Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 6086/ 12 Головуючий у 1 інстанції Сінєльнік Р.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від «17» жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колективне підприємство «Коксохімтепломонтаж», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі, про відшкодування моральної шкоди. -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в якому посилається на те, що перебував у трудових відносинах з КП «Коксохімтепломонтаж» з 1977 року до 15.01.1997 року. Під час праці в умовах впливу шкідливих факторів отримав професійне захворювання: «емфізема легень 1 ст.. пневмоксикоз електрозварювальника 1 ст.». За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії від 30.08.2005 року у результаті професійного захворювання, повязаного виробництвом йому встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності.

Позивач зазначає, що з урахуванням довготривалого лікування, були порушені нормальні життєві зв'язки, позбавлений можливості реалізовувати звички та бажання, не може вести повноцінне життя, відчуває психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага. Через поганий стан здоров'я позбавлений можливості працювати в цій галузі, матеріально забезпечувати родину. Позивач прохає стягнути з відповідача на власну користь моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. В ході розгляду справи позивач уточнив позов та просив стягнути з відповідача 24000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від «17» жовтня 2012 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенню позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з того, що на момент установлення вперше позивачу висновком медико-соціальної експертної комісії (2005 рік) втрати працездатності питання щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоровя, регулювалося Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105- ХІV в редакції до 20 березня 2007 року . В звязку із цим, правові підстави для задоволення позову згідно положень статей 237-1 КЗпП України та 1167 ЦК України відсутні.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Коксохімтепломонтаж» з 1977 року до 15.01.1997 року. Під час праці в умовах впливу шкідливих факторів отримав професійне захворювання: «емфізема легень 1 ст.. пневмоксикоз електрозварювальника 1 ст.». За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії від 30.08.2005 року у результаті професійного захворювання, повязаного виробництвом йому встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоровя шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами.

Згідно з розясненнями, наданими в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Однак, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" абз. 4 ст. 1 викладено в новій редакції та виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- ХІV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що за захистом своїх прав на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, позивач звернувся у травні 2012 року.

Суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що на час звернення позивача до суду положення ст. ст. 21, 28, 34 та 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" щодо обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати моральну шкоду втратили чинність, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, за правилами статті 237-1 КЗпП України повинен відшкодовувати роботодавець при встановленні судом тих юридично важливих обставин, які визначені законом.

Отже, у звязку з втратою чинності положень ст. ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV щодо обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, спірні правовідносини регулюються ст. 237-1 КЗпП України. Цією нормою обовязок по відшкодуванню заподіяної працівнику шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по часткове задоволення позову. При цьому враховуючи принципи розумності і справедливості колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від «17» жовтня 2012 року по цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Колективне підприємство «Коксохімтепломонтаж», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Колективне підприємство «Коксохімтепломонтаж» на корить ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: