Справа № 1319/5685/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2012року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Трілі Б.І., Пуківській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_4 /Горалевська/ ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Управління Держкомзему у м.Львові про визначення частки у спільному майні та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити частки між співвласниками земельної ділянки, а саме між ним, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який помер 14.08.1998р., встановивши, що на момент смерті останнього їм належало по 1/8 частині земельної ділянки площею 1 000 кв.м. по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові; визнати за ним право власності на 2/8 частини земельної ділянки площею 1 000 кв.м. по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що будинок у м.Львові по вул. Кибальчича, 15 знаходиться у спільній сумісній власності мешканців квартири № 1, а саме його, ОСОБА_11 /його батька/, ОСОБА_12 /його матері/, ОСОБА_4 /його дружини/, ОСОБА_4 /Горалевської/ Н.М. /його доньки/ в розмірі 49/100 частини будинку та мешканців квартири № 2, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в розмірі 51/100 частини будинку. Вказує, що 24.01.1994 року співвласники будинку звернулися із заявою до ЛМР з проханням передати їм у приватну власність земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул. Кибальчича, 15 для обслуговування вищезазначеного індивідуального житлового будинку. Ухвалами ЛМР народних депутатів № 421 від 27.06.1996 року та № 526 від 31.10.1996 року вирішено співвласникам будинку передати у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування вказаного будинку та залишити в спільному постійному користуванні земельну ділянку площею 82 кв.м. за рахунок земель м.Львова; у вказаних ухвалах по-батькові його матері помилково зазначено Іванівна. На підставі цих ухвал ЛМР були видані державний акт про право власності на земельну ділянку та державний акт про право постійного користування земельною ділянкою. Однак на момент прийняття зазначених ухвал та видачі державних актів, його матері ОСОБА_12 вже не було в живих, вона померла 11.05.1994 року. Це свідчить, що працівниками органів місцевої влади, які готували документи для передачі землі у власність були допущені дві серйозні помилки, які полягали у тому, що його матір по-батькові була не Іванівна, а Ільківна, а також те, що його мати на час видачі державного акта померла. Також вказує, що державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано в базі даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру з описаними вище помилками, про що свідчить Витяг з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру. Він неодноразово звертався до ЛМР з листами, де просив виправити допущені помилки, а саме ініціювати внесення змін до державного акту на право приватної власності на землю від 25.02.1997р., та внести зміни до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру шляхом вилучення з числа співвласників вказаної земельної ділянки його матері, ОСОБА_12. Однак своїм листом ЛМР роз'яснила, що право власності на вказану земельну ділянку вже набуто на підставі державного акту на право власності на землю, у зв'язку із чим ЛМР не має повноважень вносити виправлення у вказаний документ. Вважає, що така бездіяльність органу влади порушує його права та унеможливлює прийняти ним в порядку спадкування частину земельної ділянки, яка належить його покійному батькові. Після смерті його батька ОСОБА_11, який помер 14.08.1998 року у встановлені законом строки він звернувся в ОСОБА_2 ЛДНК із заявою про прийняття спадщини по заповіту; державним нотаріусом була заведена спадкова справа та оформлена на його ім'я спадщина, однак лише на частину майна, що належала його батькові, так як нотаріусом було повідомлено про неможливість оформлення спадкування належної батькові частини земельної ділянки через допущені помилки в правовстановлюючих документах про право власності на землю і було рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Крім цього, державний нотаріус ОСОБА_2 ЛДНК пояснив, що зможе видати Свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення /визначення/ частки померлого у спільному майні, оскільки у державному акті на право приватної власності на вказану земельну ділянку зазначено, що дана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності, крім його батька, ще й іншим особам, які є мешканцями будинку № 15 по вул. Кибальчича у м.Львові, а тому слід виділити частку батька у спільній сумісній власності. На момент смерті його батька, спірна земельна ділянка фактично перебувала у спільній сумісній власності 8 осіб, так як вказана в державному акті його матір померла 11.05.1994 року і на час прийняття Ухвали ЛМР про передачу вказаної земельної ділянки в спільну сумісну власність та час видачі державного акту на право приватної власності на землю, її вже не було у живих, а тому, зазначає, що кожному з них належало по 1/8 частині земельної ділянки. Так як його батько ОСОБА_11 14.08.1998 року помер, і він є єдиним спадкоємцем, то відповідно йому повинно належати з врахуванням його частки 2/8 частини земельної ділянки. На підставі вищенаведеного, та враховуючи те, що він не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом, вимушений звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судовому засіданні 16 липня 2012 року пояснила, що у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Представник відповідачів ОСОБА_3 міської ради та Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1, просить такі задовольнити.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_4 /Горалевська/ Н.М. в судові засідання не з'явилися, їхній представник позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задовольнити.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /він же представник останніх/ в судові засідання не з'явилися, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що вимоги позовної заяви підтримує.

Представник третьої особи Управління Держкомзему у м.Львові в судові засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що будинок № 15 по вул. Кибальчича у м.Львові знаходиться у спільній власності позивача та третіх осіб, співвласниками такого також були померлі ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Як стверджується заявою від 24.01.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до ОСОБА_3 міської Ради з проханням передати їм у приватну власність земельну ділянку за адресою: м.Львів, вул. Кибальчича, 15 для обслуговування вищезазначеного індивідуального житлового будинку.

Ухвалою ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів № 421 від 27.06.1996 року /із змінами внесеними ухвалою № 526 від 31.10.1996р./ вирішено передати в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16 земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування будинку № 15 на вул. Кибальчича у м.Львові та залишити в спільному користуванні земельну ділянку площею 82 кв.м. за рахунок земель м.Львова. На підставі цих Ухвал ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів були видані державний акт на право приватної власності серії ЛВ № 10706008 від 25.02.1997р. на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування будинку № 15 по вул. Кибальчича у м.Львові та державний акт на право постійного користування серії ЛВ № 10706008 від 25.02.1997р. земельною ділянкою площею 0,0082 га для обслуговування будинку № 15 по вул. Кибальчича у м.Львові.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі цих Ухвал ОСОБА_3 міської Ради були видані державний акт про право власності на земельну ділянку та державний акт про право постійного користування земельною ділянкою.

У державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. від 25.02.1997 року зазначається як один із співвласників (користувачів) земельної ділянки Жигалова Валентина Іванівна, однак по-батькові померла ОСОБА_12 є Ільківна, що стверджується матеріалами справи.

Як стверджується свідоцтвом про смерть серії І СГ № 278802 від 11.05.1994р. ОСОБА_12 померла 11 травня 1994 року, відтак, правоздатність останньої на підставі ст. 9 ЦК Української РСР (в ред. 1963р.) припинилась саме 11.05.1994р., а тому набуття нею права власності та права користування на вказані земельні ділянки було неможливим, що визнано в судовому засіданні сторонами.

Крім цього, Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. від 25.02.1997 року було зареєстровано у базі даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру з описаними вище помилками, що стверджується Витягом з бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру серії БББ № 348747.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_3 міської ради з листом, у якому просив виправити допущені помилки, а саме ініціювати внесення змін до Державного акту на право приватної власності на землю від 25.02.1997р. та внести зміни до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру шляхом вилучення з числа співвласників земельної ділянки площею 0, 1000 га по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові ОСОБА_14.

Однак, своїм листом № 1104/вих.2674 від 20.09.2010р. ОСОБА_3 міська рада роз'яснила, що право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Кибальчича у м.Львові вже набуто на підставі державного акту на право власності на землю, у зв'язку із чим, ОСОБА_3 міська рада не має повноважень вносити виправлення у вказаний державний акт.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.03.2011р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Управління Держкомзему у м.Львові та зобов'язано Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Управління Держкомзему у м.Львові внести зміни в державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 10706008 від 25.02.1997р. та державний акт на право постійного користування землею серії ЛВ № 10706008 від 25.02.1997р. виключивши з числа співвласників та землекористувачів земельних ділянок по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові Жигалову ОСОБА_17, шляхом видачі нових державних актів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012р. апеляційну скаргу Управління Держкомзему у м.Львові відхилено, а рішення Сихівського районного суду м.Львові від 10.03.2011р. залишено без змін.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що безспірним є той факт, що на момент видачі державного акту про право власності на земельну ділянку співвласниками цієї ділянки були не дев'ять, а вісім осіб мешканців будинку.

Як вбачається із свідоцтва про смерть, один із співвласників земельної ділянки, батько позивача ОСОБА_11 помер 14.08.1998р..

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є його єдиним спадкоємцем у відповідності до заповіту; останній оформив у ОСОБА_2 ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі своє право на спадщину на грошові банківські вклади та на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1; однак йому було відмовлено в оформленні спадщини на частину земельної ділянки через вказані вище помилки в державному акті про право власності на землю та роз'яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності можливо лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч.1 ст. 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом глави 87 ЦК України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатись правом на спадщину.

Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.02.1997р., земельна ділянка на праві власності належить в рівних частках по 1/8 частини кожному із восьми співвласників, в т.ч. і позивачу та його померлому батькові; так як, ОСОБА_1 вже належить 1/8 частини ділянки, то відповідно після смерті батька, з моменту відкриття спадщини, яким визнається день смерті спадкодавця /14.08.1998р./ йому належить і 1/8 батькова частина, тобто позивачу належить 2/8 частини спірної земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заяви представників відповідачів та третіх осіб про визнання позову слід прийняти та задоволити позовні вимоги ОСОБА_1.

На підставі ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 3, 321, 328, 370, 392, 1216, 1218, 1220, 1225, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 міської ради, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування ОСОБА_3 міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_4 /Горалевська/ ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Управління Держкомзему у м.Львові про визначення частки у спільному майні та визнання права власності на частину земельної ділянки задоволити.

Визначити частки належні співвласникам земельної ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який помер 14.08.1998 року, встановивши, що на момент смерті останнього, їм належало по 1/8 частині земельної ділянки площею 1000 кв.м. по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/8 частини земельної ділянки площею 1000кв.м. по вул. Кибальчича, 15 у м.Львові.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Рішення є оригіналом, виготовлено в одному примірнику, зберігається у цивільній справі № 1319/5685/2012.