Справа № 1319/4995/2012
пр.№ 2/1319/1266/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2012 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.

при секретарі Причині О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Шоста Львівська державна нотаріальна контора, Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "БТІ та ЕО", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 з народження. В цьому ж будинку проживала її мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 За життя матері ОСОБА_7 на будинок було видано свідоцтво про право власності від 15.07.1964 року. 03.07.1963 року інженером домоуправління № 16 було складено акт обстеження будинку, де вказано, що він частково придатний до експлуатації на 30%. Було рекомендовано встановити новий дах і покрівлю, зовнішні стіни, підлогу, перекриття, дверні та віконні пройоми. За наслідками обстеження і з метою збереження будинку він був реконструйований (перебудований) в 1966 році. В 1976 році ОСОБА_7 померла. На даний час будинок знаходиться в тому ж стані, що і після реконструкції 1966 року. Будинок відповідає будівельним нормам, вимогам надійності і безпечної експлуатації. В свідоцтві про право власності на будинок від 15.07.1964 року поряд з її матір'ю ОСОБА_7 співвласником будинку було вказано батька відповідача - ОСОБА_8 Зазначала, що станом на 1964 рік ОСОБА_8 вже проживав на сусідньому обійсті, отримавши там земельну ділянку. На підставі приписів ст.ст. 101, 103 ЦК УРСР 1963 року ОСОБА_8 залишив будинок по АДРЕСА_1 у власність її матері ОСОБА_7, так як вони були родичами. Крім того, будинок у 1966 році був реконструйований і фактично її матір ОСОБА_9 стала власником новоствореного реконструйованого будинку. Жодних претензій щодо власності на будинок у ОСОБА_8 не було. Він проживав по сусідству в будинку по АДРЕСА_1. За життя її матір ОСОБА_7 фактично набула право власності не весь реконструйований будинок по АДРЕСА_1, однак документально таке право власності не оформила. Зазначена обставина перешкоджає їй оформити спадщину на будинок у нотаріуса. Вважає, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_7, так як я постійно проживала і була зареєстрована в будинку, в т.ч. і на момент смерті матері. Інших спадкоємців після смерті матері немає. Жодних інших осіб, які б претендували на будинок немає. З урахуванням наведеного, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно - реконструйований будинок АДРЕСА_1 загальною площею 91,3 м2, житловою площею 73,2 м2.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов підтримала та просила вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, якою позов визнала та просила розглядати справу за її відсутності.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник Шостої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_6 надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, проти позову не заперечували. Інші треті особи причини неявки не повідомили.

Представники третіх осіб: Шостої Львівської державної нотаріальної контори та Львівського обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "БТІ та ЕО " в судове засідання не з'явились про день та час слухання справи повідомленні належним чином причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.09.1995 року серії НОМЕР_2.

Згідно з рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 12.06.1964 року № 690 оформлено право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по половині.

15.07.1964 року матері позивача ОСОБА_7 було оформлено свідоцтво про право особистої власності на будівлі на половину будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилась у 1976 році, тобто, до набрання чинності Цивільним кодексом України, до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_7 не складався.

Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Таким чином, позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом, оскільки є дочкою померлої ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.03.1958 року серії НОМЕР_1. Інших спадкоємців першої черги немає.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 101 ЦК УРСР в редакції, чинній на момент оформлення матір'ю позивача права власності на будинковолодіння, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Приписами ч. 1 ст. 103 ЦК УРСР визначено, якщо в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей стане з підстав, що допускаються законом, більше одного жилого будинку, власник вправі на свій вибір залишити у своїй власності будь-який з цих будинків. Інший будинок (будинки) повинен бути власником протягом одного року проданий, подарований або відчужений іншим способом.

Позивачем стверджується, що ОСОБА_8, який є власником 1/2 частини спірного будинковолодіння, на момент оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 проживав по сусідству в будинку по АДРЕСА_1, отримавши там земельну ділянку та збудувавши будинок, а належну йому 1/2 частину спірного будинку він відступив на користь ОСОБА_7, яка перебувала з ним в родинних стосунках.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 продав, подарував або відчужив іншим способом належну йому частину будинку на користь матері позивача, останньою судом не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 13.06.2012 року. Спадкоємцем першої черги після його смерті є відповідач ОСОБА_2 яка не приймала в спадщину після смерті свого батька 1/2 частину спірного будинку.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки вона не є власником спірного майна, відтак відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Посилання позивача на необхідність застосування до даних правовідносин положень Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035, є безпідставними з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, а також установлено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Однак, до даних правовідносин не може бути застосовано положення вказаної Постанови з огляду на те, що право власності на спірний будинок є оформленим, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 15.07.1964 року.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що мати позивача ОСОБА_7 була власником лише 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1. Доказів набуття права власності на належну ОСОБА_8 1/2 частину спірного будинку позивачем не надано та судом не встановлено.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з довідкою ЛКП "Старий Сихів" від 15.02.2012 року № 267 ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 з 13.02.1963 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті своєї матері, яка складається з 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з нею разом у спірному будинку.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 101, 103, 524, 529, 548, 549 Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), ст.ст. 10, 58-60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Шоста Львівська державна нотаріальна контора, Львівське обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "БТІ та ЕО", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.

Суддя: