Номер провадження № 22-ц/1590/8548/12
Головуючий у першій інстанції Пепеляшко
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2012 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів, уточнивши який просив визнати накази №001/120 від 06.12.2011 р. та №182/к від 06.12.2011 р. незаконними та їх скасувати, поновити його на роботі заступника управління начальника з безпеки, стягнути заробітну плати за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (а.с.1-3, 53-55). Свої вимоги позивач обґрунтовую тим, що з 12 вересня 2011 року він працював заступником начальника по безпеці Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів. 06 грудня 2011 року був звільнений за п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Вважає це звільнення безпідставним, оскільки він трудових обовязків не порушував, його було звільнено під час тимчасової непрацездатності, наказ про звільнення було винесено в порушення строків, передбачених ст. 148 КЗпП України та виданий особою, яка не мала на це право.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково. Скасовані накази № 001/120 від 06.12.2011 року та № 182/к від 06.12.2011 року, поновлений ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з безпеки державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів. Стягнуто з державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46 512,10 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

13 липня 2012 року не погоджуючись з ухваленим рішенням, державне підприємство Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.90-95). В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги про скасування наказів підприємства та поновив на роботі позивача, оскільки позов про поновлення на роботі останнім був поданий з порушенням строків, передбачених ч.1 ст. 233 КЗпП України. Встановивши, що позивач протягом робочого дня перебував на роботі та виконував трудові обовязки, тобто був працездатним, суд безпідставно вважав, що позивача було звільнено під час тимчасового непрацездатності. Окрім того, на думку апелянта, суд не надав належної правової оцінки встановленим фактам та зробив неправильні правові висновки щодо звільнення ОСОБА_1 та правомірності застосування до нього дисциплінарного стягнення, постановляючи рішення в частині стягнення моральної шкоди не зазначив особу, яка винна відшкодувати шкоду.

09 жовтня 2012 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшло заперечення на апеляційну скаргу в якій ОСОБА_1 посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просить її відлити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року залишити без змін.

В судовому засідання представник Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів заперечували, просили її відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Предметом позову і розгляду по суті є вимоги щодо визнання наказів щодо звільнення позивача за п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконними та їх скасувати, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, позиач 21 жовтня 2011 року допустив порушення трудової дисципліни, проте дисциплінарне стягнення відносно нього було застосовано за межами строків визначених ч.1 ст. 148 КЗпП України, у звязку з чим існують підстави для поновлення його на роботі.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись, оскільки він ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника з безпеки державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів (а.с. 6), ознайомлений з посадовими обовязками, згідно яких на останнього покладено обов'язки забезпечення режиму безпеки підприємства під час проведення всіх видів діяльності (а.с. 25-34).

21 жовтня 2011 року, о 08.30 хвилин в.о. начальника Державного підприємства Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхівОСОБА_2 та його заступник з питань флоту ОСОБА_3, заступник з правових питань ОСОБА_4, заступник з питань економіки ОСОБА_5, прибули до адміністративної будівлі підприємства, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 7, для виконання службових обов'язків. Проте, ОСОБА_1 не допустив вказаних осіб на територію будівлі, свої дії пояснював виконанням наказу керівництва та наявністю відповідного рішення суду.

На вимогу в.о. начальника ОСОБА_2 припинити вчинення вказаних дій та вимогу надати роз'яснення про підстави для поводження із керівництвом таким чином, ОСОБА_1 не відреагував, а вимогу допуску проігнорував. Приблизно о 17.30 у присутності заступника начальника ГУМВС в Одеської області по громадській безпеці, та інших співробітників ГУМВС в Одеської області, начальник Управління та його заступники були допущені до будівлі підприємства лише по закінченню робочого часу. В наслідок не допуску на територію підприємства керівництва Управління повністю було зірвано здійснення посадових обов'язків відповідними особами.

Вказані обставини підтверджуються актами відмови допуску на територію підприємства, матеріалами службової перевірки (а.с. 36-38, 43 ,44), матеріалами Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в/х № 2746 від 29.03.2012 р.

Наказами від 06 грудня 2011 року за № 182/к, № 001/120 в.о. начальника управління Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів ОСОБА_1 було звільнено з посади 06 грудня 2011 року відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків (а.с. 4, 5).

Згідно п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний зокрема у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Як регламентовано ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення, та застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці ст. 148 КЗпП України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З урахуванням наведеного, оскільки дисциплінарне стягнення за проступок скоєний ОСОБА_1 21 жовтня 2011 року було застосовано 06 грудня 2011 року, тобто за перебігом місячного строку з дня виявлення проступку, правових підстав для звільнення позивача за положеннями п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не було, у звязку з чим захист порушеного права на працю шляхом поновлення на попередній роботі визнано судовою колегію законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що днем установлення проступку слід вважати не 21 жовтня 2011 року, а 08 листопада 2011 року тобто дату після проведення службового розслідування та відібрання пояснень від ОСОБА_1, судова колегія до уваги не приймає оскільки це суперечить чинному законодавству.

Згідно приписів ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, та цей строк.

В матеріалах справи наявні листки непрацездатності ОСОБА_1 за період 06-16, 19-31 грудня 2011 року, 03-13, 16-21 січня 2012 року та довідка про те, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 26 по 28 січня 2012 року (а.с. 7-11). Доказів, які б спростовували наведене, сторонами не надано, у звязку з чим суд першої інстанції вірно виходив з того, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі пропущений позивачем з поважних причин. Посилання апелянта на звернення до Чорноморського транспортного прокурора Одеської області щодо незаконності видачі тимчасового листка непрацездатності ОСОБА_1 правового значення, без прийняття відповідних рішень, які спростовують наведене, немає.

Не заслуговує на увагу й довід апеляційної скарги щодо не визначення судом особи, яка винна відшкодувати моральну шкоду, оскільки це спростовується рішенням прийнятого судом першої інстанції по суті заявлених позовних вимог.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Чорноморсько-Азовського виробничо-експлуатаційного Управління морських шляхів - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8