КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-344/11
Провадження № 2/1414/79/12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.2012 рокуКорабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Непши О.І.,

при секретарі Піроженко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, пята Миколаївська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування та визнання відмови від прийняття спадщини недійсною,

в с т а н о в и в :

21 квітня 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути відповідачів від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 10 травня 2009 року в м.Миколаєві, і ОСОБА_8, яка померла 13 травня 2009 року в м.Миколаєві, а також визнати недійсною відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини після смерті вказаних осіб на користь своєї сестри ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 10 травня 2009 року помер його батько ОСОБА_7, а 13 травня 2009 року його мати ОСОБА_8 Після смерті його батьків відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку № 47 по пров.3-ій Прибузький в м.Миколаєві. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом по праву представлення є відповідачі по справі, які доводяться йому племінниками (діти його брата ОСОБА_9, який помер 14 лютого 2002 року). Сторони по справі у встановлений законом строк звернулися до пятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, втім пізніше відповідач ОСОБА_5 відмовився від своєї частки спадщини на користь сестри ОСОБА_4 В той же час позивач зазначає, що за життя онуки не піклувалися про діда та бабку, не доглядали їх і не надавали їм будь-якої допомоги. В червні 2007 року між дідом та онуком відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Останні три роки до дня смерті батьків постійно утримував позивач, готувала їжу батькам дружина позивача, він купував для них ліки, дружина прала одяг та білизну. Вказує, що його мати була інвалідом першої групи, страждала рядом захворювань, а батько не міг доглядати її через похилий вік і наявні у нього захворювання. Спираючись на положення ст.1274, ч.5 ст.1224 ЦК України, позивач просить постановити рішення на його користь.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні, обставини, викладені у позові, підтвердили.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у позові відмовити. Будучи допитаними як свідки за правилами, передбаченими ст.184 ЦПК України, відповідачі показали, що власне основний догляд за бабкою здійснював дід. Так, після першого інсульту, який відбувся у ОСОБА_8 у 2004 році, дід ОСОБА_7 сильно помінявся, став значно менше вживати спиртні напої, готував, прав. Після весілля у жовтні 2006 року в будинку діда та бабки став проживати відповідач ОСОБА_5 із дружиною, які також доглядали за старими. На початку осені 2006 року у бабки трапився другий інсульт, після якого у неї віднялася мова, проте ще до січня 2008 року бабка могла пересуватися по території двора, робити найлегшу роботу по дому. Власне дід стороннього догляду не потребував, майже до дня смерті він їздив на велосипеді, купував продукти. Відповідачка ОСОБА_4 допомагала діду робити консервацію, прибирала в будинку. Коли бабка злягла, вона приходила її купати, підстригала волосся та нігті, перед святами прала занавіски, завжди приносила щось із продуктів. Сукупна пенсія діда та бабки складала близько 1 500 1 800 грн., і у звязку з тим, що дід був економний, то додаткових грошей вони не потребували. Часто відвідувала старих і мати відповідачів, яка, до того ж, робила у них в будинку ремонт. Після того, як відповідач ОСОБА_5 з дружиною виїхали з будинку діда та баби у 2007 році, що було насамперед повязано із незадовільним станом здоровя тещі відповідача, один-два рази на місяць до старих приходила дружина відповідача, вона підстригала діду волосся, проводила медичні процедури бабці. В той же час відповідачі не заперечували, що позивач і його дружина також надавали допомогу діду і бабці, хоча зазначили, що через зловживання дідом спиртними напоями у позивача з ним були напружені відносини.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлялася судом завчасно і належним чином, проте надала заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника та постановити рішення на розсуд суду (т.1 а.с.33).

З показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 слідує, що позивач піклувався про своїх батьків, допомагав їм та доглядав їх. За допомогою позивача та свідка ОСОБА_16 бабка для лікування влаштовувалася у військовий шпиталь. Відомо про конфлікт відповідача ОСОБА_5 із дідом, після якого відповідач перестав проживати у будинку старих. В той же час свідок ОСОБА_18 вказала, що відповідачів у дворі будинку, де проживали дід та бабка, ніколи не бачила.

З показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 вбачається, що відносини діда, бабки та відповідачів були добрими. Після конфлікту, який мав місце у 2007 році, дід вибачився перед ОСОБА_5 та його дружиною. Свідок ОСОБА_20, який був близьким другом ОСОБА_7, пояснив, що дід до дня смерті почував себе добре, вони з ним восени у 2006-2007 роках їздили на поля за овочами. Відповідачі допомагали старим, у тому числі купували для них продукти. Дружина відповідача ОСОБА_5 підстригала діда і бабку. У 2005 році мати відповідачів ОСОБА_23 робила ремонт у будинку діда та баби.

З копій свідоцтв про смерть слідує, що ОСОБА_7 помер 10 травня 2009 року, а ОСОБА_8 13 травня 2009 року (т.1 а.с.13).

Після їх смерті відкрилася спадщина на цілий жилий будинок за адресою: м.Миколаїв, пров.3-ій Прибузький, 47 (т.1 а.с.9, 69).

Згідно із копією свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану дітьми померлих спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_9, якби він був живий на час відкриття спадщини (т.1 а.с.12, 51, 62).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер 14 лютого 2002 року в м.Миколаєві (т.1 а.с.54).

Дітьми померлого є відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.55, 59), які є спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в силу ст.1266 ЦК України за правом представлення.

Заслухавши пояснення та показання осіб, які брали участь у судових засіданнях, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до таких висновків.

В частині визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

За правилами ч.2, ч.5 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст.225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Беручи до уваги, що відмова від прийняття спадщини є одностороннім правочином, вольовою дією однієї особи, то, насамперед, саме ця особа, яка відмовилася від прийняття спадщини, виключно за наявності підстав, вказаних у ст.ст.225, 229-231, 233 ЦК України, може звернутися до суду із такими вимогами.

На підставі комплексного системного тлумачення норм цивільного закону суд приходить до переконання, що іншим спадкоємцям право на звернення із такими вимогами не надане, відтак у звязку із предявленням таких позовних вимог ОСОБА_2, який є неналежним позивачем, в цій частині позову слід відмовити.

В частині усунення від права на спадкування.

Як встановлює ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до правової позиції найвищої судової інстанції, висловленої у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Що ж стосується ухилення від надання допомоги, то воно має полягати в умисних діях чи бездіяльності, що спрямовані на уникнення обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто особа усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

На думку суду, позивач та його представник, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, переконливих доказів того, що відповідачі свідомо ухилялися від надання допомоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не представили.

Так, з показань свідків, навіть тих, які допитувалися за клопотанням позивача, слідує, що до дня смерті у діда та бабки з відповідачами були доброзичливі відносини. Саме тому суд припускає, що ані дід ані бабка не залишили і не мали наміру залишити заповіт на імя позивача. Знову ж таки з показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що бабка дуже любила іншого сина ОСОБА_9 батька відповідачів, і, ймовірно, вважала неприпустимим обділити його дітей.

Суд також окремо звертає увагу на деякі документи, що містяться у справі, які не можуть бути прийняті як докази в розумінні ст.212 ЦПК України.

Так, копії записки та заяви від імені померлої ОСОБА_8 на адресу начальника Корабельного РВ, в якій вона буцімто звинувачує відповідача ОСОБА_5 у побитті діда (т.1 а.с.25, 26), є анонімними, з них з достовірністю неможливо встановити авторство, власне заява не містить дати складання, а в той же час з відповіді начальника Корабельного РВ слідує, що протягом 2004-2009 років ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до райвідділу не зверталися (т.1 а.с.130). Крім того, як вказували сторони, ОСОБА_8 була неписьменною, а після 2006 року також перестала розмовляти, тому заяву, написану від її імені, інакше як підроблений документ суд розцінити не може.

Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_5 спричинив спадкодавцю ОСОБА_7 тілесні ушкодження в червні 2007 року спростовуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи дільничного інспектора міліції Корабельного РВ від 08 червня 2007 року та постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 16 липня 2007 року, згідно з якою саме ОСОБА_7 (дід) визнаний винним у вчиненні насильства в сімї та підданий штрафу (т.1 а.с.144, 160).

Як такими, що суперечать фактичним обставинам справи, суд визнає довідки з міської поліклініки № 2 від 21 січня 2011 року (т.1 а.с.206, 207) принаймні щодо стану здоровя ОСОБА_7 Так, вказані документи підписані не тим лікарем, який відвідував будинок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Відповідно до пояснень і сторін, і свідків, бабку відвідувала дільничний терапевт Зарицька. Через це суд вважає домислами, що хворий ОСОБА_7 до 06 травня 2009 року пересувався лише в межах дому, а прийом ним лікарських засобів контролював син та члени його сімї. Так, свідок ОСОБА_23 стверджувала, що 30 квітня 2009 року (тобто за 10 днів до смерті) дід був у неї на святкуванні Дня народження, приходив сам, проте був недовго, оскільки треба було йти до дружини ОСОБА_8 Дещо суперечливими в довідці є твердження про те, що ОСОБА_8 потребувала постійного стороннього догляду саме з 01 вересня 2006 року, оскільки відповідач ОСОБА_4 і свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_26 наполягали, що бабка після другого інсульту восени 2006 року, хоча і не розмовляла, проте могла виконувати легку роботу по дому, щось приготувати, попрати малі речі. І лише з січня 2008 року вона злягла.

Ті події, що відбулися після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і стосуються поховання померлих, організації інших ритуальних обрядів, повязаних з цим витрат сторін, судом не аналізуються, оскільки вони лежать не в правовій, а морально-етичній площині, і не мають відношення до предмету спору в розумінні ч.5 ст1224 ЦК України.

За встановлених обставин суд приходить до переконання про необхідність залишити без задоволення і позовні вимоги в частині усунення відповідачів від права на спадкування.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, згідно з якими вони залишаються на рахунок позивача у разі відмови йому у позові.

Керуючись ст.ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про усунення їх від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 10 травня 2009 року в м.Миколаєві, і ОСОБА_8, яка померла 13 травня 2009 року в м.Миколаєві, та про визнання відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини після смерті вказаних осіб на користь ОСОБА_4 недійсною, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26 травня 2012 року.

Суддя О.І.Непша