Справа №2-261 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів Семеній Л.І., Білецького О.М., .

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

та за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Буринського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про стягнення 300 000 моральної шкоди та 1 450 грн. витрат у звязку з наданням юридичної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2012 року стягнуто з державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України з Єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 500 грн. моральної шкоди та 1 450 грн. витрат у звязку із наданням юридичної допомоги, а всього 4 950 грн., відмовивши йому в останній частині позову в частині стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просять зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апелянт вважає, що, суд невмотивовано стягнув на користь позивача моральну шкоду в розмірі саме 3 500 грн. і ця сума компенсації не відповідає моральним стражданням ОСОБА_1, оскільки він був незаконно затриманий, проти нього було порушено кримінальну справу, він знаходився під вартою 15 діб та залишився без роботи, при його затриманні робітниками міліції він був побитий.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати.

Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі стверджує, що являється юридичною особою, працівники даного державного органу по відношенню до позивача не вчиняли будь яких протиправних дій, а тому у суду не було підстав стягувати з даної установи будь які кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, згідно постанови начальника СВ Буринського РВ УМВС України в Сумській області від 14 липня 2011 року відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 185 КК України по факту крадіжки 18 лютого 2011 року належної ОСОБА_4 бензопили в с. Н. Сагарівка Буринського району.

14 липня 2011 року ОСОБА_1 був затриманий, як особа, яка підозрюється у чиненні злочину і був направлений до ІТТ Буринського РВ УМВС України в Сумській області.

За постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 29 липня 2011 року було відмовлено в задоволенні подання про обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, він був звільнений з під варти в залі суду і відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Відповідно до постанови слідчого СВ Буринського РВ УМВС України в Сумській області від 07 вересня 2011 року було закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 213 та ст. 130 КПК України за фактом крадіжки майна належного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у звязку з недоведеністю його участі у вчиненні даного злочину.

Згідно вироку Буринського районного суду Сумської області від 20 лютого 2012 року за крадіжку належної ОСОБА_4 бензопили ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 185 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до трьох років та одного місяця позбавлення волі.

За наказом директора ТОВ « Агрофірма « Низи» від 22 липня 2011 року позивач був звільнений з роботи за прогули на підставі п. 4 статті 40 КЗпП України.

Ухвалою Сумського районного суду від 07 березня 2012 року роз»єднані в самостійне провадження позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та позовні вимоги про поновлення на роботі.

Ухвалою Сумського районного суду від 07 травня 2012 року була визнана мирова угода , за якою були змінені підстави звільнення з п. 4 статті 40 КЗпП України на статтю 38 КЗпП України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника, представника Державної казначейської служби , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги незаконні обшуки житла позивача, проведення процесуальних дій з участю ОСОБА_1, притягнення його в якості обвинуваченого та таке інше, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 3 зазначеного закону встановлено, що унаведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, а також наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, запис про звільнення з роботи (посади), зроблений у трудовій книжці, визнається недійсним. На вимогу громадянина власник або уповноважений ним орган у триденний термін видає йому дублікат трудової книжки без запису, який визнано недійсним.

Згідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Доводи представників ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що сума відшкодування моральної шкоди не відповідає тяжкості моральних страждань є необґрунтованими, оскільки відповідно до 9 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 03 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем не було доведено факту його побиття працівниками міліції є вагомою підставою для незадоволення позовних вимог в повному обсязі. Також дані ствердження не було доведено і в суді апеляційної інстанції. Крім того , підставою для задоволення вимог на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в позовній заяві не вказував, що моральна шкода йому завдана незаконним обшуком його житла та іншими діями слідства.

Таким чином, суд при ухваленні рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 саме 3 500 грн. в відшкодування моральної шкоди, суд перевіривши всі докази по справі виходив із засад розумності та справедливості.

Доводи Державної казначейської служби в Сумській області в своїй апеляційній скарзі про те, що при проголошенні судом оскаржуваного рішення його представник був відсутній висновків суду не спростовують. Також посилання на те, що твердження суду в мотивувальній частині рішення про те, що представник Державної Казначейської служби України визнала позов частково не відповідають матеріалам справи є безпідставними, оскільки в відзиві на позовну заяву представник наголошує на тому, що в справі не наведені обґрунтовані розрахунки, з яких позивач виходив в своїх позовних вимогах.

Ствердження апеляційної скарги про те, що Державна Казначейська служба України є самостійною юридичною особою, а її працівники не вчиняли відносно ОСОБА_1 ніяких протиправних дій не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного засобу підписки про невиїзд, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Таким чином, у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента від 13 квітня 2011 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення шкоди на користь ОСОБА_1 саме з державного бюджету шляхом списання вказаних сум Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку , оскільки ця шкода відшкодовується за рахунок державних коштів. При ухваленні такого рішення , ніяким чином не зачіпаються і не порушуються права державної казначейської служби як юридичної особи. Відповідно до «Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» від 03.08. 2011 року , Державна казначейська служба не позбавлена можливості вирішувати питання про порядок виконання даного рішення , його розяснення.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.1 ч. 1 , 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 травня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: