Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/2091/13р. Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2013 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 11 січня 2011 року помер його дядько ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав за адресою : АДРЕСА_1. Він є спадкоємцем за заповітом, складеного ОСОБА_6 11.01.2011 року та посвідчений v державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. На час смерті ОСОБА_6 належало майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 в ОСОБА_7, банківські вклади, ордени та медалі з відповідними документами, інше майно, в тому числі дорогоцінне та старинне. Разом із спадкодавцем в спірній квартирі мешкала його дружина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 06.02.2011 року. 15 лютого 2011 року, звернувшись до приватного нотаріуса ОСОБА_5С з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, дізнався про наявність заповіту, складеного ОСОБА_8С на користь ОСОБА_4 Вважає, що його права при прийнятті спадщини будуть порушені, в зв'язку з тим, що частина спадку (обов'язкова частина прийнята ОСОБА_8С.) переходить до ОСОБА_4 Вважає, що заповіт, складений ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4, недійсний, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_8 через свій стан здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як 23.01.2011 року ОСОБА_8 перенесла інсульт

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати недійсним заповіт на користь ОСОБА_4, реєстраційний №461, складений 28.01.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що відповідач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, а тому і не може оспорювати вчинений нею заповіт.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та наданими сторонами доказами.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_6 помер 11 січня 2011 року. Він залишив заповіт, яким все своє майно заповідав позивачеві ? своєму племіннику ОСОБА_3

Проте, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем першої черги, який має право на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту була його непрацездатна дружина ОСОБА_8. Вона успадкувала обовязкову частку у спадщині, проживала після смерті ОСОБА_6 у їх спільній квартирі, подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_8С.Ю, яка сталася 6.2.2011р., її єдиною спадкоємицею за заповітом стала ОСОБА_4

Позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, він сам зазначав, що не перебував у кровному спорідненні з ОСОБА_8, тож не може спадкувати її майно незалежно від наявності або відсутності зробленого нею заповіту.

Таким чином, суд зробив правильний висновок про те, що відсутність будь-яких юридичних наслідків для позивача, які могли б настати у разі визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_8, позбавляє його права на оспорення заповіту.

Посилання апелянта на те, що судом не враховані висновки експерта про нездатність Броніціної розуміти значення своїх дій під час складення заповіту, є безпідставними, оскільки висновок експерта може бути врахований судом поряд з іншими доказами для вирішення питання про визнання недійсним заповіту лише у разі наявності у позивача права на оспорення такого заповіту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що його зацікавленість у визнанні заповіту недійсним обумовлена тим, що він також може вважати себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, оскільки за тлумачним словником під ред. Ожегова, дружина його дядька може вважатися його тіткою.

Такі обґрунтування не узгоджуються з положеннями ЦК, за якими право спадкування за законом мають лише родичі спадкодавця з урахуванням ступеню споріднення, яка визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця (ст. 1265 ЦК). Позивач не відноситься до кола родичів ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що його зацікавленість у визнанні заповіту недійсним обумовлена тим, що до нього перейдуть ордени і медалі ОСОБА_8, які залишаються у відповідачки, оскільки їх обовязкову частку успадкувала ОСОБА_8

Такі доводи не ґрунтуються на положеннях Закону Про державні нагороди України N 1549-III, 16.03.2000р. Зазначеним Законом визначений правовий статус нагород, за яким нагороди не є обєктом власності. За змістом ст. 18 зазначеного закону, у разі смерті нагородженої особи до його спадкоємців переходять лише права та обовязки щодо зберігання державних нагород. Відповідно до положень цієї статті після смерті нагородженого, за наявності спадкоємців, нагорода залишається у сім'ї померлого.

Таким чином після смерті ОСОБА_6 його нагороди правомірно залишилися у ОСОБА_8 як у єдиного члена сімї померлого ОСОБА_8.

Вирішення питання щодо долі орденів та медалей не залежить від змісту заповіту ОСОБА_8 або від самого факту наявності заповіту.

За ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Оскільки позивач не довів, що заповіт, складений ОСОБА_8 порушує його права або інтереси, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: