У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
відділу державної виконавчої служби
Андрушівського районного управління
юстиції про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої
бездіяльністю службової особи, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Андрушівського районного суду
Житомирської області від 3 липня 2013
року, рішення апеляційного суду
Житомирської області від 14 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року позивач звернувся до
суду із указаним позовом, просив
стягнути з відповідача на його користь
майнову шкоду у розмірі 4 000 грн та 1 000
грн моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 16 грудня 2009 року
задоволено його позов до ОСОБА_5 про
стягнення збитків та стягнуто з
останнього на його користь 9 171 грн.
Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 5 жовтня 2012
року було визнано неправомірною
бездіяльність державного виконавця
державної виконавчої служби
Андрушівського районного управління
юстиції Березового Д.С. щодо виконання
вказаного рішення суду за виконавчим
листом № 2-3678/09 від 16 грудня 2009 року. У
зв'язку з невиконанням рішення суду він
вимушений був звертатися за правовою
допомогою. Діями державного виконавця
Березового Д.С. йому було завдано
моральну шкоду. Правовою підставою
вирішення спору зазначає ст. ст. 1166, 1174
ЦК України.

Рішенням Андрушівського районного
суду Житомирської області від 3 липня
2013 року в позові відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у
розмірі 229 грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 14 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення судового збору
скасовано. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не надано допустимих доказів сплати
грошових коштів за надання правової
допомоги та не доведено
неправомірності дій державного
виконавця після постановлення ухвали
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 5 жовтня 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення з
позивача судового збору та залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції
в іншій частині, апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_3 звільнений
від його сплати відповідно до п. 13 ч. 2
ст. 3 Закону України «Про судовий збір».
Крім того, апеляційний суд дійшов
висновку про обґрунтовану відмову в
позові судом першої інстанції.

Із висновками суду першої та
апеляційної інстанцій не можна
погодитися з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 грудня 2009
року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про стягнення збитків та стягнуто з
останнього на користь позивача 9 171 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 5 жовтня 2012
року визнано неправомірною
бездіяльність державного виконавця
державної виконавчої служби
Андрушівського районного управління
юстиції Березового Д.С. щодо виконання
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 грудня 2009
року за виконавчим листом № 2-3678/09 від 16
грудня 2009 року

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

При розгляді позовів юридичних та
фізичних осіб про відшкодування шкоди
(збитків), заподіяних діями
(бездіяльністю) державного виконавця,
суди повинні виходити з вимог указаної
вище норми матеріального права, ст. 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу» та положень п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року № 14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» і враховувати, що в таких
справах відповідачами можуть бути
відповідні відділи державної
виконавчої служби, в яких працюють
державні виконавці, та відповідні
територіальні органи Державного
казначейства України.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

У порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України суд
першої інстанції не з'ясував всі
обставини справи, не врахував ухвалу
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 5 жовтня 2012 року
про визнання неправомірною
бездіяльності державного виконавця, на
яке посилався позивач як на підставу
відшкодування шкоди, не обговорив
питання про залучення до участі у
справі територіального органу
Державного казначейства України, не
дослідив докази у справі в їх
сукупності та дійшов передчасного
висновку про відмову в позові.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303,
316 ЦПК України, належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги
позивача, не зазначив в рішенні
конкретних обставин і фактів, що
спростовують такі доводи, не оцінив
докази у справі, не навів мотивів їх
відхилення та мотивів, з яких виходив
при ухваленні рішення, а також
положення закону, яким він керувався,
та передчасно залишив рішення суду
першої інстанції в цій частині без
змін.

Поза увагою судів залишилося те, що
підстави позову визначає позивач і
такими є не норми матеріального права,
а обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги; відповідно до ст. 214 ЦПК
України суд вирішує, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Водночас із рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд першої інстанції у
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
не з'ясував підстави позову, не
визначився з характером правовідносин,
нормою матеріального права, яка має
бути застосована, та дійшов
передчасного висновку про відмову в
позові.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а :

Касаційну ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Андрушівського районного суду
Житомирської області від 3 липня 2013
року, рішення апеляційного суду
Житомирської області від 14 серпня 2013
року скасувати та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.
Гончар

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник