Справа № 2-1940/11
РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2012 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Васильєвої Т.Ю.

при секретарі: Томіній В.В.

з участю

прокурора Ратушняка О.О.,

перекладача ОСОБА_1,

позивача, відповідача: ОСОБА_2

представника ОСОБА_2: ОСОБА_3,

позивача, відповідача: ОСОБА_4,

позивача, відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_2) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування на частину будиноволодіння, об'єднаним в одне провадження з позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_2) про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи підстави для його задоволення тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги після його смерті є його діти, а саме він та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки він прийняв спадщину шляхом фактичного користування даним будинком в шестимісячний строк після смерті батька, був зареєстрований в ньому, а отже фактично вступив в володіння або користування спадковим майном, тому претендував на відповідну частку в спадковому майні (а.с. 1 -2), яку після ознайомлення із заповітом на користь ОСОБА_4 уточнив на 2/9 частки (а.с. 102). Після смерті ОСОБА_6 до участі в справі його правонаступником було залучено ОСОБА_2 (а.с. 250), яка до початку розгляду справи по суті уточнила позовні вимоги, вказавши на фактичне набуття права власності на будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька, а тому є добросовісним набувачем даного майна, та просила визнати за нею право власності на 2/9 частки житлового будинку АДРЕСА_1, як майна, яке належало її батьку на час відкриття спадщини, так як прийняте ним в порядкування спадкування після смерті його батька ОСОБА_7, що підтверджується відповідною довідкою селищної ради.

В одне провадження з первісним позовом було об'єднано позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, в якому позивачі вказали, що всі сторони по справі є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та всі прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, при цьому ОСОБА_7 за життя заповів все своє майно ОСОБА_4, а тому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають право на обов'язкову частку в спадщині, від якої ОСОБА_5 відмовляється на користь ОСОБА_4 Водночас спадковим майном вважають 1/2 частину двох житлових будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, згідно відповідного свідоцтва про право власності від 25.01.1990 року, а оскільки 16.11.2006 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, вважають його незаконним та просять його скасувати (а.с. 45 -46). В подальшому ними було збільшено позовні вимоги, якими позивач ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, а за ОСОБА_6 -право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 99 -100). Вимога про визнання права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_2 була залишена без розгляду (а.с. 140). В процесі розгляду справи, після початку розгляду справи по суті, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подавали різні письмові заяви, якими без обґрунтування правових підстав просили стягнути відповідну суму коштів з ОСОБА_2 за господарські приміщення та повернути предмети домашнього вжитку (а.с. 262 -263, 301 -303), які на підставі ст.ст. 31, 119 ЦПК України не можуть бути прийняті до розгляду судом, на що судом було винесено відповідну ухвалу (а.с. 296). Оскільки вимоги даної ухвали не були виконані позивачами, справа розглядається в межах попередніх позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник уточнений позов підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, пояснивши, що за життя ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті батька вступивши в фактичне володіння та управління спадковим майном, тому ОСОБА_2 претендує на 2/9 частки спадкового майна, яким є житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки житловий будинок АДРЕСА_2 законно належав ОСОБА_6, так як він проживав в ньому із своєю сім'єю тривалий час, ще з 60 -тих років минулого століття, з того часу він власними силами побудував на місці старої хати новий будинок з відповідними господарськими приміщеннями та весь час проживав в ньому, а його батько ОСОБА_7 проживав та доглядав за будинком АДРЕСА_1. Не заперечували проти часткового задоволення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме права власності на відповідну частку в будинку АДРЕСА_1, за вирахуванням частки, на яку претендує ОСОБА_2 При цьому намагались вирішити спір мирним шляхом, надавши відповідний проект мирової угоди, від якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 категорично відмовились.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали наявні в справі позовні заяви, пояснили, що їх батько ОСОБА_7 маючи будинок 1921 року забудови подарував сину ОСОБА_6 після його одруження, орієнтовно в 1959 році, зараз це будинок АДРЕСА_2, а сам збудував поряд нову хату, яка зараз є АДРЕСА_1. З того часу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користувалися відповідними будинками, кожен проводив будівництво та покращення відповідних будинків власними силами. Тривалий час, десь з 1982 року, та на час смерті батька ОСОБА_4 доглядала за ним та він проживав разом з нею, а не в смт. Стрижавка, вона здійснювала його поховання, тому прийняла спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, ОСОБА_5 також прийняла спадщину вступивши в фактичне управління спадковим майном, так як проводила ремонт будинку АДРЕСА_1 після смерті батька, а також обробляла земельну ділянку. Претензій до будинку АДРЕСА_2 вони не мають, вважають, що ОСОБА_2 має сплатити їм компенсацію в розмірі 13 000 грн. за господарські приміщення, які побудував їх батько, та повернути рухоме майно, яким вона володіє неправомірно. З цих підстав заперечували проти задоволення позову ОСОБА_2

Прокурор, який в судовому засіданні здійснював представництво інтересів ОСОБА_4, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 з підстав, на які вона посилається.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Та згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін по справі ОСОБА_7 (а.с. 10).

За життя 08.12.1981 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все своє майно дочці ОСОБА_9, заповіт на час відкриття спадщини не змінено і не відмінено (а.с. 19). В зв'язку з одруженням прізвище спадкоємця за заповітом змінено на ОСОБА_9 (а.с. 54).

Згідно листа Вінницької районної нотаріальної контори від 06.06.2009 року № 794/01-14, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась.

Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тому з врахуванням доведення в судовому засіданні прийняття спадщини стронами протягом шести місяців пілся смерті спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, при вирішенні спадкових правовідносин застосуванню підлягають відповідні норми ЦК УРСР в редакції 1963 р.

Так, згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені) успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Так, сторонами не заперечується, що всі сторони по справі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном (а.с. 17), крім цього даний факт підтверджується: факт прийняття спадщини ОСОБА_6 -довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 01.11.2007 року № 1366, факт прийняття спадщини ОСОБА_9 -Актом від 15.06.2009 року, згідно якого вона проживала разом зі спадкодавцем з 1982 року по 1993 року в с. Попівці Барського району Вінницької області, там же він перебував на обліку як пенсіонер та згідно довідки Поповецької сільської ради Барського району від 28.12.2007 року № 1130, вони вели спільне господарство, відповідно він мав за фактичною адресою певне майно, в управління яким вступила ОСОБА_9, насамперед предмети домашної обстановки та вжитку, факт прийняття спадщини ОСОБА_5 -поясненнями сторін в справі, що вона протягом шести місяців з часу відкриття спадщини проводила поточний ремонт в будинку АДРЕСА_1 та обробляла земельну ділянку.

Отже ОСОБА_9 має право на спадщину за заповітом пілся смерті батька, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають право на обов'язкову частку в спадщині як особи, яким встановлено інвалідність, крім цього ОСОБА_6 на час відкриття спадщини досяг пенсійного віку (а.с. 9, 59, 63). Та в разі спадкування за законом кожен із сторін успадкували б по 1/3 частці спадкового майна, так як інших спадкоємців першої черги немає. Тому з урахуванням заповіту на користь ОСОБА_9, розмір обов'язкової частки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складає 2/9 частки спадкового майна кожному.

Згідно ст. 553 ЦК УРСР, відмова від спадщини допускається протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тому за відсутності відповідної заяви ОСОБА_5 протягом встановленого строку та доведення нею факту вступу в володіння та управління спадковим майном, ОСОБА_9 не має підстав претендувати на належну ОСОБА_5 обов'язкову частку в спадщині. Власних вимог на належну їй частку в спадковому майні ОСОБА_5 не заявляла, що не позбавляє її права оформити свої спадкові права в майбутньому, заявивши відповідні вимоги.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 25.01.1990 року отримав свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на будинковолодіння, а саме на 1/2 частину двох жилих будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (а.с. 9), відповідно ОСОБА_7 25.01.1990 року отримав свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на будинковолодіння, а саме на 1/2 частину двох жилих будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 (а.с. 49)

16.11.2006 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради від 26.10.2006 року № 327, замість свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 25.01.1990 року (а.с. 32). Так, рішенням виконавчого комітету Стрижавської селищної ради від 28.09.2006 року № 310 було виділено в окремі будинковолодіння буд. АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_7, та буд. АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6 (а.с. 74). Також Актом про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом (переобладнанням) житлового будинку індивідуального забудовника ОСОБА_6 від 25.10.2006 року № 1681 було прийнято в експлуатацію завершений після переобладнання житловий будинок та господарські споруди за адресою АДРЕСА_2, будівництво яких було розпочато в 1987 році, тобто ще до видачі свідоцтв на право спільної часткової власності. Даний Акт був затверджений розпорядженням Вінницької РДА від 25.10.2006 року та на цій підставі винесено рішення селищною радою про оформлення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 від 26.10.2006 року № 327 (а.с. 75 -77). Згідно довідок Стрижавської селищної ради ОСОБА_7 належав житловий будинок АДРЕСА_1, в якому він проживав та був зареєстрований (а.с. 33 -34).

Як вбачається з пояснень сторін в справі та не заперечується жодним із учасникв процесу, орієнтовно ще з 1959 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановили порядок користування будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, проте документально цього не зробили, при цьому ОСОБА_6 з того часу постійно проживав та користувався будинковолодінням АДРЕСА_2, де на місці старої хати збудував нову хату, а також певні господарські приміщення, а ОСОБА_6 проживав у новозбудованому ним орієнтовно 1959 року житловому будинку разом з іншими членами сім'ї. А оскільки документально такий розподіл не оформили, в погосподарській книзі вівся один облік на два окремих будинки 1921 року та 1959 року (а.с. 200 -201).

Згідно матеріалів справи нове будівництво на місці старої хати АДРЕСА_2 було розпочато ОСОБА_6 в 1987 році та прийнято в експлуатацію в 2006 році, тому на підставі п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до даних правовідносин застосовуються положення ЦК України, чинного з 01.01.2004 року.

Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

З огляду на такі обставини видача свідоцтва про право власності на окреме будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_6 не порушило прав ОСОБА_7, так як таким чином ОСОБА_6 оформив право власності на новостворене ним нерухоме майно на місці старої хати. Та за встановлених обставин справи, які не оспорюються сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не мали правових підстав набуття спільної часткової власності на два житлових будинки за умов, що вони не створювали спільно єдиного об'єкту права власності, ОСОБА_6 з 1959 року проживав та користувався старим будинком 1921 року забудови, на місці якого збудував новий з відповідними господарськими будівлями, а його батько з того часу збудував новий будинок, в якому ОСОБА_6 не проживав та вони вдвох вели окремі господарства та кожен покращував свій житловий будинок, в якому проживав.

Також суд звертає увагу, що позивачами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 оспорюється правовстановлюючий документ ОСОБА_6 на будинковолодіння АДРЕСА_2 з підстав його незаконної видачі, водночас правова підстава його видачі, а саме рішення селищної ради про оформлення права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 від 26.10.2006 року № 327 ними не оспорюється.

Тому за наявності неоспорюваного та не скасованого рішення селищної ради, яке є підставою видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_6, та в зв'язку з недоведеністю порушення прав позивачів як спадкоємців ОСОБА_7 видачею оспорюваного свідоцтва про право власності, в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності слід відмовити.

Вимоги позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_5, що стосуються стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за господарські приміщення, повернення речей та інші вимоги, які заявлялися ними в їхніх заявах суду та в судовому засіданні судом до уваги не приймаються, так як на звернення судом уваги на необхідність привести дані вимоги у відповідність ст. 119 ЦПК України, ні ними, ні прокурором обґрунтованих позовних вимог подано не було.

4.05.2011 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 221), єдиним спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину, є ОСОБА_2, тому вона була залучена до участі в справі як правонаступник вимог ОСОБА_6, та надала докази належного прийняття спадщини та оформлення права власності на відповідне спадкове майно в порядку спадкування, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 289, 291 - 293).

З врахуванням доведеності в судовому засіданні прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, а отже належність йому відповідної частки в спадковому майні з часу відкриття спадщини, за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 2/9 частки будинковолодіння АДРЕСА_1.

Та оскільки після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняла також ОСОБА_5, на чому наполягає сама ОСОБА_9, у встановленому порядку від спадщини не відмовилась, отже ОСОБА_5 також має право на 2/9 частки будинковолодіння АДРЕСА_1, тому частка позивачки ОСОБА_9 як спадкоємиці за заповітом складає 5/9 частки будинковолодіння АДРЕСА_1, оскільки саме ним володів, користувався та розпоряджався спадкодавець.

Також з огляду на предмет та підстави позовних вимог, які розглядаються судом, суд не вбачає обставин, які свідчать про пропуск встановленого строку позовної давності, так як оспорюваний документ винесено в 26 жовтня 2006 року, а за доведеності факту прийняття спадщини, вона вважається належною сторонам з часу відкриття спадщини, при цьому до суду було подано відповідний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_5 11.10.2009 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 331, п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 535, 548, 549, 553 ЦК УРСР в ред. 1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_2) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_9 право власності на 5/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: