Справа № 0417/2881/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороз В.П.

при секретарі - Андрущенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, ОСОБА_2 про розірвання договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, ОСОБА_2 про розірвання договору поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивачка, посилалася на те, що вона є поручителем за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного між її чоловіком та АКІБ УкрСиббанквід 15.07.2008р. Відповідно до кредитного договору Банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти з терміном погашення по 16.07.2029р. включно в сумі 68 000,00 дол. США. За умовами кредитного договору позичальник зобовязувався щомісяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного платежу. Тоді ж між банком та позивачкою був укладений договір поруки № 217464.

Однак, виникли значні ускладнення в виконанні позивачкою умов Договору поруки через майнову неспроможність виплачувати кредит.

Х урахуванням викладеного, просила суд розірвати договір поруки № 217464 від 15.07.2008 року, укладений між нею та відповідачем.

ОСОБА_3 вважає, що договір поруки було укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його укладанні їй не було розяснено можливі валютні ризики.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник ПАТ Дельта Банк, який є правонаступником АКІБ УкрСиббанку судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засіданні не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2008 року між ПАТ УкрСибабнкта ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 68000, 00 Доларів США.

Відповідно до п.1.1, 1.2.2 Кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит.

З метою забезпечення виконання даного Кредитного договору з позивачкою було укладено договір поруки № 217464 від 15.07.2008 року, відповідно до умов якого. Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед Кредитором що виникли з Кредитного договору існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (п. 1.1 договору Поруки).

Згідно ст. 2 та ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від

07.12.2000р., (надалі Закон 2121-III) банк як юридична особа має виключне право

на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі

операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та

розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний

ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 47 Закону 2121-III Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, до яких, відповідно до Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.2003 р (надалі "Декрет") відноситься також іноземна валюта. При цьому право на проведення такої операції Акціонерний комерційний інноваційний банк УкрСиббанкмав відповідно до письмового дозволу № 75-2 від "19" листопада 2002 року виданого Національним банком України.

Згідно п. 2.3 глави 2 Постанови № 275 Правління Національного банку

України "Про затвердження Положення про порядок видачі банкам банківських

ліцензій на виконання окремих операцій" від 17.07.2001р. (надалі Постанова 275)

одним із видів валютних операцій, які здійснюються Банками є залучення та

розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідно до Ст. 2 Декрету власниками валютних цінностей

(іноземної валюти) можуть бути як нерезиденти так і резиденти.

Згідно частини 3 статті 533 ЦК України на території України допускається

також використання іноземної валюти, а також платіжних документів при здійсненні

розрахунків за зобов'язаннями, в порядку та на умовах, встановлених законом. Так,

відповідно до пункту 1.5 глави 1 Положення про порядок видачі Національним

банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на

території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління

Національного банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в

Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за №1489/10028 використання іноземної

валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або

отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується

лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк

видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з

валютними цінностями).

Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999р №679-ХІУ (надалі Закон № 679-ХІУ) однією з функцій, яку виконує Національний банк є встановлення для банків правил проведення банківських операцій. При цьому згідно частини 1 статті 44 Закону 679-ХІУ Національний банк є уповноваженою державною установою при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютного контролю і до компетенції якого, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 44 Закону України № 679- XIV, належить видання нормативно - правових актів щодо ведення валютних операцій.

При цьому слід зазначити, що в жодному із нормативних актів Національного банку України не встановлено ні обмежень ні заборони щодо права банків надавати кредити в іноземній валюті позичальникам (резидентам). Дана позиція Національного банку України підтверджена листом від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612 "Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті". Зокрема в листі зазначається, що: "Оперції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету".

"Уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті

Також, Національним банком в листі зазначено, що "На сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Така ж позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року, щодо правомірності надання уповноваженими банками кредитів в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу (генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій).

Також слід зазначити, що при укладанні кредитного договору та договору поруки сторонами було дотримано всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст. 203 ЦК України.

Відповідно до статей 553-554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вищевказаних статей, пунктом 1.3. Договору поруки №217464 від 15.07.2008 року передбачено, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Тобто відповідальність Поручителя та ОСОБА_4 є солідарною.

Як вбачається з п.5.1. договору Поруки, поручитель повністю розуміє всі умови Основного договору, свої права та обов'язки за договором Поруки.

Крім того, пунктом 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Про роз'яснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладенням договору йдеться і в статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів ".

Згідно ст. ст. 526, 530 К України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Пунктом 3.1. Договору Поруки вказано, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань Боржника за Кредитним договором.

Слід зазначити, що до укладання договору поруки зі сторони ОСОБА_1 були надані всі документи, які підтверджують про те, що її волевиявлення було вільним.

Також, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, Позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України дійсно передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення умов договору другою стороною, але лише за умови, що сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились або щодо його розірвання.

Також слід зазначити що немає ніяких перешкод для того щоб повністю повернути всю заборгованість по кредиту, та потім за згодою сторін розірвати кредитний договір та договір поруки.

Пунктом 2 ст. 652 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Слід зазначити й те, що при здійсненні кредитних операцій Банки в процесі своєї діяльності залучають на договірних засадах ресурси у формі депозитів, позик в інших банках тлі. ОСОБА_3 кредитні кошти в іноземній валюті це також запозичені Банком кошти і які Банк зобов'язаний повернути в тій валюті в якій вони були запозичені.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Таким чином сторони в момент укладання договору не виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Крім того відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки) Верховного Суду України світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, що позбавляють Позивача виконувати умови укладеного договору.

Зростання курсу долара США - валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні у відношенні до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Як було зазначено, при здійсненні кредитних операцій Банки в процесі своєї діяльності залучають на договірних засадах ресурси у формі депозитів, позик в інших банках і т.п. ОСОБА_4 кредитні кошти в іноземній валюті це також запозичені Банком кошти і які Банк зобов'язаний повернути в тій валюті в якій вони були запозичені. Таким чином обидві сторони ( а також майновий поручитель) опинилися в однаковому положенні у зв'язку із зміною курсу гривні до іноземної валюти і співвідношення їх майнових інтересів не порушено.

Із суті кредитного договору випливає, що ризик зміни обставин, зокрема курсу валют, несе саме ОСОБА_4 (про що також знав Позивач).

Отже, для змін умов договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

До того ж, вимагаючи зміни умов договору на підставі статті 652 ЦК України на Позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено умов, необхідних для зміни умов кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Отже, як ОСОБА_2 так і позивачка зобов'язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

При укладенні договору поруки, відповідно до умов кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, Позивач повинен був чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США до гривні несе саме позичальник. Наявність усіх обов'язкових умов для зміни умов договору кредиту, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, відсутня. Тому права ОСОБА_2, а в свою чергу його дружини-поручителя ОСОБА_1 при укладені та виконанні кредитного договору, договору поруки укладеного між ними та АТ "УкрСиббанк", не порушені. Крім того. ОСОБА_2, сам обрав валюту кредиту в іноземній валюті (дол. США).

Посилання позивача на настання фінансової кризи, не може вважатися істотною зміною обставин в розумінні ч.1,2 ст. 652 Цивільного кодексу України, оскільки економічна криза в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох договірних сторін, не може бути віднесена до зміни обставин укладання конкретного договору, якими сторони керувалися, та підставою для розірвання кредитного договору.

Не можна визнати тільки позивача постраждалим від погіршення економічного становища в країні, і звільняти позичальника від належного виконання взятих на себе зобовязань, а отже правові підстави для розірвання договору відсутні.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє зображення у статтях 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Кредитним договором передбачені гарантії його виконання, зокрема позичальник підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором та погоджується з ними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи правонаступником АКІБ УкрСиббанкє ПАТ Дельта банк, проте клопотань з боку позивачки щодо заміни сторони у справі не надходило.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 627, 628 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, ОСОБА_2 про розірвання договору поруки відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Суддя В.П.Мороз