Справа № 230/809/2012
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
18 червня 2012 року Шаргородський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Славінської Н.Л.
при секретарі Бабиній І.Д.
прокурора Музики В.В.
позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна,
Заступник військового прокурора Вінницького гарнізону звернувся до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна, в якому просить стягнути з відповідача кошти в сумі 9731,12 грн. на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що військовою прокуратурою Вінницького гарнізону проведено перевірку дотримання посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 законодавства щодо використання бюджетних коштів. Проведеною перевіркою встановлено, що 22.04.2005 року, згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 було зареєстровано фізичною особою підприємцем. В 2008 році між ОСОБА_3 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби в резерві ЗС України. На підставі укладеного контракту, капітан запасу ОСОБА_3 в період з 14.04.2008 року по 25.04.2008 року та в період з 13.10.2008 року по 31.10.2008 року проходив навчальні збори у військовій частині НОМЕР_2 в якості резервіста і за час служби отримав грошові виплати в сумі 1600 грн.
Згідно з ч.ч. 1, 10, 12 ст. 29 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програми підготовки резервістів Збройних Сил України в порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
За призваними на збори військовозобов`язаними та резервістами на весь період, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.
Виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам за весь період зборів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З метою отримання додаткових коштів, будучи фізичною особою-підприємцем, ОСОБА_3 після проходження зборів в квітні 2008 року надав для оплати у ІНФОРМАЦІЯ_2 неправдиву відомість про те, що він отримав в період з 14.04.2008 року по 25.04.2008 року середньомісячну заробітну плату в сумі 7433,92 грн. Аналогічним чином ОСОБА_3 подав у Вінницький обласний військовий комісаріат неправдиву відомість про отримання середнього місячного заробітку в сумі 9660,00 грн. в період з 13.10.2008 року по 31.10.2008 року. Вказані відомості ОСОБА_3 склав власноручно і скріпив своїм підписом, як керівник установи.
На підставі вказаних документів, згідно платіжних доручень №732 від 25.06.2008 року та №1394 від 7.11.2008 року, обласний військовий комісаріат перерахував ОСОБА_3 кошти державного бюджету в сумі, відповідно, 3431,12 грн. та 6300 грн., а всього в сумі 9731,12 грн.
Отримані ОСОБА_3 кошти в сумі 9731,12 грн. є безпідставно набутим майном, оскільки останній набув майно на підставі неправдивого документа відомості на виплату середньої заробітної плати, що є свідченням його недобросовісності.
Неправдивість даного документа полягає в тому, що відповідачем по справі було вказано дані про отримання заробітної плати, в свою чергу, останній заробітну плату протягом вказаного періоду часу не отримував і як фізична особа-підприємець не міг її отримувати, оскільки, згідно із ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу і тому поняття заробітна плата за своєю правовою основою цілковито відрізняється від поняття прибутку, що отриманий внаслідок підприємницької діяльності, тому відповідач не мав права складати документи про отримання заробітної плати.
Водночас, кошти в сумі 9731,12 грн., в порушення визначеного порядку, були виплачені не підприємствами, установами та організаціями, тобто юридичною особою із наявністю найманих працівників, а фізичною особою-підприємцем, який водночас є і резервістом.
Дії відповідача при пред`явленні відомостей на отримання заробітної плати для оплати слід вважати недобросовісними, а тому кошти в сумі 9731,12 грн. являються безпідставно набутим майном і підлягають поверненню потерпілій стороні.
В судовому засіданні прокурор Музика В.В. та представник позивача ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснили, що під час проведення перевірки військовим прокурором Вінницького гарнізону дотримання законодавства у ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що відповідачу позивачем у 2008 році перераховані кошти в загальній сумі 9731,12 грн. як середній заробіток військовозобов`язаному резервісту за час призову на збори. Вказані кошти перераховані відповідачу на наданий ним банківський рахунок, що відкритий ним як фізичною особою-підприємцем, отримані ОСОБА_3 і є безпідставно набутим майном, оскільки набуто дане майно на підставі неправдивих, незаконних документів, а саме: неправдивих відомостей про заробітну плату, які відповідач не мав права надавати у ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як є фізичною особою-підприємцем і не отримує щомісячної заробітної плати. Отриманий відповідачем щомісячний прибуток не може прирівнюватися до заробітної плати, тому видані відповідачем довідки про середню заробітну плату у період перебування на військових зборах, не є підставою для нарахування останньому середньої заробітної плати. Оскільки кошти в сумі 9731,12 грн. набуті відповідачем без достатньої правової підстави, то відповідач зобов`язаний повернути їх позивачу. Крім того, вважають, що строки позовної давності при зверненні в суд із вказаним позовом не пропущено, оскільки про безпідставне отримання ОСОБА_3 коштів від позивача встановлено в ході перевірки прокуратури, проведеної приблизно у 2010-2011 роках. Щодо посадових осіб військового комісаріату порушено кримінальну справу з приводу нецільового використання бюджетних коштів, особи визнані винуватими за вироками судів. Рішення в порядку ст.97 КПК України про порушення кримінальної справи або про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_3 з приводу надання ним незаконних та неправдивих довідок про середню заробітну плату у період проходження військових зборів у якості резервіста, прокуратурою не приймалося.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що дійсно ОСОБА_3 є суб`єктом підприємницької діяльності і у 2008 році за контрактом проходив службу у військовому резерві ЗС України. Відповідно до вимог законодавства та умов контракту ОСОБА_3 повинен був отримати середню заробітну плату за період проходження військових зборів в якості резервіста. Доводи позовної заяви про те, що видані відповідачем позивачу відомості для нарахування середнього заробітку за період проходження військових зборів є незаконними, недійсними та свідчать про недобросовісність відповідача, спростовуються тим, що до позовної заяви не додано актів перевірки, проведеної контрольно-ревізійним управлінням територіального центрального КРУ КРД Міністерства оборони України чи Головним управлінням державного казначейства України у Вінницькій області та копій процесуальних документів, прийнятих за наслідками перевірки в порядку ст.97 КПК України щодо ОСОБА_3 . Перерахування вказаних коштів ОСОБА_3 було погоджено з територіальним центральним КРУ КРД Міністерства оборони України та Головним управлінням Державного казначейства України у Вінницькій області, що підтверджується печатками відповідних управлінь на зазначених платіжних документах та відомостях про заробітну плату, які додані до позовної заяви. На час надання таких бухгалтерських документів ОСОБА_3 позивачу жодних зауважень щодо неправдивості відомостей не надходило. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні в суд із вказаним позовом, оскільки не представлено суду доказів того, що строк пропущено з поважних причин. Підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності вони не вбачають, до того ж, і позивач не просить в позовній заяві поновити пропущений строк. Просять застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову, згідно із ч.4 ст.257 ЦК України.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що 12.03.2008 року між Міністерством оборони України в особі Командувача Повітряних Збройних сил України генерал-лейтенанта Руснака І.С. та ОСОБА_3 укладено контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України в порядку, передбаченому ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних сил України. Строк дії контракту з 20.03.2008 року по 20.03.2013 року (а.с.7).
На підставі укладеного контракту в період з 14.04.2008 року по 25.04.2008 року та в період з 13.10.2008 року по 31.10.2008 року капітан запасу ОСОБА_3 перебував на навчальних зборах в військовій частині НОМЕР_2 при військовій частині НОМЕР_3 в якості офіцера-резервіста (а.с.8-9).
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних» від 23.11.2006 року за №1644 передбачено проведення виплат одноразового грошового заохочення резервістам, які виконали програму підготовки, не вчиняли правопорушень, пов`язаних із проходженням служби у військовому резерві, зокрема, молодшому офіцерському складу в розмірі 1600 грн.
Вказане одноразове грошове заохочення відповідач отримав в сумі 1600 грн., що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 (а.с.8).
Частинами 11,13 ст.29 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за призваними на збори військовозобов`язаними та резервістами на весь період, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності. Виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам за весь період зборів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних» від 23.11.2006 року за №1644 передбачено, що виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, у тому числі резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями. Військовозобов`язаним, у тому числі резервістам, які на день призову не працюють, на весь період зборів з урахуванням часу проїзду до місця їх проведення і назад військовими частинами, в яких вони проходять збори, виплачується грошове забезпечення в розмірі мінімальної заробітної плати за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Судом встановлено, що відповідач з 22.04.2005 року по даний час зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 (а.с.6) та не заперечується сторонами.
Таким чином, відповідач не має постійного місця роботи, не отримує заробітної плати, основним видом його діяльності є зайняття підприємницькою діяльністю, від чого він отримує прибуток.
З пояснень в судовому засіданні відповідача встановлено, що останній на період військових зборів у 2008 році податкову відпустку не брав, підприємницьку діяльність не закривав.
Також, судом встановлено, що з метою отримання виплат середнього заробітку як військовозобов`язаному резервісту, призваному на збори, 6.05.2008 року та 1.11.2008 року відповідач надав позивачу відомості на виплату середньої заробітної плати, засвідчивши їх власним підписом та печаткою фізичної особи-підприємця, зазначивши, що його середня зарплата на місяць у період перебування на військових зборах з 14.04.2008 року по 25.04.2008 року становить 7433,92 грн., а у період з 13.10.2008 року по 31.10.2008 року 9660 грн. (а.с.10,13).
Вказані відомості зареєстровані та взяті на облік Головним управлінням Держказначейства України у Вінницькій області, а також, погоджені із Територіальним КРУ КРД Міністерства оборони України, що підтверджується відповідними печатками вказаних державних органів на цих відомостях.
На підставі зазначених відомостей на виплату середньої заробітної плати ІНФОРМАЦІЯ_4 проведено нарахування ОСОБА_3 середньої заробітної плати, як працюючому резервісту, в сумі, відповідно 3431,12 грн. та 6300 грн. (а.с.11,13) та перераховано вказані кошти згідно платіжних доручень №732 від 25.06.2008 року та №1394 від 7.11.2008 року (а.с.12,14). Кошти відповідачем отримано, відповідно до платіжних доручень, в червні та в листопаді 2008 року.
При цьому судом встановлено, що вказані кошти перераховано позивачем на вказаний ОСОБА_3 рахунок, відкритий останнім, як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності (а.с.11,12,13,14).
Зазначені факти в судовому засіданні сторонами не заперечувалися.
Проте, суд вважає безпідставним ствердження відповідача та його представника про те, що внаслідок перерахування коштів позивачем на рахунок ОСОБА_3 , як фізичної особи-підприємця, виник спір між двома юридичними особами, який підсудний господарському суду, оскільки судом встановлено, що відповідач не представив позивачу іншого рахунку, відкритого ним в банку як фізичною особою, і, до того ж, в платіжних дорученнях про перерахування коштів зазначено призначення платежів відшкодування середнього заробітку ОСОБА_3 , призваному на військові збори.
Також, судом встановлено, що відомості на виплату середньої заробітної плати від 6.05.2008 року та 1.11.2008 року, видані відповідачем позивачу для нарахування середнього заробітку у період перебування на військових зборах резервістів у 2008 році, в передбаченому законом порядку не визнані недійсними та незаконними.
Доказів на підтвердження того, що на підставі актів перевірок прокуратури чи КРУ, або в інший, передбачений законодавством України спосіб, зазначені відомості визнані такими, що видані з порушенням норм чинного законодавства, прокурор та представник позивача суду не надали, чим не виконали вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідно до яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, прокурор та представник позивача в судовому засіданні на пропозицію суду не тільки не представили актів перевірок, проведених прокуратурою та контрольно-ревізійним управлінням Територіального КРУ КРД Міністерства оборони України чи Головним управлінням державного казначейства України у Вінницькій області, але і не змогли зазначити, коли проводилися перевірки достовірності відомостей, виданих ОСОБА_3 , які процесуальні документи прийняті за наслідками перевірок в порядку ст.97 КПК України щодо ОСОБА_3 чи інших осіб.
Крім того, судом встановлено, що перерахування позивачем коштів відповідачу в загальній сумі 9731,12 грн. погоджено з Територіальним КРУ КРД Міністерства оборони України та Головним управлінням Державного казначейства України у Вінницькій області, що підтверджується печатками вказаних управлінь на зазначених платіжних дорученнях та відомостях про заробітну плату, які додані до позовної заяви.
До того ж, суд встановив, що на час надання таких бухгалтерських документів у 2008 році та до часу звернення з позовом до суду жодних претензій щодо незаконності відомостей на виплату середньої заробітної плати, виданих ОСОБА_3 , в адресу останнього від позивача не надходило.
Разом з тим, судом встановлено, що заступник військового прокурора Вінницького гарнізону, що діє в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 після спливу строків позовної давності, оскільки ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що виплата середньої заробітної плати позивачем відповідачу в загальній сумі 9731,12 грн. проведена в 2008 році, відповідно 26.06.2008 року та 7.11.2008 року, то строк позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду сплив у 2011 році.
Відповідачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.
При цьому, суд вважає безпідставним ствердження прокурора Музики В.В. про те, що строк позовної давності не пропущено, так як про незаконне отримання ОСОБА_3 коштів в рахунок відшкодування середньої заробітної плати стало відомо лише під час перевірки, проведеної військовою прокуратурою Вінницького гарнізону у 2010-2011 роках. Проте, вказане ствердження не може бути взято до уваги судом, так як прокурором та представником позивача до позовної заяви та в судовому засіданні, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не представлено доказів проведення такої перевірки, акту перевірки, процесуальних документів, прийнятих за наслідками перевірки в порядку ст.97 КПК України щодо ОСОБА_3 чи посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представлена прокурором на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності постанова від 9.02.2010 року про порушення кримінальної справи по факту заволодіння посадовими особами Вінницького МВК бюджетними коштами шляхом зловживання службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.410 КК України (а.с.34-35), не підтверджує обставин про те, що строки позовної давності пропущено з поважних причин, оскільки із вказаної постанови вбачається, що кримінальна справа порушена щодо посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 , тоді як відповідач отримував кошти в сумі 9731,12 грн. від ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, судом встановлено, що позивач, отримавши від відповідача відомості про нарахування середньої заробітної плати від 6.05.2008 року та від 1.11.2008 року, перевіривши їх, провів по них нарахування коштів, належних ОСОБА_3 , не заявляючи до нього жодних претензій з приводу недійсності чи незаконності зазначених документів.
Відтак, судом встановлено, що строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду позивачем пропущено, поважності причин його пропуску не наведено, клопотання позивача про поновлення строків позовної давності відсутнє, а відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в позові.
Даному факту відповідають цивільні правовідносини, що виникають із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави і регулюються ст.ст.256,257,261, 267,1212,1215 ЦК України, ст. 29 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних».
Так, статтями 1212,1215 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню лише безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Відповідно до вимог ст.ст.256,257,261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України).
Згідно із ч.ч.1,10,11,12,13 ст.29 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини. Призвані на збори військовозобов`язані та резервісти, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, забезпечуються матеріальними засобами в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. За призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності. Розміри грошового забезпечення і заохочення резервістів та порядок їх виплати визначаються Кабінетом Міністрів України. Виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 2,3 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних» від 23.11.2006 року за №1644 передбачено, що виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, у тому числі резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями. Військовозобов`язаним, у тому числі резервістам, які на день призову не працюють, на весь період зборів з урахуванням часу проїзду до місця їх проведення і назад військовими частинами, в яких вони проходять збори, виплачується грошове забезпечення в розмірі мінімальної заробітної плати за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями. Виплата резервістам, які виконали програму підготовки, не вчиняли правопорушень, пов`язаних із проходженням служби у військовому резерві, одноразового грошового заохочення проводиться: молодшому офіцерському складу в сумі 1600 грн. на рік.
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Виходячи із аналізу обставин справи і наданих сторонами пояснень та доказів, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, а відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України і на підставі ст.ст.256, 257, 261, 267, 1212, 1215 ЦК України, ст. 29 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», суд
В задоволенні позову заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя