Номер провадження № 22-ц/1590/8899/12
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Кварталова А.М.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Конкорддо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк Конкордзвернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між позивачем та фізичною особою-підприємцем - ОСОБА_2 діє кредитний договір від 15 листопада 2010 року відповідно до якого відповідачці надано кредит у розмірі 500000 гривень. У якості забезпечення зобовязання з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладені договори поруки. У звязку з невиконанням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобовязань станом на 13.02.2012 року утворилась заборгованість у розмірі 716550,75 грн., яку Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк Конкордпросить стягнути з відповідачів.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2012 року було відкрито провадження по справі. За заявою представника позивача ухвалою суду від 16 березня 2012 року накладено арешт на майно відповідачів в межах ціни позову на 716550,75 гривень.

20 липня 2012 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: суд не врахував, що будь-яких документів з позивачем він не підписував, в матеріалах справи відсутні уставні документи банку, а наданий розрахунок нічім не підтверджується. Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд не звернув увагу на невідповідність її змісту вимогам ст.151 ЦПК України, не врахував, що заява носить не конкретний характер, а позивач не надав докази, які б свідчили про неможливість відповідача виконати рішення суду. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ч.5 ст.153 ЦПК України, оскільки не містить конкретних видів забезпечення позову (не вказано майно, його місцезнаходження, банківські рахунки відповідача тощо).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримав, просив ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року скасувати, у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Конкордпро забезпечення позову відмовити.

Представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк Конкордапеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, просив її відхилити.

Інші учасники провадження в судове засідання не зявилися, про день і час розгляду справи сповіщені, що підтверджується зворотними повідомленнями, які приєднані до матеріалів справи. На час розгляду справи в апеляційному суді не надали доказів того, що вони не зявилися з поважних причин. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової ухвали про часткове задоволення поданої заяви про забезпечення позову виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Предметом спору є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 13.02.2012 року у розмірі 716550,76 грн.

Задовольняючи заяву ПАТ АКБ Конкордпро забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах ціни позову, а саме 716550,75 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у разі неприйняття такого виду забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Проте, повністю погодитись з таким висновком судова колегія не може виходячи з наступного.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом за позовами про визнання та присудження й направлений на охорону-матеріально правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Право на застосування цього заходу або відмову в його застосуванні належить судові.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2012 року ПАТ АКБ Конкордзвернувся із заявою про забезпечення позову в якій посилаючись на необхідність вжиття заходів забезпечення позову просив накласти арешт на нерухомість, яка розташована за адресами: АДРЕСА_1 та кв.6, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 64 а. Накладення арешту на зазначення майно вважав співмірним та адекватним заявленим позовним вимогам. Будь-яких доказів, які б підтверджували належність зазначеного майна відповідачам або клопотання про необхідність витребування зазначеної інформації до суду позивачем не подавались. В прохальній частині заяви, в супереч її змісту, ПАТ АКБ Конкордпросило накласти арешт на майно відповідачів в межах ціни позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення суду може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог і повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до цього може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб (ст.152 ЦПК України).

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовурозглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову ПАТ АКБ Конкорд, на наявні розбіжності в змісті заяви та прохальній її частині щодо обраного виду забезпечення позову, уваги не звернув. Не уточнив на якому саме виді забезпечення позову наполягає позивач та чи є підстави для вжиття обраного ним способу, у звязку з чим помилково наклав арешт на майно належне відповідачам в межах ціни позову, а не на майно визначене індивідуальним ознаками, що є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства. Вказане порушення призвело в остаточному підсумку, що підставі ухвали суду було накладено арешт держаним виконавцем на все майно кожному з боржників, що в остаточному підсумку втричі перебільшило заявлену ціну позову.

Відповідно судова колегія скасовує ухвалу та приймає нову ухвалу про частково задоволення заяви про забезпечення. При цьому оскільки суд повязаний межами заявлених вимог щодо забезпечення та майна вказаного в заяві, то з врахуванням виду забезпечення договору, яке вже застосовувалось, а також наявних доказів щодо його вартості та належності відповідачам на праві власності нерухомого майна, судова колегія вважає можливим вжити заходи забезпечення позову у вигляді введенні заборони на відчудження нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, які належать ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності, оскільки у суду є підстави вважати, що при виконанні рішення суду можуть виникнути складнощі, а відповідач може вжити заходів, щоб рішення суду не було виконане (перепродати майно), тому виникає необхідність в невідкладних заходах по забезпеченню позову. Крім того, після введення заборони майно залишається у користуванні відповідачів, а тому додаткових обмежень, крім неможливості його відчуження для відповідача не існує, який має можливість володіти та користуватися майном.

Разом з тим, задовольняючи клопотання частково суд виходить з принципу співрозмірності, оскільки орієнтовна ринкова вартість майна, на яке позивач просив накласти арешт, суттєво перевищує ціну заявленого позову, а тому подана заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. При цьому судова колегія розяснює, що після перевірки наявності товару в обігу та його переоцінки, а також уточнення позовних вимог, вказані обставини можуть бути підставою для заміни/скасуванні прийнятих судом заходів по забезпеченню позову у встановленому ЦПК України порядку.

З урахування наведеного і відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, оскільки судом першої інстанції при її постановленні порушені норми процесуального права иа прийняттям нової ухвали про часткове забезпечення позову.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 209, 303, п. 3 ч. 2 ст. 307, ст. 312, 315, 317, 319, ст.151, ч.1 п.1.ст.152, ст.153 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою заяву позивача про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти заборону на відчудження нерухомого майна , яке знаходиться за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, які належать ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві власності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7