Номер провадження № 22-ц/1590/8428/12
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в якому просила суд визнати недійсними договори, укладені між Акціонерним комерційним банком „Імексбанк та ОСОБА_3, а саме: кредитний договір №221 від 18.06.2007р., договір про внесення змін до вказаного договору від 29.10.2008р., кредитний договір №288 від 27.07.2007р., договір про внесення змін до вказаного договору від 29.10.2008р., іпотечний договір від 18.06.2007р., іпотечний договір від 27.07.20007р. В обґрунтування посилалася на те, що ОСОБА_3 є її чоловіком. Шлюб між ними був зареєстрований 14.01.2005р. Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Вона вважає, що ОСОБА_3 уклав з АКБ „Імексбанк кредитні договори №221 від 18.06.2007р. та №288 від 27.07.2007р., а також іпотечні договори від 18.06.2007р. та 27.07.20007р. в забезпечення вказаних кредитних договорів в порушення її прав, передбачених чинним законодавством України, а саме без її згоди. Позивачка також посилалась на те, що відповідно до ст. 65 СК Україна дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, укладеним без згоди другого з подружжя, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Позивачка не давала згоди на укладення кредитних та іпотечних договорів, укладених між АКБ „ІМЕКСБАНК та ОСОБА_3В, вказані договори виходять за межі дрібного побутового правочину, що тягне за собою наслідки, визначені ст. 65 СК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК про визнання договорів недійсними було відмовлено.

13.07.2012 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року. В обґрунтування представник посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме на те, що суд не допитав свідка, про необхідність виклику та допиту якого позивачем було заявлено клопотання. Необхідність виклику нотаріуса у якості свідка, на думку представника апелянта, була зумовлена тим, що в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 на укладення ОСОБА_3 іпотечного договору від 27.07.2007 року, яким забезпечується виконання зобовязань останнього за кредитним договором. Крім того, позивача було позбавлено права на проведення експертизи та отримання експертного висновку відносно питань, відповіді на які є суттєвими для повного та правильного вирішення справи. Крім того, представник апелянта посилався на те, що суд зробив безпідставний висновок, що нібито з тих же підстав (зазначених стосовно кредитного договору) не є розпорядженням майном подружжя і укладення договору застави (іпотеки).

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилався на те, що твердження позивача про необхідність згоди ОСОБА_1 на укладення оскаржуваних договорів кредиту є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, так як положення ст.65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного з подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Щодо посилань позивача на недійсність договорів іпотеки, зазначив, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5К, 18 червня 2007 року та 27 липня 2007 року були посвідчені Іпотечні договори за реєстровими №№ У-519, У-613 (відповідно), які були укладені між АКБ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_3. Позивачка надала свою згоду на передачу в іпотеку нерухомого майна, про що свідчать Заяви від 18 червня 2007 року за реєстровим № 315 та 27 липня 2007 року за реєстровим № 422. Під час розгляду справи, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5К надала письмові пояснення, в яких зазначила, що іпотечні договори підписувалися ОСОБА_3 у її присутності та у присутності позивачки. В тексті заяви від 27.07.2007 року ОСОБА_5 було допущено технічну помилку стосовно номера Договору кредиту, у тексті Заяви повинен був бути № 288, але вона стверджує, що ОСОБА_1 дійсно була особисто присутня як 18 червня 2007 року так і 27 липня 2007 року та підписувала заяви, реєстр для реєстрації нотаріальних дій і її дії були чітко спрямовані на дачу згоди чоловіку як в отриманні кредиту так і в забезпеченні цих кредитів іпотекою у вигляді земельних ділянок.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Пояснив, в звязку тим, що він укладав декілька договорів іпотеки, йому не відомо чи давала його дружина на укладення саме оспорюваного договору.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Звертав увагу судової колегії на тривалість розгляду справи, а також те, що на його думку, заявленим позовом позивач тільки намагається затягнути розгляд справи. Підтримав свої письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 18 червня 2007 року та 27 липня 2007 р. між Акціонерним комерційним банком "ІМЕКСБАНК" та громадянином України ОСОБА_3 були укладені відповідно Кредитний договір № 221 (далі - Договір № 221) та Кредитний договір № 288 (далі Договір № 288), відповідно до якого ОСОБА_3 було видано кредити у сумі 500 000,00 доларів США та 820 000,00 доларів США для тимчасового користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання зі сплатою 13 % річних (а.с.17-28). При цьому на момент звернення до суду з позовом строк виконання зобовязань з боку боржників сплинув, оскільки строк повернення кредиту сторонами було встановлено до 26.07.2010 року в повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитними договорами було укладено наступні іпотечні договори: реєстровий № У-519, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом ОМНО 18.06.2007 року та реєстровий №У-613, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом ОМНО 27.07.2007 р., за умовами яких в іпотеку банку було передано земельні ділянки, що належали ОСОБА_3 на праві власності (а.с. 29-36, 40-47).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 СК України).

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції вірно зробив висновок, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору (частина 1 статті 1054 ЦК України). Щодо іпотеки, то згода сторони отримана в устанволеному законом порядку.

Така позиція суду першої інстанції підтверджується Узагальненнями судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) від 7 жовтня 2010 року, що прийняті Верховним судом України та п. 25 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5К, 18 червня 2007 року та 27 липня 2007 року були посвідчені Іпотечні договори за реєстровими №№ У-519, У-613 (відповідно), які були укладені між АКБ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_3. Позивачка надала свою згоду на передачу в іпотеку нерухомого майна про що свідчать Заяви від 18 червня 2007 року за реєстровим № 315 та 27 липня 2007 року за реєстровим № 422.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5К надала письмові пояснення, в яких зазначила, що іпотечні договори підписувалися ОСОБА_3 у її присутності та у присутності Позивачки. В тексті заяви від 27.07.2007 ОСОБА_5 було допущено технічну помилку стосовно номера Договору кредиту, у тексті Заяви повинен був бути № 288, проте вона підтвердила, що ОСОБА_1 дійсно була особисто присутня як 18 червня 2007 року так і 27 липня 2007 року та підписувала заяви, реєстр для реєстрації нотаріальних дій і її дії були чітко спрямовані на дачу згоди чоловіку як в отриманні кредиту так і в забезпеченні цих кредитів іпотекою у вигляді земельних ділянок (а.с. 175).

За таких обставин судова колегія критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_3 що його дружина позивач по справі надавала багато згод, а тому не памятає, чи давала в цьому конкретному випадку згоду на передачу майна в іпотеку. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що підстави заявленого позову (а.с. 3-6), фактично були змінені під час порушення питання про призначення експертизи в суді першої інстанції (а.с. 176), тобто спочатку йшлося про відсутність згоди як такої, а вже потім про можливу підробку підпису позивача для чого необхідно було провести експертизу. Разом з тим, позивач у разі якщо вона вважає, що її підпис було підроблено повинна була звернутися з заявою в порядку ст. 97 КПК України, оскільки за зазначених нею обставин встановлення такої особи має важливі цивільні та цивільно-процесуальні наслідки. Як вбачається з матеріалів справи протягом всього розгляду справи в суді першої інстанції починаючи з 16.06.2010 року з такою заявою вона до правоохоронних органів не зверталась. Щодо посилання апелянта на порушення її процесуальних прав в частині не призначення повторно експертизи, а також допиту свідка нотаріуса, то доводи щодо експертизи окремо викладені в ухвалі судової колегії від 01.11.2012 р. , а щодо допиту нотаріуса в якості свідка, то по-перше, його пояснення приєднані до матеріалів справи, а по-друге, до матеріалів справи було приєднано оригінали цієї згоди, що витребувані у нотаріуса (а.с. 187-188). Всі ці документи є доказами, на підставі яких встановлюються юридичні факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Співставлення обставин справи, хронології дій учасників процесу та суду першої інстанції призводить судову колегію до висновку, що суд першої інстанції вірно оцінив зібрані по справі докази, а позивач мав можливість довести факт ненадання згоди шляхом отримання висновку спеціаліста, проте за два роки судового розгляду цього не було зроблено, що свідчить про не надто високу процесуальну зацікавленість сторони в отриманні остаточного рішення суду по справі.

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, які зроблені на підставі належних та допустимих доказів, тобто суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відповідно до ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8