Дата документу 01.03.2012
справа № 815/336/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року. м.Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Хричовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 2220 грн. та моральну шкоду в сумі 8000 грн., спричинену злочином, мотивуючи тим, що 17.04.2011 року приблизно о 21 годині 30 хвилин коли її неповнолітній син ОСОБА_2 повертався додому з дочкою відповідача - ОСОБА_4, на перехресті з вул.40 років Жовтня в м.Мелітополі їх зустрів відповідач, який, скинувши її сина з мопеда, наніс йому тілесні ушкодження, висловлювався в його адресу брудною лайкою і погрожував фізичною розправою.

Згідно висновку Мелітопольського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи №143 від 11.05.2011 року ОСОБА_2 були причинені тілесні ушкодження, кваліфіковані як легкі, що потягли за собою короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров'я.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 11.06.2011 в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 було відмовлено по амністії.

Однак, на стаціонарне, а потім й на амбулаторне лікування свого сина позивачкою було витрачено кошти в сумі 2220 грн. Крім того, своїми протиправними діями відповідач завдав ще й моральну шкоду яка полягає в перенесених сином та членами їхньої родини моральних страждань. Моральну шкоду позивачка оцінює у 8000 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, про що надали до суду заперечення на позов. В судовому засіданні посилаються на те, що наявність постанови про застосування амністії не доводить вину відповідача в скоєнні інкримінуємого йому злочину, навпаки свідчить про його невинність у скоєнні злочину.

В запереченнях ОСОБА_5 посилається на ту обставину, що відповідно до постанови №1453 від 26.04.2011 року винесеної о/у КМДД Мелітопольського МВ ГУМВС капітаном міліції ОСОБА_6 в порушенні кримінальної справи відносно нього по ст.296 КК України відмовлено. Також постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 11.06.2011 в порушенні кримінальної справи відносно нього в скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України було відмовлено згідно амністії. Відповідно до ст.86 КК України законом про амністію особи, визнанні винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання. Ураховуючи те, що судом відносно нього не було винесено обвинувального вироку та кримінальна справа відносно нього не розглядалась, його вина не встановлена. Отже, відповідно до чинного законодавства вважати, що він скоїв злочин, за який повинен сплатити моральну та матеріальну шкоду не можна.

Крім того, вважає, що посилання позивача на ст.1167 ЦК України необґрунтовані, оскільки моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак, відповідно до ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. В звязку тим, що позивачка своїм правом не скористалася на апеляційне оскарження постанови суду від 11.08.2011 року, його вину в судовому засіданні встановлено не було, тому просить у звязку з безпідставністю звинувачень позивача, відсутністю доказів вини відповідача, відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з постанови за №1453 від 26.04.2011 року винесеної о/у ВКМДД Мелітопольського МВ ГУМВС капітаном міліції ОСОБА_6 до Мелітопольського МВ ГУМВС 18.04.2011 року надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 17.04.2011 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3, знаходячись по вул.40 років Жовтня в м.Мелітополі її неповнолітньому сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 спричинив тілесні ушкодження. Цього ж дня до Мелітопольського МВ ГУМВС надійшло повідомлення з Мелітопольської міської лікарні №1 про те, що до них за медичною допомогою звернувся неповнолітній ОСОБА_2 с діагнозом СГМ, ЧМТ. Однак, в звязку з тим, що акт судово-медичного обстеження на неповнолітнього ОСОБА_2 не був готовий в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України відмовлено, до висновків спеціалістів СМЕ. В постанові вказано, що ОСОБА_3 пояснив, що 17.04.2011 року приблизно о 20.00 годині його дочка ОСОБА_7 пішла гуляти, не повідомив батьків про своє місцезнаходження. Коли ОСОБА_3 разом із дружиною пішли шукати її, то побачили її на мопеді разом з незнайомим раніше хлопцем. Дочка підійшла до відповідача, а хлопець почав розвертатися на мопеді та впав на землю. Даному хлопцю ОСОБА_3 допоміг піднятися із землі та відтряхнув його від пилу. Пояснює, що будь-яких тілесних ушкоджень хлопцю не спричиняв, тільки потряс його за плечі.

Згідно висновку Мелітопольського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи №143 від 11.05.2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма(струс головного мозку; забій, кровопідтьокі мяких тканей голови), кваліфіковані як легкі, що потягли за собою короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров'я. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів і при ударі об такі предмети, можливо руками та при падінні 17.04.2011 року при викладених вище обставинах. Обставини справи зі слів ОСОБА_2- 17.04.2011 року сидів на скутері і після поштовху впав на асфальтове покриття, потім наносили удари руками по голові та тулубу. Можливо втрачав свідомість.

Після отримання висновків судмедексперта позивачкою 01.08.2011 року було подано скаргу в порядку ст.27 УПК України про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ст.125 ч.1 КК України та стягнення з нього моральної шкоди в сумі 8000 грн. Однак, під час судового засідання ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію», про що свідчить його власноруч написана заява про застосування амністії про те, що він обізнаний про те, що дана обставина не є реабілітуючою, про наслідки застосування амністії. На цій підставі постановою Мелітопольського міськрайонного суду від 11.06.2011 в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ст.125 ч.1 КК України відмовлено по амністії.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи №1-741/11 за скаргою ОСОБА_1 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України (а.с.11-15;47-48).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що був очевидцем події нанесення відповідачем тілесних ушкоджень ОСОБА_2 Зазначив, що безпосередньо після інциденту хлопець знаходився у пригніченому, стресовому стані, пізніше- при спілкуванні з його матір»ю (позивачкою) помітив, що і позивачка, і її син переживають душевні страждання, викликані самим фактом нанесення тілесних ушкоджень хлопчикові, необхідністю тривалого та такого, що потребує великих коштів лікування.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 86 Кримінального кодексу України (в редакції на час винесення постанови судом), законом про амністію особи, які вчинили злочин, можуть бути повністю чи частково звільнені від кримінальної відповідальності чи від покарання.

Відповідно до ст..14 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08.07.2011 р., амністія не звільняє від обов»язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що між протиправними діями відповідача та спричиненням збитків позивачу вбачається причинний зв'язок, а тому відповідач повинен відповідати за завдані матеріальні збитки, оскільки в порушенні проти нього кримінальної справи відмовлено з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, ОСОБА_5 зобовязаний у відповідності до ч. 8 ст. 16 ЦК України відшкодувати збитки, завдані ОСОБА_1

Однак, вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд, виходячи з положень статей 1166, 1987, 1195 ЦК України, вважає, що надані позивачкою на підтвердження завданої матеріальної шкоди товарні чеки, фіскальні чеки не в повному обсязі узгоджуються з дослідженими аркушами лікарських призначень. Так, частина лікарських препаратів, вказаних у товарних чеках, а саме- енцефабол, кавинтон, пенталгін, вігамон, лимоплант, центрум не зазначена аркушах призначення, також незрозуміло, які саме ліки були придбані згідно фіскального чеку від 21.04.2011 року, в якому вказано- серцевосудинні, лікар. росл., гумові вироби; не підтверджено необхідність купівлі вологих салфеток, гематовіту, соку, МСМ джерелл., вказаних у даному чеку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути на користь позивачки суму у 1170 грн. 16 коп., в якості відшкодування матеріальних збитків, що документально підтверджені..

Відповідно ст. 1167 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні зясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Звернення ОСОБА_2 до лікувальної установи з приводу нанесених тілесних ушкоджень, в результаті чого було призначено дороге лікування та обстеження свідчать про те, що позивачці та її неповнолітньому сину в результаті злочину було завдано моральної шкоди.

Згідно пояснень самого ОСОБА_2, наданих у судовому засіданні він зазнав моральних страждань у зв»язку із вчиненням проти нього злочину, які полягають в приниженні честі, гідності, пов»язаних з ушкодженням здоров»я. Моральну шкоду, спричинену йому разом з моральною шкодою, спричиненою його матері оцінює у 8000 грн.

Таким чином, доведеним є факт завдання моральної шкоди позивачці та її неповнолітньому сину, повязаної з переживанням фізичного болю, душевних страждань під час вчинення злочину, під час лікування, тому згідно положень ст.23 ЦК України, врахувавши характер та обставини (місце, спосіб) скоєного злочину проти неповнолітньої особи, а також врахувавши вимоги розумності і справедливості, відповідність заподіяній матеріальній шкоді, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки 3200 грн. моральної шкоди.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вищедосліджуваною постановою суду доведено його невинність у скоєнні злочину, оскільки такі твердження не відповідають дійсності. Зазначена постанова суду набрала законної сили, заявлений цивільний позов у кримінальній справі не розглядався. Крім того, відповідач не подавав апеляційну скаргу на постанову суду про звільнення його від кримінальної відповідальності саме з нереабілітуючих підстав, що свідчить про згоду відповідача зі змістом винесеної постанови.

Також слід зазначити, що надання чи ненадання згоди особою на застосування до неї амністії є правом такої особи, тобто відповідач добровільно відмовився від реалізації своїх прав, передбачених ст. ст. 43, 51, 263 Кримінально-процесуального кодексу України шляхом всебічного дослідження обставин справи при судовому розгляді, надавши заяву про застосування до нього амністії.

Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була частково звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені частково, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 114 грн; на користь позивачки- судовий збір в розмірі 41 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 15, 18, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 1166, 1987, 1195 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, - ЗАДОВОЛЬНИТИ ЧАСТКОВО.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає за адресою: буд. 82, вул. Щорса, м. Мелітополь Запорізької області, НОМЕР_1, виданий Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області 24.02.2009 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає за адресою: кв. 4 , буд. 200, вул. І.Франка, м. Мелітополь Запорізької області і діє в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,- в розмірі 1170 (одна тисяча сто сімдесят ) гривень 16 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди- в розмірі 3200,00 (три тисячі двісті) гривень, та судовий збір в розмірі 41 (сорок одна) гривня, всього 4411( чотири тисячі чотириста одинадцять) гривень 16 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає за адресою: буд. 82, вул. Щорса, м. Мелітополь Запорізької області, НОМЕР_1, виданий Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області 24.02.2009 року в дохід держави судовий збір у сумі 114 (сто чотирнадцять) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю.В. Ковальова