Біляївський районний суд Одеської області
19.12.2012 Справа № 1506/4206/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2012 р. Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Дранікова С.М.

При секретарі - Шофул І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить суд визнати право спільної сумісної власності з нею на квартиру АДРЕСА_1, та поділити в натурі вказану квартиру, виділивши йому у власність ? частину вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснив, що вказана квартира була придбана за спільні з відповідачкою кошти в період шлюбу, тому він просить позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, заявила, що вказана квартира була придбана на гроші, які надалі її батьки, тому є її особистою власністю.

Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав її доводи та правову позицію, просив застосувати до позовних вимог позовну давність, в задоволенні позову відмовити.

Вислухав пояснення сторін, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно зі свідоцтвом про одруження 1-ЖД №130847, сторони уклали шлюб 6.03.1997 року.

Згідно з договором купівлі-продажу АВА №991726, 04.08.1999 року, відповідачка придбала квартиру АДРЕСА_1.

Шлюб між сторонами розірваний 24.09.2007 року.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказана квартира придбана сторонами в період шлюбу, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідачкою не надано жодного доказу, що гроші на вказану квартиру були надані її батьками, тому суд це твердження не враховує. Право спільної сумісної власності виникло у сторін в момент укладання договору купівлі-продажу квартири 04.08.1999 року, тому позовна давність на вказану вимогу не розповсюджується.

Для вирішення питання про виділення в натуру ? частини вказаній квартирі необхідні спеціальні знання в галузі будівництва. Сторонам було роз*яснено їх право на звернення до суду із клопотанням про призначення по справі судово-будівельної експертизи з метою визначення можливих варіантів розподілу будинку, але жодна зі сторін зі вказаним клопотанням не звернулась. Представником відповідача заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності. Згідно зі ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовної вимоги щодо розподілу майна відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60,88,209,212,215,218 ЦПК України, ст.ст. 60,69,70,72,114 СК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або отримання його копії.

ГоловуючийОСОБА_3