Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 904/246/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2012 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретарів Цимбалістої О.В.,Мартищук С.П.,Король I.Л.

з участю позивачів ОСОБА_1,ОСОБА_2 .ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виселення і зняття з реєстрації. -

встановив:

10.02.2012р.ОСОБА_1,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_5 про виселення їх з квартири АДРЕСА_1, зняття з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат.

06.03.2012 р. відповідач ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_1,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на житло. 22.08.2012 р. ОСОБА_5. відмовився від зустрічного пзову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю, і суду пояснив, що йому,його дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_3 належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 де кожний з них має свою частку. У 2002 р. між дочкою та відповідачем було зареєстровано шлюб та згодом і реєстрація останнього в дану квартиру. Він та його дружина ОСОБА_2 перейшли проживати в АДРЕСА_4 а дочка із зятем залишилися проживати в квартирі. У 2012 р. шлюбні відносини між ними припинено. В даний час родинні відносини між ними і відповідачем припинилися,відповідач не оплачує комунальні послуги,вчиняє безпідставні сварки,він не працює,тобто спільне проживання стало неможливим. Вони бажають повернутися у власне житло однак ОСОБА_5 не бажає виселитися з даної квартири чим перешкоджає їм користуватися своїм майном. Будь-яких підстав проживати в квартирі відповідач немає так як не є членом їхньої сім'ї. Просить позов задоволити.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник підтримали позовні вимоги і просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 позовних вимог не визнав і суду пояснив,що з ОСОБА_3 зареєстрував шлюб і став проживати в квартирі яка належить його дружині та її батькам. Після одруження її батьки,тобто позивачі, запропонували йому продати своє житло, дати їм кошти для ремонту квартири і проживати в ній а самі залишили їм квартиру і перейшли жити в село. Він продав з своїм батьком квартиру,батько дав йому кошти за його частку і коли він гроші приніс у сім'ю то зразу ж батьки дружини його прописали в цій квартирі. В даній квартирі провели капітальний ремонт. Проживали вони мирно, він працював,оплачував комунальні послуги тобто все було добре. За станом здоров'я дружина не могла мати дітей і питання щодо усиновлення все було вирішено. Згодом в їхній сім'ї стали непорозуміння із-за того що він почав хворіти і на лікування потрібні були кошти. Дружина подала на розлучення. Йому зараз ніде проживати так як житла в нього немає,значні кошти за продаж свого житла вклав у ремонт квартири у якій в даний час і проживає.

В суді знаходиться на розгляді цивільна справа за його позовом до позивачів про поділ майна. Просить не виселяти його з квартири так як іншого житла у нього немає і в даний час це є його єдиним житлом.

Вислухавши доводи позивачів та його представника,заперечення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 9 житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку,передбаченому законом.

За змістом ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача,які проживають разом з ним,користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть всі обов'язки,щзо випливають з договору найму жилого приміщення.. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача,їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб.якщо вони постійно проживають разом з наймачем.ведуть з ним спільне господарство. Якщо вищевказані особи перестали бути членами сім'ї наймача,але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,вони мають такі ж права і обов'язки.як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 156 ч.1,4 ЖК України,члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири),які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири) якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Ст.319 ЦК України передбачено,що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення.яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном,тобто сервітутне право.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Бурштинської міської ради від 3.02.2000р. НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_1 належить в рівних долях позивачам ( а.с.5).

З копії будинкової книги вбачається що в даній кватирі прописані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( а.с.6-7).

Згідно рішення суду від 20.01.2012 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірваний ( а.с.4).

Відсутність у відповідача житла стверджується листом Івано-Франківського ОБТІ за № 222/17-11 від 21.03.2012 р. з якого вбачається,що за ОСОБА_5 будо зареєстровано 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 яка 27.12.2004 . здійснено перехід права власності на інших осіб.

Не заслуговують на уваги посилання позивачів про те.щоОСОБА_5 вчиняє в квартирі сварки і з тих підстав неможливо проживати разом. Як пояснили в судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 про те,що вони проживають в АДРЕСА_4, а ОСОБА_3 час від часу тільки відвідує квартиру. Таким чином їхні доводи про спричинення відповідачем їм незручностей у користуванні власним житлом є безпідставними. Судом не беруться до уваги і їхні твердження про те,що відповідачу ОСОБА_5 неодноразово міліцією виносились застереження. Як видно з матеріалів справи ( а.с.68), що 22.10.2011 р. дільничним інспектором міліції Галицького МВМ ОСОБА_5 винесено офіційне застереження. Які саме протиправні дії вчинено ОСОБА_5 і відносно кого з повідомлення зрозуміти не можливо та і суд ставить під сумнів походження даного повідомлення.

Будь-яких доказів про неможливість спільного проживання з відповідачем у даній квартирі позивачами суду не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_1,ОСОБА_2, та ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі наведеного, ст..ст. 9.64, ч.ч.1.4 ст. 156 Житлового кодексу України, ст.ст.16, 319,405 ЦК України, керуючись ст.ст.60,214-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано- Франківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу його проголошення.

Особи,які брали участь у розгляді справи але не були присутні під час його проголошення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з часу його отримання копії рішення.

Суддя: І. М. Юсип