АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3697/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3697/2012Головуючий у 1-й інстанції Жилка О.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Лобова О.А.,

суддів : Акопян В.І., Петренка В.М.

при секретарі: Лутицькій Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 19 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Полтавська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду із вкзаним позовом, просив ухвалити рішення, яким звернути стягнення на заставлене майно - квартиру № 41 по вул. О.Бідного в будинку № 11 в м.Полтаві, яка належить ОСОБА_2

Заявлений позов обгрунтований тим, що позичальник ОСОБА_3 неналежним чином виконує умови кредитного договору та додаткових договорів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 209 303 грн. 26 коп., яка за станом на час звернення до суду з позовом не погашена. Оскільки 29.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір №26-С/3, відповідно до якого остання передала в іпотеку належне їй нерухоме майно - квартиру№ 41 по вул. О.Бідного в будинку №11 в м.Полтаві, то відповідач як майновий поручитель має нести відповідальність за невиконання боржником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 19 червня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі

Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" задоволено повністю.

Звернуто стягнення на заставлене майно - квартиру № 41 по вул. О.Бідного в будинку № 11 в м.Полтаві, яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 56,9 кв. м, жилою -29,00 кв. м, реєстраційний номер об'єкту: 17670727, яка належить ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт: серія КН№711937, виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 15.09.1998 року, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 31.01.2007 року Управлінням житлово- комунального господарства, зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 05.02.2007 року в книзі: 150, номер запису: 20293, на загальну суму 209 303 грн. 26 коп., та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши ціну продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" (36000, м. Полтава, вул. Жовтнева, 19, , МФО 321767, р/р №2179 в ПАТ «ВТБ Банк»м. Київ) - 2 093 грн. 03 коп. судового збору за подачу позовної заяви, та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 107 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохає з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки суд першої інстанції не встановив повного кола осіб у справі, стягнення накладено з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» (позивач не предявляв боржникові вимоги про усунення порушень договору), рішення суду не містить висновків про співмірність вартості предмета іпотеки із розміром заборгованості по кредиту, неправильно стягнуто судовий збір.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.1ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2007 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №26-С, відповідно до якого останньому надано грошові кошти в сумі 29 000,00 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних за користування кредитом строком до 28.08.2017 року. 06.04.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір №1 про внесення змін до кредитного договору №26-С від 29.08.2007 року, відповідно до якого збільшений розмір платежів та відшкодування витрат і збитків, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов вказаного кредитного договору. 14.08.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір №2 про внесення змін до кредитного договору №26-С від 29.08.2007 року, відповідно до якого Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, неустойки, комісії та інших платежів, у разі порушення позичальником зобов'язань. 19.08.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір №3 про внесення змін докредитного договору №26-С від 29.08.2007 року, згідно якого Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, неустойки, комісії та інших платежів у разі порушення позичальником зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надав ОСОБА_3 кредитні кошти на умовах договору в сумі 29 000 доларів СІЛА. Проте останній не виконує умови кредитного, у зв'язку з чим за станом на 03.02.2012 року утворилася заборгованість у сумі 209 303 грн. 26 коп., що підтверджується наданим позивачем та перевіреним судом розрахунком заборгованості по кредиту.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені вище обставини щодо неналежного виконання ОСОБА_3 умов зазначеного вище кредитного договору встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з останніх в солідарному порядку вказану вище заборгованість на користь позивача.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором 29.08.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №26-С/3, відповідно до якого остання передала позивачу в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 41 по вул. О.Бідного в будинку №11 в м.Полтаві, яка складається з двох жилих кімнат, загальною площею 56,9 кв. м, жилою - 29,00 кв. м, реєстраційний номер об'єкту: 17670727, та належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 31.01.2007 року Управлінням житлово- комунального господарства, зареєстрованого КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»05.02.2007 року в книзі: 150, номер запису: 20293. Предмет іпотеки сторони оцінили в 276 080, 00 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 54 669,31 доларів США.

Крім того, 14 серпня 2009 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір №1 про внесення змін до Іпотечного договору від 29.08.2007 року №26-С/3, відповідно до якого ОСОБА_2 передає Іпотекодержателю в іпотеку зазначене вище нерухоме майно з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором в повному обсязі щодо повернення кредиту, внесення плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків відповідно до умов зазначених вище кредитного договору та додаткових договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів,неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Як вбачається з договору іпотеки (п.п. 4.1., 4.2.) Іпотекодержатель має право, за рахунок предмета іпотеки, задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, та звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобов'язань кредитним договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет, іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.42 ЗУ Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України «Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЗУ Про іпотеку у разі задоволення судом позову про стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, спосіб реалізації предмета іпотеки.

У відповідності до вищевказаних вимог закону суд першої інстанції при розгляді справи правильно визначив характер спірних правовідносин, звернув стягнення на заставлене майно, визначив спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та визначив початкову ціну реалізації предмету іпотеки на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі в справі іншого поручителя ОСОБА_4, а також посилання на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення позичальнику і майновому поручителю вимоги про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобовязання, в якому встановлюється не менше як ЗО-денний строк для усунення порушення, не беруться до уваги з наступних підстав.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору,набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Отже, позивач реалізував надане йому законом право вибору способу судового захисту, предявивши позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно.

У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Посилання ОСОБА_2 на те, що незважаючи на її клопотання про відкладення розгляду справи, суд розглянув справу без її участі, то згідно ч.4ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не містить висновків щодо співмірності вартості предмету іпотеки, на який звернено стягнення, із розміром заборгованості по кредиту спростовуються матеріалами справи, оскільки розмір заборгованості в сумі 209 303 грн. 26 коп. встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2012 року у справі за позовом ПАТ „ВТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вартість квартири вказана в договорі іпотеки - 276 080 грн. 00 коп. (а.с.34) В рішенні суду від 19 червня 2012 року визначено спосіб реалізації предмета іпотеки для задоволення грошових вимог ПАТ «ВТБ Банк» шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши ціну продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей; вид майна.

Відповідно до ч.7 ст.38 ЗУ Про іпотеку розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Отже, рішення у наведеній частині постановлено судом першої інстанції здодержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ„ВТБ Банк" в особі Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" судовий збір в сумі 2093 грн. 03 коп. з наступних підстав.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога предявлена після вирішення вимоги про виконання основного зобовязання (стягнення заборгованості тощо). Оскільки вимога про виконання основного зобовязання (стягнення заборгованості) вже задоволена рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 травня 2012 року у справі за позовом ПАТ „ВТБ Банк" в особі Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то вимога ПАТ „ВТБ Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави повинна оплачувалися судовим збором як вимога немайнового характеру.

Таким чином колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму судового збору з 2093 грн. 03 коп. до 107 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, п.4 ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 19 червня 2012 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" в особі Відділення „Полтавська регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" (36000, м. Полтава, вул. Жовтнева, 19, , МФО 321767, р/р №2179 в ПАТ «ВТБ Банк»м. Київ) змінити, зменшивши суму судового збору з 2093 грн. 03 коп. до 107 грн. 30 коп.

В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 19 червня 2012 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий: суддя О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

ОСОБА_5