Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-2543/12
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2012 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ковтонюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, скасування розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №617 від 16.05.2012 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2012 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2010 року шлюб між ним і ОСОБА_2 було розірвано. Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з відповідачкою. Зазначає, що останнім часом ОСОБА_2 створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у тому числі відмовляє у наданні дозволу на виїзд за кордон для відпочинку. 16.05.2012 року ОСОБА_3 районною державною адміністрацією було винесено розпорядження №617, яким встановлено дні та години його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: перша, третя субота та неділя місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі за місцем проживання відповідача. Вважає, що зазначене розпорядження не відповідає як його інтересам, так і інтересам сина, оскільки в розпорядженні не зазначено порядку його участі у спілкуванні з дитиною під час канікул та відпочинку за кордоном.

Просив скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №617 від 16.05.2012 року; встановити наступні дні та години участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4: кожні пятницю, суботу, неділю кожного тижня з 18-00 години пятниці до 20-00 години неділі, пять календарних днів під час осінніх, зимових, весняних шкільних канікул: з 10-00 години першого дня та до 20-00 години пятого дня канікул, а також 45 календарних днів під час літніх канікул з 10-00 години 01 червня по 20-00 годину 15 липня кожного року; зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 та не чинити перешкод у виїзді за кордон ОСОБА_4 у супроводі його батька ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач раніше майже не цікавився життям дитини, не приймав участі в його утриманні, лише інколи на декілька годин забирав його до себе. Вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні сина з позивачем, а також надавала нотаріально засвідчені дозволи для виїзду ОСОБА_5 із батьком за кордон на оздоровлення. Спір щодо спілкування та участі у вихованні дитини виник після подання нею до суду позову про стягнення аліментів. ОСОБА_1 неодноразово забирав сина зі школи без її відома, при цьому на телефонні дзвінки не відповідав. У звязку з чим, їй було не відомо ні місце перебування, ні стан здоровя, ні психічний та емоційний стан дитини. Крім того, вказувала, що після зустрічей зі ОСОБА_1 син майже завжди був знервований, неслухняний та вороже налаштований до неї. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації позовні вимоги не визнала. Просила позов вирішити відповідно до вимог чинного законодавства та в інтересах дитини.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи , свідків, вивчивши матеріали справи, відмовляє в позові з наступних підстав.

С судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 28.09.2010 року.

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишився проживати зі своєю матірю.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як визначено ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні (ч. 3 ст. 157 СК України).

На підставі ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

24.04.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, як до органу опіки та піклування, із заявою про встановлення участі у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_1 ОСОБА_5.

Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_3 районній державній адміністрації Київської області.

Комісія, вивчивши представлені їй на розгляд документи, заслухавши думку батьків дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та враховуючи обставини, які мають істотне значення прийняла рішення №18 від 24.04.2012 року, яким вирішила:

- рекомендувати батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійти спільної згоди щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають рівні права і обовязки, незалежно від того, що вони не перебувають у шлюбі, тобто батько ОСОБА_1 має право щоденно приймати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- рекомендувати органу опіки та піклування встановити дні та години участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 два рази на місяць у вихідні дні: перша, третя субота та неділя місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі за місцем проживання батька;

- ОСОБА_2 не має права перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини;

- у разі якщо батьки не дійдуть спільної згоди щодо участі у вихованні сина, зокрема якщо один з батьків буде ухилятися від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Комісії з питань захисту прав дитини при ОСОБА_3 районній державній адміністрації Київської області № 18 від 24.04.2012, було винесено розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області № 617 від 16.05.2012 року, яким встановлено дні та години участі відповідача у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: два рази на місяць у вихідні дні: перша, третя субота та неділя місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, за місцем проживання батька.

Як пояснив у судовому засіданні представник ОСОБА_3 районної державної адміністрації, при розгляді заяви позивача рішення № 18 від 24.04.2012 було прийнято виключно в рамках діючого законодавства. Комісія з питань захисту прав дитини при ОСОБА_3 районній державній адміністрації Київської області діяла відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866. Крім того, на засіданні Комісії було проведено бесіду з батьками, вивчено житлово-побутові умови проживання дитини, батька, враховано ставлення батьків до виконання батьківських обовязків.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №617 від 16.05.2012 року, яке прийняте в межах повноважень, наданих органу опіки та піклування, з урахуванням інтересів дитини.

Що стосується вимоги щодо зобовязання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 та не чинити перешкод у виїзді за кордон сина у супроводі його батька ОСОБА_1, то позивачем на підтвердження своїх вимог не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 поясним, що у них із сином склались дружні стосунки. Бачаться вони часто, разом їздять відпочивати. До цього часу ОСОБА_2 не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною, надавала нотаріально посвідчені дозволи для виїзду за кордон на відпочинок. Однак, він боїться, що у звязку із погіршенням стосунків із ОСОБА_2 остання може чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а часу, встановленого розпорядженням №617 від 16.05.2012 року для побачення з дитиною йому дуже мало.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6О, ОСОБА_7, пояснили, що знайомі з обома сторонами у справі, ОСОБА_1 часто буває у них в гостях разом з дитиною. Випадки, коли відповідачка ОСОБА_2 чинила перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною їм не відомі.

Також свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що відповідачка ніколи не чинила перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 із сином. Однак, були такі випадки, коли позивач сам забирав дитину зі школи та не повідомляв про місце перебування сина.

ОСОБА_11 у якості свідка в судовому засіданні вказав, що він є цивільним чоловіком ОСОБА_2. Суду пояснив, що ОСОБА_2 ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька із сином. Натомість, після зустрічей з батьком ОСОБА_5 приїжджає знервований, вороже налаштований проти нього та ОСОБА_2, декілька разів ОСОБА_5 після зустрічей з батьком повертався травмований.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_4 А доводи позивача про те, що в майбутньому ОСОБА_2 може чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ґрунтуються лише на його припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №617 від 16.05.2012 року прийняте на підставі чинного законодавства, в межах повноважень, наданих органу опіки та піклування, з урахуванням інтересів дитини; позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову. Таким чином, позивач та її представник його не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин, на які посилалися відповідачка та її представник в обґрунтування своїх заперечень що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та представнику його її права та обов»язки. Суд вважає, що у діях відповідачки відсутні протиправність дій , та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141,153, 157, 158 СК України ст. ст. 10, 57, 60, 130, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, скасування розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації №617 від 16.05.2012 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя