Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1285/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2012 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі Посник Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Оріхівський карєр формувальних матеріалів» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Оріхівський карєр формувальних матеріалів»про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Оріхівський карєр формувальних матеріалів»про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02.03.2007 року по 05.07.2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

За весь час роботи адміністрація товариства неодноразово направляла його у тривалі відпустки без збереження заробітної плати. Зокрема, у 2008 році - з 17 листопада по 31 грудня йому була надана відпустка тривалістю 31 робочий день; у 2009 році - з 01 січня по 17 березня та з жовтня по грудень тривалістю 118 робочих днів; у 2010 році з січня по 17 березня та з жовтня по грудень - 110 робочих днів; у 2011 році з січня по 15 березня - 49 робочих днів.

Вважає, що фактично мав місце простій з вини адміністрації, який має бути оплачений у відповідності з вимогами ст.113 КЗпП України із розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду, що за весь вказаний період часу складає 16 426,65 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача 16 426,65 грн. заборгованості із заробітної плати за час простою, а також 1 680 грн. компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Оріхівський кар'єр формувальних матеріалів»на користь ОСОБА_3 заробітну плату в сумі 16 426,65 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового про відмову у позові Приватне акціонерне товариство «Оріхівський кар'єр формувальних матеріалів»зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що накази про надання працівникові відпусток без збереження заробітної плати останнім у передбачені законом строки не оспорювалися і ніким не скасовувалися, а тому висновок суду про те, що мав місце простій з вини адміністрації не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Поняття "простій" законодавчо дано у ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

Таким чином, як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов'язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених ст. 113 КЗпП України.

Отже, вирішуючи спір про оплату простою, суд повинен з'ясовувати факт простою й наявність чи відсутність вини працівника в цьому.

На порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України рішення суду першої інстанції не містить будь-яких доказів щодо факту простою на підприємстві.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 02 березня 2007 року по 05 липня 2011 року працював у відповідача водієм 1 класу Андрівської дільниці.

Із листа територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області від 15 січня 2011 року №75 вбачається, що у зв'язку з відсутністю гірської маси для виробництва гранітної продукції на Андрівській дільниці працівникам було надано відпустку без збереження заробітної плати з 12 листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року, з 17 січня 2009 року по 17 березня 2009 року (а.с.30-31). Будь-яких інших даних про невихід позивача на роботу і його причини у листопаді-грудні 2008 року і січні-березні 2011 року матеріали справи не містять.

Дійшовши висновку про те, що фактично у відповідача мав місце простій не з вини працівника, який має бути оплачений у відповідності зі ст.113 КЗпП України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що накази про надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати останнім в установленому законом порядку не оскаржувалися і ніким не скасовувалися. В зазначений період часу позивач на роботу не виходив, а використовував неробочі дні на власний розсуд, тобто фактично погодився з наданою йому відпусткою.

За таких обставин достатніх підстав для стягнення з відповідача на підставі ст.113 КЗпП України на користь позивача 16 426,65 грн. за період відсутності на робочому місці і знаходження у відпустці без збереження заробітної плати суд першої інстанції не мав, а тому судове рішення в оскаржуваній частині відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Оріхівський кар'єр формувальних матеріалів»задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2011 року в цій справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Оріхівський кар'єр формувальних матеріалів»на користь ОСОБА_3 16 426,65 грн. за час простою скасувати, позовні вимоги ОСОБА_3 Івановчиа про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Оріхівський кар'єр формувальних матеріалів»заробітної плати за час вимушеного простою залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: