провадження 2/201/3978/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 листопада 2013 року звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів на її користь
на утримання неповнолітньої дитини.
Позивач у своєму позові посилався на
те, що шлюб з відповідачем
зареєстровано 21 січня 2009 року, вона з
чоловіком від цього шлюбу та спільного
мешкання мають і виховують
неповнолітню дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, але стосунки в сім'ї не
склалися, шлюбні стосунки припинені в
листопаді 2009 року і зараз вони мешкають
окремо, позивачка мешкає з дочкою; шлюб
не припинено, але незважаючи на це,
відповідач по закону зобов'язаний
приймати участь в утриманні вказаної
неповнолітньої дитини. Відповідач у
вихованні та матеріальному
забезпеченні дитини участі не приймає,
мешкають (позивач з дитиною) окремо.
Вона (позивач) зараз працює, доглядає
дитину, матеріально позивачка погано
забезпечена. Просила стягувати з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітньої дитини до
досягнення вказаною дитиною
повноліття в розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку відповідача щомісячно,
задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
фактично визнав, погодився з їх
доводами і викладеними в них
обставинами, позицією позивача, не
заперечував проти стягнення заявлених
аліментів і задоволення позову. В
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином, просив справу
розглянути без його участі. Суд вважає
можливим розгляд справи за відсутності
відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши
надані і добуті докази, перевіривши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 21 січня 2009 року перебуває в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, від цього шлюбу і спільного
мешкання мають неповнолітню дочку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сім'ї не
склалися, шлюбні стосунки припинені в
листопаді 2009 року і зараз вони мешкають
окремо, позивачка мешкає з дочкою; шлюб
не припинено, але незважаючи на це,
відповідач по закону зобов'язаний
приймати участь в утриманні вказаної
неповнолітньої дитини. Відповідач у
вихованні та матеріальному
забезпеченні дитини участі не приймає,
мешкають (позивач з дитиною) окремо.
Вона (позивач) зараз працює, доглядає
дитину, матеріально позивачка погано
забезпечена.

Відповідач не позбавлений
батьківських прав відносно дитини -
ОСОБА_3, він не звільняється від
обов'язку щодо утримання дитини
відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного
Кодексу України.

На теперішній час позивач мешкає
разом зі своєю неповнолітньою дитиною,
займається її вихованням та
утриманням, лікуванням. Відповідач на
утримання вказаної дитини добровільно
регулярну матеріальну допомогу не
надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК
України частка заробітку (доходу)
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) батька на їх
утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
неповнолітня, свого постійного доходу
не має, знаходиться на утриманні своєї
матері, яка на теперішній час працює,
має скрутне матеріальне становище і
потребує матеріальної допомоги від
відповідача, тому суд вважає можливим
стягувати з відповідача на користь
позивача аліменти на утримання
вказаної дитини ОСОБА_3 до досягнення
нею повноліття щомісячно по 1/3 частині
всіх видів доходу відповідача. При
цьому суд враховує ті обставини, що
відповідач аліменти в добровільному
порядку регулярно не надає, працює, має
суттєві доходи і матеріальне
становище.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

При таких обставинах суд вважає
доведеними обставини позову, а тому
можливим їх задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд
може присудити аліменти і за минулий
час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК
України, суд вважає необхідним
стягувати аліменти з відповідача на
користь позивачки на утримання
неповнолітньої дитини з 27 листопада 2013
року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка
працює, але має скрутне матеріальне
становище і важкі сімейні обставини,
державну грошову допомогу отримує, але
не значну, інших джерел доходу не має,
суд вважає можливим допустити негайне
виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового
збору, не сплатила його, тому з
відповідача слід також стягнути
судовий збір на користь держави у
розмірі 229 грн. 40 коп..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача та дочки по
незаконним (з точки зору відповідача)
діям відносно нього та предмета спору,
можливе твердження відповідача про
наявність будь-яких інших зобов'язань
стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу
позицію відповідача стосовно не
погодження з деякими положеннями
позовних вимог, оскільки вони
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
та стягувати з відповідача ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.
Дніпропетровська, Україна, аліменти на
утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь матері ОСОБА_1 в розмірі 1/3
частини всіх видів його доходу
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей
відповідного віку, до досягнення
ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення
з 27 листопада 2013 року, допустити
негайне виконання рішення в межах суми
платежу аліментів за один місяць та
стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини в
такому вигляді ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
180, ч. ч. 1, 2 ст. 183, ст. ст. 182, 191, 194
Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11,
57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця м. Дніпропетровська, Україна,
аліменти на утримання дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_1 в
розмірі 1/3 частини всіх видів його
доходу щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, встановленого
для дітей відповідного віку, до
досягнення ОСОБА_3 повноліття,
починаючи стягнення з 27 листопада 2013
року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40
коп..

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -