Справа № 227/3962/12
Провадження №6/227/87/12
У Х В А Л А

про заборону виїзду за межі України

30.11.2012 Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Клімик К. О.,

при секретарі Гавлович Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі ДВС Хмільницького МРУЮ перебуває виконавчий лист № 2а/0270/2607/12 від 2 липня 2012р., виданий Хмільницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Хмільнику та Хмільницькому районі заборгованості. Однак покладене рішенням суду зобовязання боржником не виконується, що є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено в Законі України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -фізичної особи або керівника боржника -юридичної особи за межі України -до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі статтею 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України про виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи), і таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що до матеріалів подання взагалі не додано жодного доказу на підтвердження того факту, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та має намір виїхати за межі України чим уникнути виконання зобов'язання.

Державним виконавцем не встановлено даних про наявність в особи (боржника) ОСОБА_1 документа громадянина України на право виїзду з України і в'їзду в неї, перелік яких зазначений в статті 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", що унеможливлює відмову у виїзді за кордон, тимчасово затримати або вилучити паспорт.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Звернувшись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 державним виконавцем, окрім самого подання, не надано жодного доказу в його обґрунтування.

Застосування заявлених обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Враховуючи, що подання державного виконавця не відповідає вимогам ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, та не підтверджене матеріалами справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Порядок та строк апеляційного оскарження ухвали суду визначено ст.ст. 293, 294 ЦПК України.

Головуючий: Клімик К. О.