МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/1757/13 ц
Пр. № 2/521/3465/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2013 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Яблонській М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розділ спільного майна,

встановив:

У вересні 2010р. ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 7 липня 1993р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис №809. Від шлюбу у них є донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка зазначала, що за час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,6 кв.м. Посилаючись на те, що вказана вище квартира є їх з відповідачем спільною сумісною власністю подружжя, з урахуванням інтересів дитини, позивачка просила суд розділити майно, що є загальною спільною сумісною власністю, та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,6 кв.м.

25 листопада 2011р. в судовому засіданні позивачка надала заяву про зменшення позовних вимог та остаточно просила суд розділити майно, що є загальною спільною сумісною власністю, та визнати за нею право власності на 53/100 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,6 кв.м. В обґрунтування зменшених позовних вимог, посилаючись на те, що разом з нею проживає їх неповнолітня донька ОСОБА_4, позивачка просила суд відступити від засад рівності часток подружжя та поділити спірну квартиру, визнавши за нею право власності на 53/100 її частини (а.с.193-194).

Позивач та її представник, діюча за довіреністю від 11.10.2011р. в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с.213).

Відповідач та його представник діючий за довіреністю від 02.10.2010р. (а.с.23) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, заперечував проти запропонованого позивачкою розподілу майна надав суду свої заперечення, в обґрунтування яких зазначав, що 09.06.2004р., з метою придбання квартири, він уклав з акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» кредитний договір № 250006-128/04Р, згідно з яким банк надав йому кредит в іноземної валюті на загальну суму 16 000,00 доларів США під 14 % річних, строком до 09.06.2014р. і в той же день він уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, відповідно до якого квартира була придбана за 23 000,00 доларів США. Стверджував, що 06.07.2004р. в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між ним та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку спірну квартиру.

Крім того відповідач надав суду розрахунок розподілу спільно придбаної квартири від 11.03.2013р., з змісту якого вбачається, що у січні 2006р. шлюбні відносини між сторонами були припинені і спільне господарство вони не вели. Оскільки у період з січня 2006р. по травень 2010р. кредит за квартиру сплачував тільки він, а з травня 2010р. кредит сплачувала позивачка, то спірну квартиру треба поділити з урахуванням сплати кожним зі сторін внесків за погашення кредиту, після припинення шлюбних відносин, тобто він має право на 59% частини спірної квартири, а позивачка на 41% частини квартири (а.с.279-280).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 07 липня 1993р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис №809, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 17.06.1999р. (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1. у сторін народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.19)

28.10.2010р. шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2010р. (а.с.62).

09.06.2004р. між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір № 250006-128/04Р, згідно з яким банк надав йому кредит в іноземної валюті для придбання спірної квартири на загальну суму 16 000,00 доларів США під 14 % річних, строком до 09 червня 2014 р.

У той же день, а саме 09.06.2004р. на ім'я ОСОБА_3 за 122590,00 грн. була придбана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,6 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.06.2004р.(а.с.15-16).

22.06.2004р. право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,6 кв.м. було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.06.2004р. (а.с.14).

Таким чином, спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу для сім'ї за їх спільні та кредитні кошти.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Отже суд вважає, що з моменту придбання спірної квартири, вона є спільною сумісною власністю подружжя і кожен з них має рівні права на неї.

Встановлено, що 08.07.2011р. кредит за Кредитним договором № 250006-128/04Р від 09.06.2004р. був повністю погашений сторонами.

З пояснень сторін вбачається, що за кредитним договором № 250006-128/04Р від 09.06.2004р. сторонами було проведено погашення кредиту на загальну суму 27460 доларів США, з яких -16000,00 доларів США - кредит та 11460,00 доларів США - проценти, що підтверджується довідкою № 41390/04-01 від 26.09.2011р. та графіком станом на 03.10.2011р.

В судовому засіданні сторони підтвердили і не заперечували, що під час спільного проживання, а саме з 09.07.2004р. по 06.01.2006р. в рахунок погашення кредиту за кредитним договором вони сплатили 12539,00 доларів США, з січня 2006р. по травень 2010р. було сплачено 14062,00 доларів США, які сплатив відповідач, а з травня 2010р. і до моменту погашення кредиту було сплачено 7859,00 доларів США, які сплатила позивачка.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог та заперечень, сторони стверджували, що для придбання спірної квартири їм також надавали кошти їх батьки.

На підтвердження вказаних тверджень в матеріалах справи знаходяться заява матері відповідача - ОСОБА_5 про те, що в квітні 2004р. для придбання квартири в м.Одесі вона подарувала відповідачу 5000,00 доларів США та копія розписки від 08.03.2004р., яка була надана позивачкою, з якої вбачається, що для придбання квартири вона позичила у своєї матері ОСОБА_6 4000 доларів США.

В судовому засіданні позивачка заперечувала проти заяви матері відповідача, посилаючись на те, що жодних коштів матір відповідача ніколи їм не передавала.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факт того, що мати позивачки дійсно дала їм 4000,00 доларів США, але ці кошти були надані їм для їх сім'ї і питання про повернення цих коштів ніхто не ставив.

Суд вищевказані пояснення та документи не приймає в якості доказів в обґрунтування вимог сторін відносно відступлення від рівності їх прав на спірну квартиру, оскільки вважає, що квартира була придбана сторонами в період шлюбу і всі кошти, яки надавалися та отримувалися сторонами також були надані в інтересах в для потреб їх сім'я.

Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З роз'яснень п.23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.70 ЦК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що сторони не дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, приховували, знищували чи пошкодили спільне майно, витрачали його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково і за нею необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі становить 817,27 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи складають 120,00 грн., які сплачені позивачкою при звернення до суду (а.с.3,4).

На підставі ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, керуючись ст.10, 11, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розділ спільного майна, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1, яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 62,6 кв.м., у тому числі житловою площею 36,8 кв.м. та підсобних приміщень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовій збір в сумі 612 (шістсот дванадцять) гривень 95 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда