Справа № 2-251/2012 Провадження № 22-ц/0290/1086/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 48 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Луценка В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю відповідача, апелянта ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

16 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернулася в Могилів-Подільський мі-ськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 1 ). Позов мотивований тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги для належного забезпечення і виховання дитини, хоча працевлаштований, отримує пристойну заробітну плату, фізично здоровий, інших утриманців не має, тому позивачка змушена звернутися з даною вимогою до суду.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2012 року ( а. с. 24 ) позов задоволений в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16 лютого 2012 року. Рішення суду в частині стягнення платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 214,60 гривень, на користь ОСОБА_3 - 500,00 гривень витрат на оплату правової допомоги.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач оскаржує його в апеляційному порядку, просить змінити розмір стягуваних аліментів, зменшивши їх розмір з 1/3 частини до 1/4 частини на місяць ( а. с. 28-36 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального права, не відповідаючим фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, наявні в ній, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції по суті вирішення заявленого спору відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони у справі згідно актового запису від 29 вересня 2004 року № 288 в книзі записів актів громадянського стану про народження відділу РАЦС Могилів-Подільського міського управління юстиції Вінницької області ( а. с. 3 ) є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дівчинка проживає разом з матірю, батьки дитини не мають між собою згоди щодо матеріального утримання до-ньки.

Згідно з ч.1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, врахував вимоги ст. 182 СК України, те, що ОСОБА_2 працевлаштований, має стабільний заробіток на посаді начальника відділу Могилів-Подільської ОДПІ, інших утриманців не має. Суд прийняв до уваги, що дитина, на утримання якої стягуються аліменти, знаходиться на медичному обліку з приводу рецидивуючої форми очної хвороби, за довідкою з будинку школяра є талановитою, потребує розвитку творчих здібностей ( а. с. 2, 13 ).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що позивач визнав позов і в судових дебатах не заперечував щодо його задоволення в повному обсязі.

Апелянт, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, зазначає, що позов не визнавав протягом всього розгляду справи, має поганий стан здоровя, на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка потребує стороннього догляду.

Доводи апелянта не зовсім відповідають дійсним обставинам, що мають місце. Зокрема твердження про невизнання ним позову під час провадження у справі судом першої інстанції спростовується технічним записом судового процесу. Стан здоровя відповідача не перешкоджає йому виконувати трудові обовязки за займаною посадою з отриманням регулярно відповідного заробітку. Витрати на лікування апелянтом також не доводяться, хоча він посилається на аналогічні обставини стосовно доньки. В даному випадку сторони знаходяться в паритетному становищі щодо матеріального утримання власної дитини.

Колегією суддів критично сприймається твердження апелянта щодо утримання ним його матері, яка потребує стороннього догляду і який він же й здійснює. За довідками, наданими позивачкою в додаток до заперечення на апеляційну скаргу ( а. с. 43-49 ), нівелюються пояснення відповідача про його проживання з матірю однією сімєю та за одною адресою, про її дохід, що, нібито, є мізерним і абсолютно недостатнім для забезпечення мінімальних потреб інваліда. Мати відповідача проживає окремо від нього, отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі понад 800,00 гривень, субсидію на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 333,87 гривні та державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства в розмірі понад 800,00 гривень.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта стосовно розміру стягнутих аліментів є безпідставними. Інших утриманців, крім доньки, ОСОБА_2 не має. Його позиція зводиться фактично лише до недостатності коштів через відрахування присуджених аліментів на власне прожиття. Проте, такі доводи апелянта не грунтуються на доведених обєктивних обставинах справи.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням відповідних положень Сімейного кодексу України. Суд першої інстанції не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та обєктивну оцінку поясненням, доводам та доказам сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

03 березня 2012 року суд ухвалив рішення, виходячи виключно з доводів і заперечень сторін, з врахуванням принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, прийняв до уваги остаточну позицію відповідача, що полягала у визнанні ним позову в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України судове рішення належним чином мотивоване, тому підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: