Провадження №2/748/533/13
Єдиний унікальний № 748/1413/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2013 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Микитченко К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Мньовської сільської ради Чернігівського району та області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Чернігівська,43 у с. Мньов, Чернігівського району, у порядку спадкування за законом та за заповітом від 12.10.2009 року, після смерті 13.09.2012 року її матері ОСОБА_3.

Позов обґрунтовується наступним. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, у точності на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Чернігівська,43 у с. Мньов, Чернігівського району. За життя спадкодавець склала заповіт на ім'я позивачки та її сестри ОСОБА_2, яка використала своє право на спадщину і подала в шестимісячний строк заяву про відмову від спадщини. ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що за життя спадкодавець не отримала свідоцтво про право власності на зазначений вище будинок, який відносився до майна колгоспного двору.

У судове засідання позивачка не зявилась. Через канцелярію суду завчасно подала заяву, в якій заявила письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без її участі. /а.с.43/

Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає. /а.с.39/

Відповідач ОСОБА_2 завчасно через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає. /а.с.42/

Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Встановлено, що за життя, 12.10.2009 року, мати позивачки ОСОБА_3 заповіла, на випадок смерті усе своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалося своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2. /а.с.11/

Як видно з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі заповіт ОСОБА_3 зареєстровано у реєстрі 13.01.2010 р. /а.с.12/

Згідно із дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про укладення шлюбу серії «ІІ-АГ» №036519 встановлено, що позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила дошлюбне прізвище «Чеботар» на «Пащенко». /а.с.10/

Як встановлено з свідоцтва про народження серії «ЯГ» №924498, матір'ю ОСОБА_5 є ОСОБА_6, яка змінила своє прізвище уклавши шлюб з ОСОБА_7, підтвердженням чому є копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу /а.с.13/

Відповідно до свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №192486 ОСОБА_3, померла 13.09.2012 року у віці 88 років у м. Чернігові, Чернігівської області. /а.с.9/

З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №№475-478 від 10.04.2013 р. встановлено, що згідно записів в по господарській книзі №2 особовий рахунок №123 за 1986-1990 роки домоволодіння по вул. Чернігівська,43 в с. Мньов, Чернігівського району з 1956 р. належало ОСОБА_3. Земельна ділянка на якій збудований будинок виділялась колгоспом під забудову і домоволодіння станом на 15 квітня 1991 року відносилось до господарств «колгоспний двір», а спадкодавець була єдиною його головою. На день смерті ОСОБА_3М була зареєстрована та проживала за вище зазначеною адресою одна. /а.с.14-17/

Згідно інформації Чернігівської державної нотаріальної контори №1377/01-16 від 19.06.2013 року встановлено, що позивачка прийняла спадщину за заповітом, посвідченим 12 жовтня 2009 року, ОСОБА_8 секретарем виконавчого комітету Мньовської сільської ради Чернігівського району та області, зареєстрованим в реєстрі за №43, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_3 і 16.02.2013 р. у нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №89/2013. Також, 16.02.2013 року до нот контори звернулась дочка спадкодавця ОСОБА_2 з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.41/

За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 27360 грн. /а.с.18, 19-22/

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору.

Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, тому суд дійшов висновку, що єдиним власником двору була ОСОБА_3.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 не оформила та не зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивачки, як спадкоємця за заповітом та перешкоджає у реєстрації її речових прав.

Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, ст.ст.392, 1222, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст.10, 11, 158, 174, 197, 209, 212-215, 294 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Мньов, Чернігівський район, Чернігівська область, вул. Чернігівська,43, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 13.09.2012 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Криворученко Д.П.