Справа № 0417/2-2154/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороз В.П.

при секретарі - Чигрин В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач посилався на те, що 16.12.1977 року між ним та ОСОБА_2 досягнути домовленості про продаж домоволодіння № 17 по вул. Висока в м. Дніпропетровську, ОСОБА_2 власноручно було написано розписку про отримання грошей. З 16.12.1977 року позивач фактично вступив в володіння майном по вул. Висока, 17 в м. Дніпропетровську.

Пізніше позивач дізнався, що ОСОБА_2 помер у грудні 2010р. та правовстановлюючих документів на будинок попереднім власником оформлено не було.

З урахування викладеного, просив суд визнати позивача власником майна (набувальна давність) власником житлового будинку № 17 по вул. Високій в м. Дніпропетровську.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, на його задоволенні наполягали.

Представник відповідача в судове засідання 05.04.2012 року не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У попередніх засіданнях проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вислухавши думку позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що у домоволодінні № 17 пор вул. Висока в м. Дніпропетровську проживали ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 Вказане домоволодіння належало ОСОБА_3

19 вересня 1972 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

16 грудня 1977 року між позивачем та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості щодо укладання договору купівлі продажу вищевказаного домоволодіння та позивачем було сплачено вартість будинку, про що ОСОБА_2 власноручно написано розписку 16.12.1977 року.

Проте, ОСОБА_2, згідно чинного законодавства, спадщину після смерті його матері оформлено не було, проте запевнив позивача, що нотаріально засвідчить укладений між ними договір купівлі продажу домоволодіння № 17 пор вул. Висока в м. Дніпропетровську.

З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що у грудні 2010 року шамрай О.К. помер, проте належним чином правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння не оформив.

Згідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень від 16.01.2003 р. № 435-ІУ Цивільний Кодекс, згідно якого передбачена набувальна давність, набрав чинності з 01 січня 2004 р.

Згідно п. 8 вказаних Положень правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, з 01 січня 2001 р. Таким чином, 01 січня 2011 р. виповнилося десять років, впродовж яких ОСОБА_4 відкрито, безперервно володіє чужим майном, а саме 31/200 частиною домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Верхня, 2, яку у 1982 р. прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_5, померлий 05.07.1996 р.

За цей час ОСОБА_1 з будинку нікуди не виїжджав, постійно там проживав та зареєстрований за вказаною адресою. Ніхто користуватися домоволодінням йому не перешкоджав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 344 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58-60, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 17 по вул. Високій в м. Дніпропетровську за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Суддя: В.П.Мороз