Справа №2-791/11
№ 2/0418/349/2012
02.02.2012 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Снаговському О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкдо ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно,-
В судове засідання, що було призначено на 02.02.2012 року представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши про підтримання позову.
Відповідач в судове засідання 02.02.2012 року не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.
З урахуванням належного повідомлення сторін, поданої представником позивача заяви, а також того факту, що представник позивача та відповідач приймали участь в попередніх судових засіданнях, де висловили свою думку щодо заявленого позову, ніяких клопотань з приводу розглядаємої справи не заявляли, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті у відсутності не зявившихся сторін та проводити засідання без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.15.7.3 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобовязань, передбачених умовами кредитного договору.
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт порушено відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення платежів за користування кредитом. При цьому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком щодо розміру заборгованості за кредитним договором та вважає, що останній зроблений у відповідності до умов договору та діючого законодавства.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.
Відповідно до ст.1 Закону України Про заставузастава - це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ст.3 вказаного вище Закону Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання.
Відповідно до ст.19 Закону за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Відповідно до ч.ч.1,6 ст.20 Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше пятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.
Відповідно до ст.2 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяженьпозивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням.
Відповідно до ст.3 вказаного Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.
Відповідно до ст.5 Закону предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.
Відповідно до ст.ст.22,23 Закону обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.
Відповідно до ст.24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п.2 ст.26 Закону передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судові витрати, сплачені останнім при подачі позовної заяви, а саме: державне мито в сумі 418 грн. 21 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 538 грн. 21 коп. судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,527,572,589,590,591,611,1054 ЦК України, ст.ст.1,3,19,20 Закону України Про заставу, ст.ст.2,3,5,22,23,24,26 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, ст.ст.10,11,58-61,88,169,197,212-215 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкдо ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставлене майно - задовольнити повністю.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк державне мито в сумі 418 грн. 21 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього 538 грн. 21 коп. судових витрат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак