Справа № 0413/7378/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 у складі :

Головуючого, судді : ВОДОПЯНОВА С. М.

при секретарі : Комарчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті ОСОБА_1 за участю представника позивача - Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» - ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 цивільну справу за позовом;

Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та стягнення заборгованості за комунальні послуги, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод», третя особа - Жовтневий РВ у місті ОСОБА_1 Головного управління державної міграційної служби Дніпропетровської області, про визнання права власності на житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 звернувся позивач - Публічне акціонерне товариство «Дизельний завод» з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 суду зазначила, що відповідачка ОСОБА_3 була прийнята на роботу до Відкритого акціонерного товариства «Дизельний завод» (нині - ПАТ «Дизельний завод») інженером-конструктором 3 категорії 01.08.2001 року на підставі наказу № 95 від 06.07.2001 року. Того ж дня сторони уклали Договір про працевлаштування молодого спеціаліста № 16/01 від 01.08.2001 року

Умовами договору було зокрема передбачено, що відповідачка має відпрацювати на підприємстві 10 років (з 03 08.2001 року до 01.08.2011 року), а позивач, в свою чергу, надає відповідачці у в оренду однокімнатну квартиру, яка після безперервного відпрацювання нею на підприємстві 10 років має перейти у її власність.

У разі припинення трудового договору на підставі ст..36 п.5-7, ст.38, ст.40 п.1-8, ст.41 КЗпП України цей договір оренди розривається.

02.07.2002 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Дизельний завод», позивач став власником квартири № 91 в будинку № 93 на 5- мікрорайоні Зарічному в місті ОСОБА_1. Квартира є однокімнатною, має загальну площу 38,7 кв. метра, житлову площу - 17,3 кв. метра .

24.07.2002 року сторони уклали договір оренди зазначеного житлового приміщення № 09/31, у пункті - 1 якого, було передбачено, що позивач, як орендодавець, передає спірну квартиру відповідачці, як орендарю, у тимчасове користування строком на 9 років, тобто до 24.07.2011 року. Після закінчення договору оренди сторони мали підписати договір дарування спірної кватири, в результаті чого, квартира мала перейти у власність відповідачки.

Також, п.2.2.4. даного договору було передбачено, що орендар - відповідачка у справі - зобовязана у встановлений законом строк вносити плату до житлово-комунального управління за житло, газ, електричну енергію, воду, теплопостачання та інші послуги, а у разі невиконання цих обов'язків - відповідно до п. 4.1.1. договору - відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Крім того, п.2.2.5 договору оренди житлового приміщення було передбачено, що орендатор - відповідачка у даній справі - зобов'язана звільнити орендоване приміщення у разі порушення нею п.1.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.4 договору про працевлаштування молодого спеціаліста № 16/01 від 03.08.2001 року, якими передбачено зокрема обов'язок відповідачки відпрацювати на підприємстві 10 років безперервно з 01.08.2001 року до 01.08.2011 року.

24.07.2002 року сторони виписали акт прийняття-передачі квартири в оренду, після чого відповідачка вселилась у спірну квартиру на правах орендаря.

12.01.2009 року відповідачка в справі звільнилась із займаної посади за власним бажанням за ст..38 ч.І КЗпП України на підставі наказу № 47 від 15.01.2009 року, тобто до закінчення строку оренди житлового приміщення ї до закінчення 10-річного строку відпрацювання на посаді на умовах договору про працевлаштування молодого спеціаліста.

Відповідно до п.3.1 Договору № 16/01 від 01.08.2001 р. про працевлаштування молодого спеціаліста, це звільнення є підставою для розірвання договору оренди житлового приміщення. У зв'язку з цим відповідачці було запропоновано звільнити займану квартиру. Однак, в свою чергу, відповідачка звернулась до підприємства з вимогою укласти договір дарування квартири.

Оскільки сторони не дійшли згоди з цього питання спір було розглянуто Жовтневим районним судом міста ОСОБА_1 та 21.11.2011 року. По справі було ухвалено рішення, яким за ОСОБА_3 було визнано право власності на спірну квартиру, а ПАТ «Дизельний завод» відмовлено у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні власністю.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.04.2012 р. рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на квартиру № 91 в будинку № 93 на мікрорайоні 5-Зарічний в місті ОСОБА_1. Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення.

Таким чином, на даний час відповідачка не є працівником ПАТ «Дизельний завод» і проживає у спірній квартирі; незаконно. Право оренди житлового приміщення в неї відсутнє, оскільки договір оренди житлового приміщення розірваний внаслідок її звільнення з роботи за ст.38 КЗпП України, а права власності на квартиру вона також не має, що встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Своїм проживанням у спірній квартирі ОСОБА_3 перешкоджає ПАТ «Дизельний завод», - законному власнику житла, використовувати це помешкання на власний розсуд.

Крім того, відповідачка зареєстрована за місцем проживання у спірній квартирі, що також порушує право позивача на вільне користування своєю власністю. Зокрема, наявність зареєстрованих в квартирі осіб є підставою для нарахування комунальних платежів.

За даними Інформаційної системи «Нова-Ком» міста ОСОБА_1, станом на 01.06.2012 року по спірній квартирі існує заборгованість по сплаті комунальних платежів в сумі - 1125,25 грн.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд ;

1. Усунути перешкоди в користуванні квартирою № 91 в будинку № 93 на мікрорайоні 5-Зарічний у м. Кривому Розі, що є власністю ПАТ «Дизельний завод» та виселити ОСОБА_3 з цієї квартири без надання їй іншого житла.

2. Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за місцем проживання в квартирі № 91 в будинку № 93 на мікрорайоні 5-Зарічний у м. Кривому Розі.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дизельний завод» заборгованість по комунальних платежах в сумі 1125,25 грн.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дизельний завод» судові витрати в сумі 299,00 грн..

Представник відповідачки в справі ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги Пат «Дизельний завод» не визнала, та у зустрічному позові просила суд

визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 91 буди нку 93 мкр. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі за набувальною давністю, яка належала на праві власності ВАТ «Дизельний завод» нині Публічному акціо нерному товаристві «Дизельний завод».

В обґрунтування свого зустрічного позову відповідачка ОСОБА_3 зазначила, що 02 липня 2002 року вона уклала з позивачем договір оренди квартири № 91 у будинку 93 на мкр. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі. Після чого у встановленому законом порядку вона вселилася у спірну квар тиру та набула право користування зазначеною квартирою на законних підставах, даний факт вста новлений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.04.2012 року.

Оскільки вона на даний час мешкає у цій квартирі на законних підставах більше десяти років, вона просить суд постановити рішення яким визнати за нею право на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Станом на листопад 2012 року у неї заборгованості за комунальні послуги не має.

Суд, заслухавши представників сторін, та дослідивши письмові докази долучені до справи, вважає, що позов ПАТ «Дизельний Завод» та зустрічний позов ОСОБА_3 не можуть бути задоволеними з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Дизельний завод» про права власності на квартиру. ПАТ «Дизельний завод» подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням суду від 21 листопада 2011 року було задоволено позов ОСОБА_3 і за нею визнано право на спірну квартиру, а у задоволені зустрічного позову ПАТ «Дизельний завод» було відмовлено у повному обсязі.

05 квітня 2012 року колегією суддів палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано вказане рішення районного суду і постановлено своє рішення, яким було відмовлено у задоволені позову і ОСОБА_3 і в зустрічному позові ПАТ «Дизельний завод».

Таким чином, спір відносно вказаної вище квартири вже було розглянуто між тими ж сторонами судом і постановлено рішення суду, яке вступило у закону силу, а тому встановлені ним факти мають обовязкове значення при розгляді цієї справи.

Так позивач ПАТ «Дизельний завод», звернувшись з цим позовом до ОСОБА_3 фактично повторив ті ж самі підстави позову, за якими вже постановлено судове рішення. Позивачем тільки доповнено вимоги щодо виселення ОСОБА_3 та стягнення з неї боргу за комунальні послуги.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду від 05 квітня 2012 року, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 вселилась у спірну квартиру на законних підставах і після проживання в ній понад шість років , згідно внесених змін до договору оренди від 01 вересня 2001 року, вона проживає в цій квартирі на законних підставах.

Таким чином, вказаним рішенням колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області за позивачкою ОСОБА_3 визнано право на проживання в цій квартирі, а доводи позивача ПАТ «Дизельний завод» стосовно того, що ОСОБА_3 займає вказану квартиру безпідставно, визнані такими, що суперечать вимогам закону.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням не підлягають доказуванню.

За таких обставин, суд вважає, позовні вимоги ПАТ «Дизельний завод» недоведеними, та такими, що суперечать зазначеному судовому рішенню. А тому ці позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3, яка просить суд визнати за нею право на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, то суд вважає, що цей позов теж не може бути задоволеним, оскільки частиною третьою статті 344 Цивільного Кодексу передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Тобто у даному випадку, як зазначено цією нормою закону, за позивачкою не може бути визнано право на спірну квартиру за набувальною давністю, оскільки на час розгляду цієї справи не спливли строки зазначені в цій частині, вказаної норми закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 47 Конституції України, ст.. 273, 310, 316-319, 321, 325, 328, 344, 379, 382-383, 387, 826 Цивільного кодексу України, ст.. 212-214 Цивільного процесуаль ного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В ;

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» про визнання права власності на житлове приміщення.

На рішення суду усіма учасниками процесу може бути подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Суддя: ОСОБА_6