Справа № 2-2504/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"05" березня 2012 р. м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який уточнила у серпні 2011 року ( а.с.97-99) про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування реєстрації права власності. В обґрунтування позову зазначила, що з липня 1998 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 20.10.2001 року вона подарувала відповідачу належну їй 1/4 частку житлового будинку № 8 по вул. Лієпайській в м. Бердянську Запорізької області. На час укладання договору дарування, перебуваючи під постійним психологічним тиском відповідача, вона захворіла, їй був поставлений діагноз ситуаційний невроз, для лікування їй призначався медичний препарат амітриптилін. Вважає що під дією цього медичного препарату вона не в повній мірі розуміла значення своїх дій і не могла керуватися ними під час укладання договору дарування 20.10.2001 року. Крім того зазначає, що договір дарування вона уклала під впливом обману з боку відповідача, перебуваючи під його постійним психологічним впливом, знаходячись у скрутному матеріальному становищі, яким скористався відповідач, щоб насильницьким шляхом заволодіти належною їй власністю, з метою свого збагачення. Зважаючи на ці обставини, просила визнати договір дарування 1/4 частки житлового будинку № 8 по вул.. Лієпайській в м. Бердянську від 20.10.2011 року недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на це нерухоме майно.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечують. В обґрунтування заперечень зазначили, що дійсно позивач та відповідач з 1998 року проживали однією сімєю у будинку ОСОБА_1 Відносини у них були дуже добрі, вони вели спільне господарство, здійснювали ремонт цього будинку. У 2001 році ОСОБА_1 прийняла самостійне рішення подарувати йому ј частку спірного будинку. Це рішення вона прийняла сама, він ніяким чином не впливав на неї. Восени 2001 року ОСОБА_1 повідомила йому, що вона підготувала всі необхідні документи для здійснення дарування частки будинку, домовилася з нотаріусом. 20.10.2001 року вони разом пішли до нотаріуса. Нотаріус розмовляв з ОСОБА_1 наодинці, а потім запросив його підписати договір. Після цього вони з друзями відсвяткували цю подію. Відповідач ніколи не предявляла йому ніяких претензій з цього приводу. У 2010 році їх відношення погіршилися, вона почала виганяти його з будинку, а згодом подала позов до суду. Також представник відповідача подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовних вимог позивача. Просять у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Бердянської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Договір дарування, який оспорюється, був вчинений сторонами 20.10.2001 року, тому до цих правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного кодексу України 1963 року, які були чинні на час укладання спірного договору.

Відповідно до статті 55 ЦК України ( 1963р.) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість.

Згідно зі ст. 57 цього ж Кодексу, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою,

Судом встановлено, що позивач і відповідач, починаючи з 1998 року до 2011р. проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу.

20.10.2001р. ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 1/4 частку житлового будинку № 8 по вул. Лієпайській в м. Бердянську.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що під час укладання договору дарування вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки хворіла на тимчасовий психічний розлад, знаходилася під дією медичного препарату амітриптиліну.

За клопотанням позивача судом була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам КУ Обласна психіатрична лікарняЗапорізької обласної ради. Відповідно до акта первинної посмертної судово-психіатричної експертизи №889 від 22.12.2011р., експертною комісією було встановлено, що ОСОБА_1 протягом свого життя на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебувала. За даними наданої амбулаторної картки за місцем проживання вона у період 01.10.2001 24.10.2001 року зверталася за медичною допомогою до невропатолога, їй був виставлений діагноз: ситуаційний невроз, реакція на амітриптилін. У цей період ОСОБА_1 працювала, займала матеріально-відповідальну посаду, з роботою справлялася, показувала високі результати. Описані в наданій медичній документації скарги носять субєктивний характер і вкладаються у рамки невротичних розладів психічної діяльності депресивної реакції, ситуаційно обумовленої. Призначені їй у той період дози амітриптиліну не могли суттєво вплинути на психічний стан ОСОБА_1 Комісією зроблені наступні висновки: ОСОБА_1 20.10.2001 року в період підписання договору дарування хронічним психічним захворюванням не страждала, а виявляла ознаки депресивної реакції, ситуаційно обумовленої. Як слідство, вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Допитана у судовому засіданні свідок позивача ОСОБА_6, сусідка, суду показала, що позивач та відповідач почали спільно проживати з 1998 року. Разом робили ремонт в будинку. Про те, що ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 ј частку будинку вона дізналася від ОСОБА_1 десь у 2001 році. ОСОБА_1 вважала на той момент, що вчинила правильно. Розказувала, що ОСОБА_4 продав свою квартиру і вклав гроші у будівництво будинку. Про те, що відповідач примушував ОСОБА_1 подарувати їй квартиру, чи погрожував їй чимось їй нічого не відомо. Після укладання договору у них почалися сварки, він її бив.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, співробітники позивача, суду показали, що працюють з позивачем з 1996 1998 р.р. ОСОБА_1 завжди була замкнутою, але було видно, що вона дуже нервує. Розказувала їм, що хворіє, приймає антидепресанти. ОСОБА_1 розказувала ОСОБА_8 у 2001 році про те, що вона вирішила подарувати частину будинку своєму співмешканцю ОСОБА_4. Вона намагалася відмовити її, але вона її не слухала. Після укладання договору дарування відносини у ОСОБА_1 і ОСОБА_4 погіршилися.

Свідки ОСОБА_9, сестра позивачки, і ОСОБА_10, син позивачки, суду показали, що матеріальний стан їх сімї був нижче середнього. ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, постійно ревнував ОСОБА_1В, контролював її. Вони часто сварилися, він її бив.

Свідки відповідача ОСОБА_11 суду показав, що знає позивача і відповідача дуже давно, дружили сімями, часто зустрічалися. Коли відмічали День автомобіліста у їх дворі, то ОСОБА_1 всім повідомила, що вона подарувала частку будинку своєму чоловікові. При цьому вона була життєрадісною. Вона ніколи не скаржилася на стан свого здоровя, на погане матеріальне становище. Ніколи не казала, що відповідач примушує її подарувати йому частку будинку.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13, суду пояснили, що з 1998 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 стали проживати разом в будинку позивача. Робили там ремонт. Відношення у них були добрі. У вересні 2001 року ОСОБА_1 сама розказувала їм, що готує документи для оформлення договору. ОСОБА_1, що дуже кохає чоловіка і щоб він не почував себе обділеним, вирішила подарувати йому свою частку будинку. Вона завжди була життєрадісною, ніколи не скаржилася на те, що чоловік її ображає чи примушує подарувати йому частку будинку.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що багато років дружив з сімєю позивача та відповідача, часто зустрічалися, відзначали разом свята. ОСОБА_1 десь навесні 2001 року почала цікавитися як можна подарувати частку будинку. А коли вони оформили договір дарування, то приходили до нього у кафе і разом святкували цю подію. При цьому настрій у ОСОБА_1 був добрий, вона разом з ними вживала алкогольні напої. Позивач ніколи не скаржилася на те, що ОСОБА_4 на неї давить, вимагає подарувати йому частку будинку. Відношення у них на той час були дуже добрі.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що знає позивача з 1998 року, з того часу як вона стала проживати однією сімєю з ОСОБА_4 Він часто бував у них в будинку. Знає, що вони спільно, ще до укладання договору дарування, проводили ремонтні роботи будинку. Матеріальний стан їх сімї був добрий, на свята завжди збиралися у них, ОСОБА_1 накривала стіл. Десь у 2000 році ОСОБА_1 питала у нього, як можна подарувати частку будинку. А коли вони святкували у 2001 році у них День водія, то ОСОБА_1 усім оголосила, що вона подарувала частку будинку ОСОБА_4І, що він тепер хазяїн. Він ніколи не чув від позивача, що ОСОБА_4 примушував її подарувати йому частку будинку, відношення у них були дуже добрі.

Відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що під час укладання 20.10.2001 року договору дарування 1/4 частки спірного будинку позивач в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій і керувалася ними.

Крім цього, позивачем не надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження того, що договір дарування був укладений нею під впливом обману чи насильства з боку відповідача, або під його психологічним тиском, а також те, що договір дарування вона була вимушена укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Підлягає задоволенню заява відповідача про застосування до позовних вимог позивача позовної давності, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував поважність причин пропуску строку позовної давності за цим позовом.

Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 55,57 ЦК України ( 1963р.), ч.3 ст.267 ЦК україни ( 2003 р.), ст.ст. 3,10,11,60, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при оголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: ОСОБА_16