Справа №2-422 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Рибалки В.Г., Гагіна М.В.,

з участю секретаря судового засідання Чуприна В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08. 05. 2012 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 травня 2012 р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 41664,82 грн. заборгованості за кредитним договором та 416,65 грн. судових витрат, а всього 42081,47 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процессуального права, просить зазначене рішення скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що судом порушені вимоги цивільно - процесуального законодавства, оскільки справа була вирішена за його відсутності, в той час як він не був належним чином сповіщений про розгляд справи. Крім того, судом не застосований строк позовної давності в три роки і оскільки позивачем цей строк пропущений, то в задоволенні позову слід було відмовити. Крім того, апелянт доводить, що судом не враховано те, що відповідач на підставі ч. 1 статті 617 ЦК України повинен бути звільнений від відповідальності за порушення зобовязання внаслідок надзвичайної та невідворотної події , якою є світова фінансова криза 2008 року. На думку апелянта судом також не дотримані правила підсудності виниклого спору, оскільки він є приватним підприємцем , тому спір повинен бути вирішений господарським судом.

Представник позивача та відповідач , який особисто подав апеляційну скаргу в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 09.07. 2008 р. уклали договір про відкриття карткового рахунку, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на залишок заборгованості. Крім того, за умовами договору відповідач зобов'язався сплати штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від ціни позову в разі порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів.

Відповідач скористався кредитним лімітом, але в порушення вимог договору належним чином взяті на себе зобовязання не виконує.

Станом на 31 01. 2011 р. ОСОБА_1 має перед банком заборгованість по основному боргу 19273,49 грн., 18107,66грн. заборгованості зі сплати відсотків, 1823,44 грн. зі сплати комісії. Також, згідно умов договору та п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідач має сплатити позивачу штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1960,23 грн. (процентна складова).

Загальна заборгованість відповідача становить 41664,82 грн.

Правильно встановивши вказані обставини на підставі належним чином досліджених і оцінених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1. заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник визнається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим Кодексом та не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Доводи апелянта про те, що позивачем пропущений строк позовної давності , колегією суддів не може бути взято до уваги. На підставі аналізу змісту заяви відповідача про отримання кредитної картки (а.с. 6), довідки про умови кредитування та правил надання банківських послуг (а.с. 7-10), колегія суддів вважає , що ці документи свідчать про погодження сторонами кредитної угоди всіх необхідних для її укладення умов. Так, відповідач підписав заяву про надання кредиту, де вказав , що з Умовами та Правилами надання банківських послуг - кредитування він ознайомився .

Відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір, укладений сторонами триває 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Як встановлено з матеріалів справи і це не спростовується відповідачем, кредитний договір був укладений 09.07.2008 року на термін один рік. . після закінчення строку кредитного договору , ні позивач , ні відповідач не проінформували іншу сторону договору про припинення дії договору , то відповідно до п. 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг, договір кредитування між сторонами пролонгував ся на такий же термін один рік.

Згідно з розрахунком позивача станом на 31 01. 2012 р. утворилась заборгованість внаслідок стабільного порушення ОСОБА_1 зобовязань щодо здійснення щомісячного обовязкового погашення кредиту, що не заперечується відповідачем.

За таких обставин позивач на законних підставах застосував своє право вимагати дострокового повернення всій суми кредиту..

Доводи апелянта стосовно звільнення відповідача від відповідальності за порушення свого зобовязання, оскільки вказане порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а саме світової фінансової кризи , 2008 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати кредитні кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику ( грошові кошти у такій же самій сумі ) у строк та в порядку, встановлені договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти відповідачу, а останній в свою чергу отримав те на що розраховував.

Отже , виходячи з аналізу даних норм, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику і кошти в обовязковому порядку мають бути повернуті ним в тій самій валюті, в якій одержані, та в кількості , що відповідає умовам договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами. Відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобовязання у розумінні статті 617 ЦК України.

Не може бути підставою для звільнення від відповідальності за кредитним договором і світова економічна криза, оскільки ця криза стосується усіх субєктів господарювання , в тому числі і позивача, зокрема звільнення відповідача від виконання кредитного договору ставить у невигідне економічне становище і позивача.

Отримавши визначену договором суму кредитних коштів , відповідач мав передбачити негативні для себе тенденції на фінансовому ринку та вжити усіх заходів для зменшення дії їх негативних наслідків.

Крім того, існування ознак , які характеризують поняття « непереборна сила» , не було доведено відповідачем належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на порушення судом вимог підсудності даної справи, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

З заяви ОСОБА_1 про надання кредиту не вбачається, що з даною заявою про надання кредиту звертався ОСОБА_1 саме як приватний підприємець і що кредит надавався саме як приватному підприємцю, а не фізичній особі. Те, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльність не підтверджує факту одержання кредиту ОСОБА_1 як приватним підприємцем.

Крім того , спір який виник між фізичною особою ОСОБА_1 , який має статус субєкта підприємницької діяльності, є спором у цивільно правових правовідносинах відносно кредитних зобовязань ОСОБА_1 і не має ознак господарського, тому на думку колегії суддів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції при визначенні підсудності даної справи не були порушенні вимоги цивільно - процесуального Кодексу України.

Не вбачає колегія суддів підстав для скасування даного рішення у звязку з порушенням, на думку апелянта, вимог статті 76 ЦПК України - щодо вручення йому судових повісток .

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: п. 4 порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права. Ч. 3 статті 309 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналізуючи матеріали справи , доводи апелянта , колегія суддів вважає , що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни колегією суддів не вбачається.

Відсутні, на думку колегії суддів, й порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 травня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді