Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-283/2012 Головуючий у 1 інстанції: Надворна О.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів : Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ВГІРФО Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особі ВГІРФО Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок № 73, який розташований по вул. Островського в м. Вільнянську Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані та проживають вона, її чоловік ОСОБА_5, донька ОСОБА_4 та онука ОСОБА_6

Донька ОСОБА_4 була вселена і зареєстрована у будинку з її згоди. Однак починаючи з 2009 року відповідачка систематично вчиняє вдома скандали та бійки, псує меблі. Крім того, вона з чоловіком ОСОБА_5 вимушені постійно ховати від ОСОБА_4 продукти харчування та предмети побуту. З приводу неправильної поведінки доньки вона неодноразово зверталась зі скаргами до міліції.

Посилаючись на те, що така поведінка ОСОБА_4 робить неможливим спільне проживання з нею в одному приміщенні, позивачка просила усунути їй як власнику перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачки та зняття її з реєстраційного обліку у будинку № 73, розташованого по вул. Островського у м. Вільнянську.

Ухвалою судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 травня 2011 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ( а. с. 23 ).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення ОСОБА_3І, ОСОБА_5, заперечення ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для зняття відповідачки з реєстраційного обліку за місцем проживання та виселення її з будинку без надання іншого житлового приміщення, передбачені статтями 116,157 ЖК України, відсутні.

Такі висновки узгоджуються з фактичними обставинами справи, є законними і обґрунтованими.

Згідно з положеннями статей 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, статті 150 ЖК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (ч. 1 ст. 405 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок № 73, розташований по вул. Островського у м. Вільнянську Запорізької області. У будинку крім позивачки зареєстровані та проживають її чоловік ОСОБА_5, донька ОСОБА_4, онука ОСОБА_6 ( а. с. 4-8,15-16,39-42 ).

Відповідачка вселилася у будинок у встановленому законом порядку, з дозволу власника будинку ОСОБА_3 як член її сімї. Іншого житла не має.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В подальшому між сторонами склалися неприязні стосунки, які призводять до конфліктів та сварок. Впродовж 2009-2011 років як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 періодично зверталися до Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області з заявами, в яких звинувачували одна одну у неправильній поведінці. З учасниками конфлікту проводилися бесіди та всім виносились попередження про недопустимість антигромадської поведінки ( а. с. 9-13,22-31,41-44 ).

Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підстави виселення членів сімї (колишніх членів сімї) власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, за змістом зазначеної норми закону, виселення без надання іншого жилого приміщення можливо лише при наявності трьох умов, а саме: протиправної винної поведінки певної особи, яка своїми діями створює неможливість спільного проживання з нею в однієї квартирі, будинку; систематичний характер таких дій й коли заходи попередження або громадського впливу виявилися безрезультатними і винна особа продовжує вести себе неправильно.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Судом надано належної правової оцінки, з урахуванням вимог статті 116 ЖК України, наявним в матеріалах справи документам, у тому числі постановам по заявам ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відмову у порушенні кримінальної справи, і висновок щодо відсутності доказів систематичного винного порушення відповідачкою правил співжиття після винесення попередження про недопустимість антигромадської поведінки є законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повно зясував обставини справи, дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: