Справа № 2-871/12
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2012 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
Головуючого - судді Мельник І.О.
при секретарі - Бондар Н.І.
за участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей, в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що відповідачка ОСОБА_2 з 02.09.2008 року по 10.01.2012 року працювала провідним спеціалістом відділу незаразних хвороб та профілактики неплідності тварин Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини. У зв'язку з тим, що вказана посада пов'язана з використанням товарно-матеріальних цінностей, між позивачем та відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 11.01.2010 року. При проведенні інвентаризації від 21.12.2011 року була встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей з вини відповідачки, оскільки вона прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереженості ввірених їй установою матеріальних цінностей на суму 496 грн. Згідно з розрахунком, складеним головним бухгалтером, розмір відшкодування складає 1245,16 грн. У звязку з тим, що відповідачка вказану суму не відшкодувала, позивач змушений звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, оскільки ОСОБА_2 порушила умови договору про матеріальну відповідальність від 11.01.2010 року. Просить стягнути з відповідачки на користь Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини суму 1245,16 грн.
В судовому засіданні відповідачка та адвокат ОСОБА_1 проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивачем не надано бухгалтерських документів на меблі та КЗпП України, на підставі яких вони були обліковані по підприємству. Вважають, що позивачем не доведено факт нестачі товаро-матеріальних цінностей з вини відповідачки.
Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
У ході розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу № 22-К від 08.07.2008 року ОСОБА_2 зарахована на посаду фельдшера ветеринарної медицини І категорії. Наказом № 27-К від 01.09.2008 року відповідачку переведено на посаду провідного спеціаліста відділу по боротьбі з неплідністю тварин.
З матеріалів справи вбачається, що при проведенні інвентаризації від 21.12.2011 року встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей, за які відповідно до договору від 11.01.2010 року та акту прийому-передачі несла відповідальність ОСОБА_2
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Згідно з положеннями ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст. 135 (1) КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Доводи представника позивача про те, що відповідачка є винною у нестачі товарно-матеріальних цінностей, суд вважає обґрунтованими, оскільки згідно з договором про матеріальну відповідальність від 11.01.2010 року ОСОБА_2 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереженості ввірених їй установою матеріальних цінностей. У звязку з викладеним, відповідачка зобовязувалася дбайливо ставитися до переданих їй для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереженості ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених їй матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей. Факт прийому-передачі відповідачкою основних засобів та необоротних активів підтверджується відповідним актом від 11.01.2010 року, підписаним нею власноручно. Відповідальність, яку несла ОСОБА_2 при виконанні функціональних обовязків, також була прописана в посадовій інструкції провідного спеціаліста відділу незаразних хвороб та профілактики неплідності тварин Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини.
Надані до суду письмові докази були підтвердженні в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які були у минулому колегами відповідачки.
Відповідно до наказу № 1-К від 04.01.2012 року ОСОБА_2 звільнена з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України з 10.01.2012 року.
Відповідно до положень ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного псування матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.
В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з розрахунком визначення розміру збитків від нестачі, зробленим головним бухгалтером ОСОБА_5, сума відшкодування склала 1245,16 грн. Даний розрахунок зроблено відповідно до вимог ст. 2 «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996 року № 116.
За змістом ч.2 ст.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Згідно з ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини, а саме: у стягненні з відповідачки 406 грн. При цьому, судом приймається до уваги, що ОСОБА_2 була матеріально-відповідальною особою, що підтверджується наданими суду доказами, враховує її майновий стан, а саме:відсутність роботи у даний час, що підтверджується довідкою з Черкаського міського центру зайнятості та копією трудової книжки, а також наявність на утриманні відповідачки малолітньої дитини та тяжкий матеріальний стан у звязку із смертю чоловіка.
Керуючись ст. ст. 5,10,11, 57-60, 88, 209,212,214,215,218 ЦПК України, ст. 130, ч. 2 ст. 131, ст. ст. 134, 135, 135 3, 136, 137 КЗпП України, суд
Позов Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нестачею товарно-матеріальних цінностей задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Черкаської обласної державної лікарні ветеринарної медицини 406 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 214,60 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

ГОРЛОВУЮЧИЙ: