районного суду м.
Одеси від 15 червня 2007 року, яка набрала
законної сили та на момент розгляду
справи не скасована.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив з того, що
ухвала Малиновського районного суду м.
Одеси від 15 червня 2007 року не
приймалась у встановленому законом
порядку, оскільки відсутня в
матеріалах цивільної справи за позовом
ОСОБА_6 до Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради, Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» при Державному
комітеті України по земельних ресурсах
в особі Одеської регіональної філії
про визнання неправомірними дії,
визнання права власності на земельну
ділянку.

Судами встановлено, що рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13 березня 2007 року визнано за ОСОБА_6
право власності на земельну ділянку
площею 375 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.
Зобов'язано Одеську регіональну філію
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам» зареєструвати та
видати ОСОБА_6 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
375кв. м.

12 липня 2007 року ОСОБА_6 на підставі
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 березня 2007 року та ухвали
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 червня 2007 року видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 1 591 кв. м, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 30 листопада 2010 року,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 13 березня 2007 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким
відмовлено ОСОБА_6 у позові до Одеської
міської ради про визнання права
власності на земельну ділянку площею 375
кв. м.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що власником земельної
ділянки до моменту її відчуження була
Одеська міська рада як орган, що
уповноважений за законом
розпоряджатися землями державної
власності, чиї інтереси в даному
випадку порушені.

Таким чином, судове рішення, на
підставі якого ОСОБА_6 набула право
власності на земельну ділянку, було
скасовано. Ухвала Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 червня 2007
року, якою змінено спосіб виконання
вищезазначеного рішення, є похідною
від нього і не може бути самостійною
підставою для отримання державного
акта на право приватної власності на
земельну ділянку.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» судам
підсудні справи, зокрема, про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки чи про звільнення
земельної ділянки особою, що займає її
без належних на те підстав.

Оскільки судове рішення, на підставі
якого ОСОБА_6 було видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
скасовано, вона є такою особою, яка
займає її без належних на те правових
підстав.

Вимога про визнання неправомірним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку є
похідною і залежить від доведеності
незаконності підстав видачі
оспореного державного акту.

З матеріалів справи також вбачається,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
останній належить земельна ділянка
площею 0,0414 га, розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 27 грудня 2006 року, укладеного між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, останній належить
земельна ділянка площею 0,0802 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно до договору купівлі-продажу від
27 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8
та ОСОБА_6, останній належить
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та складається з двох
житлових будинків, розташованих на
земельній ділянці площею 1 591 кв м.

Відповідно до ст. 131 ЗК України
громадяни та юридичні особи, а також
територіальні громади та держава мають
право набувати у власність земельні
ділянки на підставі міни, дарування,
успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Укладення таких угод здійснюється
відповідно до ЦК України з урахуванням
вимог ЗК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі придбання
за договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами;
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування;
прийняття спадщини; виділення в натурі
(на місцевості) належної їм земельної
частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку та право
постійного користування нею виникає
після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК право власності
на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами.

З огляду на викладене, ОСОБА_6, на
підставі вищезазначених договорів
купівлі-продажу, не позбавлена
можливості в порядку, передбаченому
законодавством, набути право власності
на спірну земельну ділянку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
згідно із ст. 121 Конституції України та
ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави у суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України № 3-рп/99 від 08 квітня 1999
року, прокурори та їхні заступники
подають до суду позови саме в інтересах
держави, а не в інтересах підприємств,
установ і організацій, незалежно від їх
підпорядкування і форм власності.
Інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» одним з основних
завдань державного контролю за
використанням та охороною земель є
забезпечення додержання органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, фізичними та
юридичними особами земельного
законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі належать
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель у
частині додержання органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; додержання
вимог земельного законодавства в
процесі укладання цивільно-правових
угод, передачі у власність.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи, зміст оскаржуваного судового
рішення, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 04 березня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О.
Кузнєцов О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук Д.О. Остапчук