Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №1023/1530/12

Провадження №2/1023/421/12

31 жовтня 2012 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Прядко Н.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

16 серпня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в 2011 році, після народження сина відповідач покинув сім'ю та виїхав до м. Бровари, що в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

У судове засідання позивачка не з»явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав, причини неявки суд не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі також не надійшла. Тому за згодою позивачки суд ухвалив заочне рішення відповідно до ст.ст. 224- 226 ЦПК України на підставі наявних доказів у справі.

Суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи відсутність заперечень проти позову від відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 23 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 березня 2011 року зареєстрували між собою шлюб, про що був здійснений актовий запис № 126. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них 06 серпня 2011 року народився син ОСОБА_2, батьком якого є відповідач, що підтверджено свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який залишається проживати разом з позивачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, між позивачкою та відповідачем не склалися нормальні сімейні стосунки, вони фактично припинили між собою шлюбні стосунки після народження сина. Після народження сина відповідач покинув сім'ю та виїхав до м. Бровари. На даний момент вони не ведуть спільного господарства. Як зазначено позивачкою в позовній заяві, підтримувати сімейні відносини не має сенсу, оскільки у них наявні протилежні погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.І ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше збереження якого суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважав що необхідно позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Заяви про зміну прізвища позивачка суду не надала.

Спору щодо розподілу сумісно нажитого майна на час розгляду справи в суді між сторонами немає.

Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 - 215,224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 126.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по оплаті судового збору в сумі 107 гривень 30 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька