Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2013 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року позивачу ОСОБА_1 надано строк для виправлення недоліків до 21 жовтня 2013 року, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачами ухвали суду.

30 жовтня 2013 року, на виконання ухвали суду, позивач ОСОБА_1 направила на адресу суду нову позовну заяву від свого імені до Десятої Київської державної нотаріальної контори та державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Маринової Л.С. про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій недійсною та зобов'язати державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право власності на спадкове майно.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України заява повертається у випадках, коли позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення йому позову.

Враховуючи той факт, що до відкриття провадження у справі позивачем ОСОБА_1 подана фактично заява про зміну підстав та предмету позову, однак питання про зміну підстав та предмету спору (збільшення або зменшення позовних вимог), як це передбачено у ст.ст.31, 130 Цивільного процесуального кодексу України, вирішується судом під час проведення попереднього судового засідання та/або до початку розгляду справи по суті, тому не може бути предметом розгляду судом до відкриття провадження по справі.

Відповідно до положень ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Як передбачено у ст.33 Цивільного процесуального кодексу України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Таким чином, питання про заміну неналежного відповідача та/або залучення до участі у справі співвідповідача вирішується судом під час розгляду справи по суті, в той же час позивачем ОСОБА_1, всупереч вимог цивільного процесуального законодавства, на виконання ухвали суду про усунення недоліків, подано нову позовну заяву, де визначено новий суб'єктний склад сторін, при цьому із заявою про повернення первісного позову, як це передбачено п.1 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, позивач до суду не зверталась, тому наявність у справі одночасно двох різних за формою та змістом позовних заяв унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини п'ятої ст.119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Звертаючись з позовом до суду позивачем не додано доказів, які мають свідчити про те, що при зверненні з даними позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Так, до матеріалів позовної заяви долучено оригінал квитанції №91 від 07 жовтня 2013 року про сплату судового збору в розмірі 114 грн.70 коп., однак у квитанції зазначеному у якості платника ОСОБА_4, що не може слугувати належним доказом сплати саме позивачем судового збору, оскільки в даному випадку представник позивача, відповідно до обсягу повноважень, викладених у довіреності від 23 квітня 2012 року, здійснює відповідні дії саме від імені довірителя та в його інтересах, тому поданий до суду платіжний документ має містити дані платника, тобто саме особи, яка звертається з позовом до суду, а не її уповноваженого представника.

Як роз'яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" відповідно до положення статті 82 ЦПК суд може за наявності певних підстав своєю ухвалою лише відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі і не має права зменшити або звільнити від сплати судового збору, оскільки таке право суду надано тільки щодо судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, які визначені частиною третьою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України.

Незважаючи на викладене та враховуючи вимоги суду, позивачем ОСОБА_1 не надано оригінал платіжного документу, який підтверджує сплату позивачем судового збору у розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", разом з тим позивач подала заяву про надання судом відстрочки сплати судового збору, однак до заяви позивачем не долучено доказів, які мали підтвердити майновий стан позивача та не наведено інших підстав, які б слугували підставою для відстрочення позивачу сплати судового збору.

Таким чином, у визначений судом строк, позивач ОСОБА_1 не надала докази, які мали підтвердити виконання вимог суду, які викладено в ухвалі суду від 11 жовтня 2013 року, в тому числі платіжного документа про сплату судового збору в розмірі, визначеному ст.4 Закону України "Про судовий збір", що унеможливлює вирішити питання про відкриття провадження по справі.

Відповідно до ч.2 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, коли позивач відповідно до вказівок судді у встановлений строк не виконає всі перелічені в статтях 119 і 120 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 119-121, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори (представник відповідача Головне управління юстиції у місті Києві) про встановлення факту прийняття спадщини, скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язати вчинити певні дії вважати неподаною та повернути позивачам.

Роз'яснюю, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

/ С у д д я :