Справа № 2-485/12
Рішення

іменем України

"08" листопада 2012 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

в складі:

головуючого: судді Закаблук О.В.

при секретарі Галабурда В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення спалит аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення спалит аліментів, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів в сумі 9188 грн. 56 коп та пеню у розмірі 6472 грн. 89 коп.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги уточнила та просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментах на утримання дітей в сумі 3681 грн. 22 коп. та стгнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 5079 грн. 89 коп.

Свої уточнені позовні вимоги позивачка ОСОБА_3 обґрунтовувала наступним.

Згідно ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Розмір заборгованості Відповідача по аліментам згідно довідок ВДВС Кагарлицького РУЮ №9876 від 26.10.2012 р. становить станом на 01.07.2006 р. 3012,88 гривень та станом на 01.08.2012 р. 328,14 гривень. Загальний розмір заборгованості становить 3681,22 гривень з врахуванням боргу за серпень 2012 року.

Розмір пені за несвоєчасну сплату Відповідачем аліментів за період з листопада 2003 року по червень 2006 року становить 1331,3 гривень, за період з липня 2009 року по липень 2012 року 3 748,59 гривень. Загальний розмір заборгованості становить 5079,89 гривень.

При цьому, позовна давність до вимог щодо стягнення пені по аліментах не застосовується.

Згідно ч. 1 ст. 20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Отже, положення ст. 258 Цивільного кодексу України щодо річного строку давності для стягнення неустойки не можуть бути застосовані до відносин, що регулюють відповідальність за несплату аліментів.

На запитання суду позивачка ОСОБА_3 відповіла, що заборгованість по аліментах, які вона бажає стягнути з відповідача ОСОБА_2, виникла в період за 2003 2007 роки.

Крім того на запитання суду, щодо оплати навчання двох виснів в навчальних закладах та інших матеріальних допомог, проживання в батька відповідача, придбання одягу, мобільного телефону, тощо, позивачка відповіла, що це є обовязок відповідача ОСОБА_2 як батька, тому вона не вважає їх як аліменти.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував та пояснив суду, що

Він, ОСОБА_2 фактично не проживає з ОСОБА_1 з початку 2002 року. Шлюб був розірваний 24.03.2009 року. Аліменти виплачує з дня розірвання шлюбу, - з 09.12.2003 року.

Були випадки, коли він несвоєчасно сплачував аліменти з істотних причин, а саме з яких він і викладає нижче.

Так, як він не має постійної роботи, працює сезонно, крім того веде домашнє господарство, обробляє город, то аліменти сплачував одразу ж при одержанні доходу.

Заборгованості по сплаті аліментів станом на 23.07.2012 року немає, про що свідчать чеки про оплату і довідка виконавчої служби.

Крім того, що він сплатив аліменти в повному обсязі, він допомагав за цей період дітям грошима і матеріально.

З вересня 2010 року старший син ОСОБА_4 навчався в середній школі с. Терезіне Білоцерківського району з спортивним нахилом.

Він допомагав харчами, купляв необхідні речі, одяг, допомагав грошима на період поїздок на спортивні змагання.

Крім того, з червня 2010 року по жовтень 2011 року молодший син, ОСОБА_5, студент Ржищівського ІПТ, проживав у моєї матері-пенсіонерки ОСОБА_5 Він повністю всі витрати на утримання ніс самостійно. Позивачка ні разу не з'явилась у Ржищеві.

Він оплатив за навчання ОСОБА_5 за II семестр 2010-2011 н.р., в сумі 1190 грн. про що свідчить квитанція від 21.03.2011 р. з листопада 2011 р. син проживав на найманій квартирі. Він теж готівкою розрахувався за житло в сумі 600 грн.

Підтвердження - розписка ОСОБА_6

Старший син ОСОБА_4 з вересня 2011 року навчався в НУФВСУ м. Київ. Він вніс плату за І курс (півроку) 2790 грн. готівкою про, що теж свідчить квитанція. Крім того він допомагав матеріально, спілкувався з дітьми,попри те, що позивачка їх налаштовувала проти нього.

Він міг би всі ці витрати робити в рахунок аліментів, але він щиро хотів допомогти дітям і думав позивачка зрозуміє його затримки з виплатою аліментів.

19 листопада 2011 р. він поламав ногу, тому 2 місяці нога була у гіпсі, а потім 2 місяці він не міг фізично працювати. Про це свідчать записи у медичній картці і знімки. Це також спричинило несвоєчасну оплату аліментів.

Він не буду далі перераховувати коли, скільки і якими сумами я допомагав, що купляв, - хай це буде на сумлінні позивачки.

Просить суд взяти все викладене ним до уваги і не стягувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Допитаний в якості свідка син відповідача, - ОСОБА_7 пояснив суду, що що з червня 2010 року по жовтень 2011 року він був студентом Ржищівського ІПТ, проживав у бабусі, - матері батька, відповідача по справі, - ОСОБА_5 Батько повністю всі витрати на його утримання ніс самостійно, - оплачував навчання, давав кишенькові гроші на проїзд, на придбання продуктів харчування, тощо. Проте він не вважає таку допомогу як сплату аліментів.

Суд, вислухавши позивачку ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні уточнених позовних вимог, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 194 СК України якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися в звязку з розшуком платника аліментів або в звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь час.

Як встановлено судом в судовому засіданні, заборгованості відповідача ОСОБА_8 по сплаті аліментів станом на 23.07.2012 року немає, про що свідчать чеки про оплату і довідка виконавчої служби, крім того оригінали квитанцій про грошові перекази, які приєднані до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що з червня 2010 року по жовтень 2011 року молодший син, - ОСОБА_5, студент Ржищівського ІПТ, проживав у моєї матері-пенсіонерки ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_2 повністю всі витрати на утримання сина ніс самостійно. Позивачка ні разу не з'явилась у Ржищеві.

Він оплатив за навчання старшого сина , - ОСОБА_5 за II семестр 2010-2011 н.р., в сумі 1190 грн. про що свідчить квитанція від 21.03.2011 р. з листопада 2011 р. син проживав на найманій квартирі. Позивач теж готівкою розрахувався за житло в сумі 600 грн.

Підтвердження - розписка ОСОБА_6

Старший син ОСОБА_4 з вересня 2011 року навчався в НУФВСУ м. Київ. Він вніс плату за І курс (півроку) 2790 грн. готівкою про, що теж свідчить квитанція. Крім того він допомагав матеріально.

На думку суду вищевказана допомога значно перевищує заборгованість по аліментах, які бажає стягувати позивачка, - 3681 грн., дана допомога була сплачена відповідачем не як аліменти, а в добровільному порядку, проте все ж таки надавалася, тому суд не вважає таку суму як заборгованість.

Що стосується стягнення неустойки (пені), то в такій позовній вимозі також необхідно відмовити на підставі ст.. 196 СК України.

Згідно ч. 1 ст.. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Проте, як встановлено судом в судовому засіданні, вини відповідача ОСОБА_8 на думку суду в простроченні аліментів немає, так як відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід, який залежить від ведення домашнього господарства та випадкових заробітків, хоча не зважаючи на все викладене заборгованості в відповідача по сплаті аліментів на момент слухання справи немає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, ст..ст. 75, 76, 181 183, 191 СК України, ст..ст. 3, 118, 119, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки за прострочення спалит аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України

Суддя: ОСОБА_9