АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/0408/17/11
Провадження № 22-ц/491/728/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2/17/11/0408 інстанції ОСОБА_1В
Категорія 5 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Остапенко В.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (третя особа Криворізьке міське управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області) про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування майном належним на праві приватної власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку вона придбала на підставі рішення № 380/17 виконкому Дзержинської районної ради від 09 жовтня 1992 року та мешкала у ній зі своїм сином. Наприкінці 1993 року вона почала проживати однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_4, мала намір створити з ним сім'ю і 15 березня 1994 року зареєструвала його в належній їй квартирі. Сімейне життя з відповідачем не склалося і у жовтні 2004 року після чергової суперечки з ним вона вимушена була піти з квартири. Повернувшись, вона виявила, що відповідач змінив замки у квартирі, і до цього часу вона не має можливості у неї потрапити та користуватись належною їй власністю. В квартирі залишилися її речі та вона продовжує сплачувати комунальні послуги, які нараховуються також і на відповідача.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та, остаточно уточнивши їх 08 лютого 2010 року, просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування належним їй на праві приватної власності майном - квартирою № 1 у будинку № 26 по вулиці Постишева в м. Кривому Розі шляхом її примусового вселення у неї, усунути перешкоди у здійсненні нею права володіння та користування належною їй квартирою шляхом примусового виселення із неї ОСОБА_4 без надання іншого житла, а також зобов'язати Криворізьке МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку у належній їй квартирі.

У свою чергу відповідач ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання недійсним рішення виконкому про продаж квартири у приватну власність і договору купівлі-продажу квартири.

Вищезазначені позови, ухвалою Дзержинського районного суду від 31 січня 2011 року об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишені без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі, усунуто їй перешкоди у здійсненні користування власністю, а саме квартирою № 1 у будинку № 26 по вулиці Постишева в м. Кривому Розі, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом її примусового вселення в дану житлову квартиру, усунуто перешкоди у здійсненні права володіння та користування належною їй квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку у ній ОСОБА_4 та його примусового виселення із даного помешкання, без надання іншого житла, а також зобов'язано сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 З реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про доведеність ОСОБА_2 її позовних вимог, не звернув уваги на відсутність правових підстав для його примусового виселення, передбачених ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України, а також не врахував, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Крім того, судом залишені поза увагою пояснення свідків, які підтверджують те, що ОСОБА_2 має вільний доступ до квартири, а також докази його правомірної поведінки.

В своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обгрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 02 квітня 1993 року та посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в реєстрі за № 1-978, ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 (т.с.1.а.с.6).

Придбання даного майно здійснювалося нею по його залишковій вартості, яка становила 10% від загальної вартості, та дорівнювала 669 карбованців 79 коп., на підставі рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів за № 380/17 від 09.10.1992 року (т.с.1а.с.9).

Відповідач ОСОБА_4 , з яким позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрований у спірній квартирі 15 березня 1994 року (т.с.2 а.с.223).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на те, що через протиправну поведінку відповідача вона з жовтня 2004 року не має змоги користуватись власним житлом, проживання відповідача у належній їй квартирі грубо порушує її права як власника, їх спільне проживання є неможливим, оскільки своєю поведінкою він порушує законні права позивачки. Крім того, через неправомірні дії відповідача вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності шляхом реєстрації права власності у Єдиному Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки відповідач перешкоджає у доступі до квартири контролерам Криворізького БТІ.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із доведеності наявності обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України є підставою для примусового виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, тому задовольнив позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку та виселення його без надання іншого житла, а також зобовязав сектор ГІРФО Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом із ним систематично руйнують чи псують дане приміщення, або використовуються його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач по справі вчинив у відношенні позивачки недопустиму поведінку і своїми діями незаконно обмежив її у здійсненні нею свого права власності.

При цьому суд прийняв в якості належних доказів протиправної поведінки відповідача акт судово-медичної експертизи від 11 жовтня 2004 року щодо наявності у позивачки тілесних ушкоджень; висновок за наслідками проведеної перевірки органами внутрішніх справ за заявою позивачки; пояснення свідків; акти про недопуск позивачки як власника до спірної квартири протягом тривалого часу, а саме з 2004 року, відповідь та акт КП ДОР «Криворізьке БТІ» про підстави, за яких неможливо зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на житло за позивачкою.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими підставами для задоволення цієї частини позову.

Примусове виселення осіб із займаного ним житлового приміщення можливо за наявності одночасно наступних обставин: така особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в однієї квартирі чи в одному будинку і до таких осіб за вчинення вказаних дій застосовувались заходи запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними змінами та доповненнями) під такими заходами маються на увазі, зокрема , заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК , трудових колективів, та товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відсутність однієї із вказаних обставин є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині примусового виселення із житлового приміщення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що до відповідача застосовувались заходи запобігання і громадського впливу за вчинення ним дій, повязаних з систематичним порушенням правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ним в однієї квартирі, і що такі заходи виявились безрезультатними.

Сам по собі акт судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у позивачки тілесних ушкоджень і не є доказом того, що ці ушкодження вона отримала внаслідок протиправних дій відповідача.

Висновок за наслідками проведеної перевірки органами внутрішніх справ за заявою позивачки, акти про недопуск позивачки як власника до спірної квартири, відповідь та акт КП ДОР «Криворізьке БТІ» про підстави, за яких неможливо зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на житло за позивачкою, та пояснення свідків також не містять в собі докази про заходи попередження та громадського впливу, які були вжиті до відповідача.

Наявність неприязних стосунків між сторонами та обставин, які перешкоджають державній реєстрації спірної квартири, не є підставою для виселення відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку та виселення його із спірної квартири без надання іншого житла, а також покладення на сектор ГІРФО Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області обовязку зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

У звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку, виселення його із спірної квартири без надання іншого житла та зобовязання сектору ГІРФО Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем реєстрації необхідно скасувати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Що стосується рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення позивачки в спірну квартиру, то колегія суддів погоджується з ним, оскільки висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи та підтверджені наданими позивачкою доказами щодо наявності перешкод у користуванні квартирою, які чиняться з боку відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в цій частині висновків суду не спростовують.

У звязку з цим рішення суду в частині вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру необхідно залишити без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2011 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування належною їй житловою квартирою № 1 будинку № 26 по вул..Постишева в м. Кривому Розі шляхом зняття ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за вказаною адресою та примусового виселення його із даного помешкання без надання іншого житла, а також зобовязання сектору ГІРФО Дзержинського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 16 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_8