Справа № 226/1121/13-ц
Справа № 2/226/486/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2013 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

при секретарі Конопльовій О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 23 березня 2011 року він помилково здійснив переказ грошових коштів в сумі 150000,00 грн. на рахунок відповідача № 3843, що підтверджується заявою на переказ готівки 751_27 від 23.03.2011 року, проведеною Донбаською філією ПАТ Кредитпромбанк, відділення № 3 м. Красноармійськ. Виявивши помилку, 31 березня 2011 року він звернувся до ПАТ Кредитпромбанк з заявою про повернення помилково перерахованих коштів, однак представник банку в усній формі повідомив, що банк виконав свої обовязки щодо перерахування коштів відповідно до його заяви та тепер не має можливості самостійно списати зазначену суму з рахунку відповідача. Оскільки між ним і відповідачем не існувало жодних правових відносин є всі підстави для висновку про набуття відповідачем зазначених коштів без достатньої правової підстави. Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 150000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1614,70 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснив, що 23 березня 2011 року він мав намір відкрити депозитний рахунок і покласти гроші в сумі 150000 грн. у відділенні ПАТ Кредитпромбанк в м. Красноармійськ. Доки банк оформлював договір, йому надали обявку - документ про переказ грошей для того щоб покласти гроші на депозит. Він поклав суму в розмірі 150000 грн. по вказаному документу, передавши ці гроші у касу банку. Коли він поклав гроші і зайшов до керівника філіалу в м. Красноармійськ, той йому повідомив, що з якихось причин у них не виходить оформити повністю договір. Йому сказали прийти до банку наступного дня, щоб підписати договір, причину цього не вказали. Наступного дня він прийшов за договором у банк і дізнався, що ніякого договору ніхто не оформляв. Він подивився на платіжне доручення і побачив, що там зазначені не його паспортні дані і ідентифікаційний код, а прізвище імя та по батькові платника були вказані його. Він почав зясовувати у керівника причину того, що сталося, а саме чому він платив по платіжному документу, в якому вказані не його паспортні дані і ідентифікаційний код, а також номер рахунку отримувача ОСОБА_3 з даними паспорта та місця проживання цієї особи. На це йому сказали в банку, що розберуться в цьому. Через декілька днів він написав в банк письмову заяву про повернення йому грошових коштів. На його лист відповіді йому не надходило. Гроші надійшли на рахунок ОСОБА_3 з зазначенням паспортних даних та номеру депозитного договору ОСОБА_3 В банку йому пояснили, що Манько може повернути йому гроші, які вони помилково зарахували на його рахунок. Взагалі він знайомий з ОСОБА_3, тому приблизно в квітні 2011 року він переговорив з тим про повернення йому цих грошей. ОСОБА_3 обіцяв повернути йому ці гроші, однак не повернув до теперішнього часу. Тому він звернувся до суду. Він з Манько протягом року розмовляв з цього приводу, але безрезультатно. В квітні 2011 року Манько надав йому довіреність, щоб він міг звертатися до банку від його імені на здійснення грошових банківських операцій. Він розраховував, що по даній довіреності зможе отримати гроші, однак не отримав, оскільки не було вказано право отримання грошей, а зазначено право представляти інтереси. Коли він зрозумів, що не отримає свої гроші від Манько в добровільному порядку, то звернувся до суду. По довіреності, яку надав йому Манько, він один раз зробив оплату в банку. При перерахуванні грошей 23 березня 2011 року він не звернув уваги, що в платіжному дорученні отримувачем грошей вказано ОСОБА_3 В цьому банку було так заведено, що гроші перерахували до оформлення угоди. Він спочатку вніс гроші до каси, потім робітником банку була надана оформлена заява на перерахунок грошей. В цьому банку систематично так робилося, що спочатку платилися гроші, а потім працівники банку оформлювали платіжки. В цьому платіжному дорученні стоїть його підпис. У нього не було домовленості з Манько про те, що він вносить на його рахунок грошову суму. Йому було відомо, що Манько здавав в оренду заправну станцію в с. Новоекономічне ПП Енергопостачання, він знайомий з керівником цього підприємства і Манько його просив, щоб він контролював виконання цим підприємством своїх обовязків. Йому не відомо, що Манько відкрив свій депозитний рахунок у день перерахування ним грошей. Він написав заяву в банк 29.04.2011 року з проханням вважати помилково направленою на адресу ПАТ Кредитпромбанк його заяву про помилкове перерахування ним на імя Манько грошових коштів в сумі 150000 грн., оскільки він поговорив з Манько і той пообіцяв йому виплатити дану суму. Вони з ОСОБА_3 навчалися в одному класі і з тих часів до теперішнього часу з ним товаришували, спілкувалися родинами. 3 чи 4 липня 2013 року він звернувся в міліцію по даному факту, раніше не звертався тому що раніше Манько завіряв його, що поверне гроші, однак не повернув.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що його інтереси представлятиме його представник ОСОБА_2

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що між сторонами був укладений усний правочин, а саме між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була усна домовленість про те, що Манько продає ОСОБА_1 належну йому заправну станцію і земельну ділянку під нею, що знаходиться в с. Новоекономічне Красноармійського району. Але, оскільки заправна станція з земельною ділянкою перебувала у заставі, то для того, щоб зняти обтяження по заставі необхідно було перерахувати гроші для погашення залишку по кредиту та виконати інші дії (експертна оцінка та інше). Між сторонами було досягнуто домовленості, що ОСОБА_1 передає гроші ОСОБА_3 для цієї мети з наступним оформленням купівлі-продажу цієї заправної станції. Оскільки ОСОБА_1 був не згоден отримати звичайну розписку про отримання грошей, а бажав щоб було підтвердження перерахування грошей на банківський рахунок, то сторони обрали такий спосіб передання грошей через внесення ОСОБА_1 грошей на рахунок Манько.

Крім того, додатково представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що між позивачем і відповідачем на протязі тривалого часу склалися довірчі відносини, товариські стосунки. Відповідач є власником нерухомого майна, а саме: майнового комплексу автозаправної станції та земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області, пров. Миру. Зазначене майно передано відповідачем в іпотеку під забезпечення зобовязань громадянина ОСОБА_4 за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ Кредитпромбанк. Приблизно на початку березня 2011 р. між сторонами велися переговори та було досягнуто згоди щодо продажу ОСОБА_5 зазначених обєктів. Для підготовки та вчинення угоди необхідно було провести технічну інвентаризацію нерухомого майна в БТІ, отримати витяг БТІ для відчуження майна, здійснити оцінку будівель, обладнання АЗС та земельної ділянки, отримати витяг про відсутність обмежень та обтяжень щодо земельної ділянки, припинити господарську діяльність на АЗС, вирішити питання щодо припинення іпотеки (або отримати згоду іпотекодержателя на вчинення угоди). 23.03.2011 р. між сторонами було досягнуто ще одну домовленість, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 надає Манько грошові кошти в сумі 150000 грн. безоплатно, без будь-якої умови про їх повернення та без обовязку Манько вчинити на користь ОСОБА_1 будь-які зустрічні дії. Сторонами було вирішено, що передання грошових коштів від одного одному необхідно здійснити таким чином, щоб це було враховано та підтверджено банком. Кошти, передані ОСОБА_1 безоплатно Манько, не були частиною платежу в рахунок вартості майна (АЗС), що планувалося до продажу. Зазначена сума була необхідна Манько на підготовку документів для продажу майна, припинення діяльності на АЗС та можливо на погашення простроченої частини кредиту на момент укладення угоди купівлі-продажу. З метою реалізації домовленості Манько 23.03.2011 р. відкрив рахунок у відділенні Донбаської філії ПАТ Кредитпромбанк, яке розташовано за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, проспект Шахтобудівників. В підтвердження факту передачі Манько грошей ОСОБА_1 в приміщенні банку поставив свій підпис на заяві про переказ готівки та вніс 150000 грн. через касу банку на відкритий Манько банківський рахунок. Через декілька днів після того, як ОСОБА_1 було перераховано Манько грошові кошти, він повідомив Манько, що в найближчий час може бути не в змозі викупити АЗС та запропонував йому віддати йому якусь частину з коштів внесених ним 23.03.2011 р. на рахунок Манько в ПАТ Кредитпромбанк. Через деякий час (приблизно через 3 тижні після перерахування коштів) ОСОБА_1 знов повідомив Манько про те, що викупить в нього АЗС та земельну ділянку. Про те, що ОСОБА_1 31.03.2011 р. подавалася до ПАТ Кредитпромбанк заява про повернення йому грошей, внесених 23.03.2011 р. на рахунок Манько, а потім заява від 29.04.2011р. про те, що його раніше направлена до ПАТ Кредитпромбанк заява від 31.03.2011р. є помилково направленою, Манько стало відомо вже у 2013 році. Кошти, перераховані ОСОБА_1 на банківський рахунок Манько були ним зняті з цього рахунку та частково використані на підготовку документів для продажу АЗС та вирішення питань, повязаних з припиненням господарської діяльності на цій АЗС. В грудні 2011 р. всі питання, повязані з підготовкою АЗС до продажу були вирішені Манько. Банк-іпотекодержатель надав згоду на відчуження АЗС, документи подані приватному нотаріусу м. Димитров, але на підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_1 в обумовлений час до нотаріуса не зявився та на телефонні дзвінки не відповідав. В звязку з тим, що документи для продажу будівель та земельної ділянки мали термін дії, їх використання через деякий час для оформлення купівлі-продажу стало неможливим. Приблизно в березні 2013р. ОСОБА_1 в усній формі звернувся до Манько з пропозицією віддати йому частину від тих 150000 грн., які він 23.03.2011р. перерахував на банківський рахунок Манько. На дану пропозицію Манько не погодився, оскільки повернення частини від цих грошових коштів не обумовлювалося тим правочином, який сторонами вчинено та виконано 23.03.2011р.; також повязане з ОСОБА_1 підприємство вело впродовж з травня 2011 р. по квітень 2013 р. господарську діяльність на АЗС, що належить Манько, а ОСОБА_1 в цей час доглядав за порядком на АЗС; в квітні 2013р після повернення Манько АЗС на неї виявилося зламаною паливно-роздаточна колонка, яку ОСОБА_1 відмовився відремонтувати; також в квітні 2011р. ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 безоплатно дизельне пальне на суму 15000 грн. Вважає, позовні вимоги позивача необґрунтованими. Просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити (а.с. 56-60).

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви на переказ готівки 751_27 від 23.03.2011р. ОСОБА_1 у Відділенні № 3 Донбаської філії ПАТ Кредитпромбанк здійснив переказ грошової суми в розмірі 150000,00 грн. отримувачу ОСОБА_3, призначення платежу зарахування на деп. вклад згідно договору №014295/FD43-11 від 23.03.2011 (а.с. 5).

31.03.2011 року ОСОБА_1 подав заяву керуючому Донбаською філією ПАТ Кредитпромбанк з проханням повернути йому помилково перераховані на депозитний рахунок №3843 грошові кошти в сумі 150000,00 грн. згідно договору №014295/FD43-11 від 23.03.2011 р. (а.с. 6).

29.04.2011 року ОСОБА_1 подав заяву керуючому Донбаською філією ПАТ Кредитпромбанк з проханням вважати помилково направленим на адресу ПАТ Кредитпромбанк заяву про начебто помилкове перерахування на депозитний рахунок №3843 грошових коштів в сумі 150000,00 грн. згідно договору №014295/FD43-11 від 23.03.2011 р. (а.с. 32).

Згідно листа ПАТ Кредитпромбанк від 16.05.2013року, 23 березня 2011 року у Відділенні № 3 у присутності ОСОБА_1 і з його відома пан ОСОБА_3 відкрив на своє імя поточний рахунок (договір № 014295/FD43-11 від 23.03.2011 р.). ОСОБА_1 було виказане бажання щоб у касовому документі на поповнення даного рахунку було зазначено його реквізити. Відповідно ОСОБА_1 поставив свій підпис на заяві на переказ готівки № 751_27 від 23.03.2011 р. на суму 150000 грн., в якій отримувачем коштів був зазначений ОСОБА_3, а платником - ОСОБА_1 Кошти у вказаній сумі були внесені ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 до каси відділення, на підтвердження чого був наданий другий екземпляр касового документу. Відповідь на заву ОСОБА_1 від 31 березня 2011 року (вхідний № 14681) дійсно не була надана, оскільки 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 була надана заява (вхідний № 20149), в якій йдеться про те, що він просить вважати помилково направленою на адресу ПАТ Кредитпромбанк заяву № 14681 від 31.03.2011 р. про перерахування коштів на депозитний рахунок (а.с. 31).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює директором ПП Октан. Їй відомо, що ОСОБА_1 вносив крупну грошову суму - 150000 грн. в березні 2011 року у ПАТ Кредитпромбанк. По своєї трудової діяльності вона часто відвідує ПАТ Кредитпромбанк, іноді це вона робила сама, іноді її до банку підвозив ОСОБА_1 В той день вона була в банку з ОСОБА_1, бачила як він вносив до каси банку гроші. Вони з ОСОБА_1 були в банку удвох, інших знайомих в банку не було. Їй ОСОБА_1 пояснив, що збирається відкрити депозитний рахунок. Їй запамятався даний факт, оскільки у ОСОБА_1 була велика сума грошей. Як їй пояснив ОСОБА_1, зараз стверджують, що він не один вносив ці гроші. ОСОБА_1 є засновником ПП Октан, в якому вона є директором.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_3 отримав він нього грошові кошти в сумі 150000 грн., перераховані згідно заяви на переказ готівки № 751_27 від 23.03.2011 року, без достатньої правової підстави. Зокрема, у зазначеній заяві чітко вказано від кого, кому та за яким призначенням переказується певна грошова сума, в цій заяві стоїть підпис платника ОСОБА_1, який відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Крім того, судом встановлено, що позивач та відповідач тривалий час знайомі, мали дружні стосунки та певні правовідносини, з листа ПАТ Кредитпромбанк від 16.05.2013 року також вбачається, що перерахування ОСОБА_1 23.03.2011 року грошових коштів ОСОБА_3 не було випадковим чи наслідком помилки.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.1212 ЦК України, ст.33 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя