Справа № 2-658/2012 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2012 року селище Вигода

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Керніцького 1.1

секретаря судового засідання-Оленюк Т.В.

з участю представників:

позивача - адвоката Дуткевича М.В. відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Вигода справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, які були затрачені на прибудову до старого житлового будинку,-

встановив:

Позивач просить, постановити рішення яким, стягнути з відповідача, як правонаступника власника житлового будинку на його користь 37 134 гривні коштів, затрачених на прибудову до старого житлового будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що його батьки проживали в житловому будинку по АДРЕСА_1, який вони збудували в 1954 році. Крім нього були ще два брати ОСОБА_14 та ОСОБА_5. ОСОБА_5 виїхав в Луганську область, прожив там все життя і там же помер. Брат Онисифор приблизно в 1968-1969 роках збудував собі хату і жив окремо. А він проживав з батьками навіть і тоді, коли він одружився в 1971 році. Оскільки хата була мала і в ній неможливо було проживати двома сім'ями, то з дозволу батьків він в 1973 році здійснив прибудову до цього батьківського будинку з окремим входом і проживав зі своєю сім'єю. Офіційного дозволу на прибудову не було ні на нього, ні на батька. Вони не зверталися в сільську раду за таким дозволом, так як у батька не було документів на хату. Проте в погосподарській книзі сільської ради батьківська хата значилась під НОМЕР_1 , а його прибудова під НОМЕР_2. Однак ця земельна ділянка постійно заливалась водою, так було під час липневої повені в 1974 році і тому по його заяві виконком Старомізунської сільської ради 25.07. 1974 року під № 14 виніс рішення, яким йому була виділена окрема ділянка площею 0,07 га під будівництво житлового будинку. Зокрема, в рішенні записано: „ під час повені 22.07.1974 року та минулих років жилий будинок гр.ОСОБА_3 заливається водою, а тому йому виділена земельна ділянка на урочищі „Млище". Будуючи новий житловий будинок, він до 1978 року проживав разом з батьком і здійсненій ним прибудові. У нього збереглася лише накладна на отримання цегли від 16.07.1973 року. Факт добудови будинку підтверджується технічним паспортом на нього, на якому зазначено 2 окремі входи. Його частина будинку на плані зазначена під номером 1-3 площею 5,8 м кв., 1-4 площа 11,2 м кв,, 1-5 площею 22,4 м кв. Після того, як він побудував новий будинок і перейшов туди жити, то в цей будинок він періодично пускав квартирантів, до цього часу там зберігаються його речі - меблі, ліжко двоспальне, 2 сто.: крісла, трельяж, газова цлита та інші речі. Зокрема, там проживали ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Практично всі роботи по добудові будинку були виконані ним, але він брав одного робітника із Закарпаття, який з дерева зробив каркас, він йому постійно допомагав. Інші роботи виконували він з дружиною, а ОСОБА_9 робив штукатурку, білив, малював, допомагав йому стелити підлогу. За всі ці роки він робив ремонти будинку, як ззовні, так і всередині, і одночасно робив ремонт і батьківської частини будинку. Ключі від його половини будинку були в нього. Біля цього будинку земельна ділянка площею 0,1202 га рішенням сесії сільської ради від 21.04.2005 року передана йому у приватну власність. Осінню 2003 року ОСОБА_4 разом з дітьми

поселилася проживати в будинок батьків і жила там разом з ними. В його частину будинку вона не просилася і він її туди не пускав. В травні 2004 року померла мама. За її життя ніколи не було розмов, що в цьому будинку буде після смерті батьків буде проживати відповідачка. В березні 2005 року йогс^батько ОСОБА_10 подав позовну заяву про визнання в судовому порядку права власності на цей будинок, вказавши в позовній заяві, що він був побудований в 1951 році. Він не був залучений у цій справі ні як відповідач, ні як третя особа. Рішенням Долинського районного суду від 11.04.2005 року позов батька задоволено і він був визнаний власником житлового будинку та господарських споруд, при цьому було вказано, що цей будинок був побудований в 1951 році. Після того, як батько став власником всього житлового будинку, то він 20.09.2005 року подарував цей будинок відповідачці. Коли він довідався про те, що власником всього будинку стала відповідачка, то звернувся із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Долинського районного суду від 11.04.2005 року, але апеляційний суд відмовив йому у перегляді рішення, мотивуючи тим, що він не надав доказів того, що був власником добудованої ним частини будинку. Із довідки начальника КП "Управління капітального будівництва» випливає, що строк побудови правої половини будинку відрізняється від лівої орієнтовно в 25-30 років, що підтверджує ту обставину, що саме він добудовував цю половину, яка на плані будинку значиться під номерами 1-4 та 1-5.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимоги не визнав. Суду пояснив, що його довірителька одержала вказаний житловий будинок за договором дарування. Вона не може вважатися як правонаступник померлого, оскільки договір дарування не передбачає правонаступництва. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності приходить до висновку, що

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого райбюро ЗАГСу м.Долина Станіславської області, серія НОМЕР_3 від 14.09.1962 року, свідчить про те, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьки: ОСОБА_10 та ОСОБА_12.

Рішенням Долинського районного суду від 11.04.2005року визнано за ОСОБА_13 право власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться по АДРЕСА_2

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківського області від 04.01.2007 р. відмовлено ОСОБА_3 в поновленні строку на апеляційне оскарження рішення Долинського районного суду від 11.04.2005 року, його апеляційну скаргу залишено без задоволення.

На час розгляду справи судом даних про те, що вказане рішення суду було змінено чи скасовано немає.

Як встановлено ст.. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до договору дарування від 20.09.2005р. ОСОБА_10 передає безоплатно у власність, а ОСОБА_4 приймає, як дарунок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами належить дарувальнику на підставі рішення Долинського районного суду від 11.04.2005 р.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.28) домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_4

Правовідносини, що не допускають правонаступництво, визначено ст.. 1219 Цивільного кодексу України, зокрема це права та обов'язки як кредитора або боржника, передбачені ст.. 608 ЦК України.

Пред'являючи вимогу про відшкодування витрат, понесених ним на добудову спірного будинку, ОСОБА_3 послався у позові на загальні норми ЦК України, якими

визначаються підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також захист цивільних прав та інтересів судом.

Ст.. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести в судовому засіданні ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач безпідставно посилається в обґрунтуванні позовних вимог на норми цивільного законодавства, які регулюють права та обов'язки сторін, що випливають з спадкових правовідносин.

Також безпідставним є твердження позивача по те, що відповідач по справі є праві правонаступником померлого громадянина ОСОБА_10, оскільки, як випливає з диспозиції ст.. 717 ЦК України договір дарування не передбачає правонаступництва, а тому відповідач по справі не може відповідати за зобов'язання дарувальника.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду не здобуто будь-яких фактичних даних, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість позову, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 608, 717, 1219 Цивільного кодексу України, ст.. 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись статтями 208, 209, 213,215 ЦПК України, суд,-

Р1ШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, які були затрачені на прибудову до старого житлового будинку відмовити..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з часу його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

«Повний текст рішення суду виготовлено 19 жовтня 2012 року. Оригінал Рішення знаходиться в матеріалах справи».

Суддя