Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Лопатюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними нарахувань грошових коштів, збільшення відсоткової ставки по кредиту,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року позивач пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що 11.04.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № K2S4GA (далі - Кредитний договір), відповідно до якого він надав останній грошові кошти в сумі 795600 грн. 00 коп., а остання зобов'язувалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

На забезпечення виконання Кредитного договору був укладений Договір поруки між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, відповідно до умов якого останній поручився перед позивачем за виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідачем ОСОБА_1

Також на забезпечення виконання Кредитного договору був укладений Договір іпотеки від 11.04.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,1350 га, кадастровий № :01:010:0023, з невід'ємними приналежностями, що знаходяться на ній, яка розташована за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує свої зобов'язання, позивач просив стягнути солідарно суму заборгованості та судові витрати з відповідачів на свою користь, звернувши стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1350 га, кадастровий № :01:010:0023, з невід»ємними приналежностями, що знаходяться на ній, яка розташована за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідачі звернулися з зустрічним позовом до позивача, в якому просили визнати неправомірними нарахування і стягнення винагороди за резервування коштів у розмірі 0,96% річних, збільшення процентної ставки з 0,1656 річних до 0,1752 річних, зобов'язавши позивача провести перерахунок відсотків за користування кредитними коштами, виходячи із ставки 0,1656 річних, також визнати таким, що не відповідає умовам договору споживчого кредиту, рішення позивача про дострокове припинення дії цього договору та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Визнано неправомірним збільшення процентної ставки за Кредитним договором від 11.04.2008 року з 16,56 річних на 17,64 річних.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1В, ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, у задоволені вимог за зустрічним позовом відмовити в повному обсязі.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а тому, оскільки ОСОБА_1 підписала Кредитний договір, то вона має його виконувати саме на тих умовах, які встановлені договором. Крім того, апелянт вважає, що для пред»явлення зустрічного позову спливла позовна давність, оскільки відсотки за договором були підвищені з 16.10.2008 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11 квітня 2008 року було укладено Кредитний договір № K2S4GA.

За умовами Кредитного договору позивач зобов»язувався надати відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у розмірі 795600,00 грн., з яких 660580,00 грн. на споживчі потреби, а 135020,00 грн. на сплату страхових платежів.

В свою чергу відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Проте відповідачу ОСОБА_1 фактично було надано кошти в сумі 660 000,0 грн., що вбачається з заяви на видачу готівки № 1 від 11.04.2008 року. Інша частина коштів в розмірі 135 020,00 грн. залишилась в користуванні позивача як резерв для страхування ризиків неповернення суми кредиту та заставної нерухомості.

Більше того, відповідачем ОСОБА_1 самостійно було укладено договори страхування заставного майна № K2S4GA та особистого страхування K2S4LK від 11.04.2008 року та оплачено їх із власних коштів.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 за реєстровим № 1363, відповідно до якого в забезпечення виконання Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,1350 га, кадастровий № :01:010:0023, з невід»ємними приналежностями, що знаходяться на ній, яка розташована за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область.

Крім того, на забезпечення виконання Кредитного договору було укладено Договір поруки від 11.04.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6, відповідно до умов якого останній поручився перед позивачем за виконання зобов'язань за Кредитним договором відповідачем ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що погашення кредиту мало відбуватися відповідно до графіка погашення заборгованості (Додаток №2 до Кредитного договору) . Однак позивачем не було надано суду цей графік, внаслідок чого суд не зміг перевірити порушення ОСОБА_1 умов Кредитного договору в частині періодичності повернення кредиту та правильності нарахування відсотків та пені. Розрахунок заборгованості, який був наданий позивачем суду не був підписаний уповноваженою особою Банку, а тому суд не визнав його належним і допустимим доказом.

Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Підстав для того, щоб вважати кошти в розмірі 135020,0 грн., які залишилась в користуванні позивача як резерв для страхування ризиків неповернення суми кредиту та заставної нерухомості, послугою в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», на думку суду першої інстанції не має.

Як наслідок, умова вищевказаного Кредитного договору від 11.04.2008 року про нарахування винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, в результаті чого відсоткова ставка зросла до 17,64 % річних, є нікчемною.

Таким чином,суд визнав, що вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання неправомірним збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки з 0,1656 річних до 0,1764 річних, яка включає вимогу про визнання неправомірним нарахування і стягнення винагороди за резервування коштів у розмірі 0,96 % річних, і зобов»язання провести перерахунок відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з ставки 0,1656 річних підлягає до задоволення .

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи із наведених вимог законодавства позивач мав довести, що відповідач ОСОБА_1В не виконала взяті на себе за Кредитним договором зобов»язання, а саме сплачувала кредит не вчасно або не в повному обсязі.

На підтвердження свого позову позивач надав суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по поверненню кредиту станом на 18.05.2011 року (а.с. 37-40). В розрахунку зазначена річна відсоткова ставка, яка збільшилась з 16,56% до 17,64 відсотків, а також заборгованість по сплаті кредиту, відсотків та нарахована пеня. Однак даний розрахунок не підписаний уповноваженою особою Банку, представник позивача у судовому засіданні в апеляційній інстанції не зміг дати будь-які пояснення з приводу цього розрахунку, не зміг пояснити за рахунок чого збільшилась відсоткова ставка, як нараховувались відсотки та пеня та інше, а тому судова колегія погоджується із висновком суду в тій частині, що вказаний розрахунок необхідно оцінювати критично, оскільки він не доводить позовні вимоги.

Відповідно до п.3.2 Постанови Національного банку України N 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 8.1.кредитного договору погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 2). (а.с.13)

Як вбачається із матеріалів справи, такий Графік погашення кредиту позивачем не розроблений і суду не наданий, внаслідок чого суд був позбавлений можливості перевірити доводи позивача щодо порушення відповідачем ОСОБА_1 цього графіку.

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду в тій частині, що позивач не довів свої позовні вимоги, оскільки не надав суду належних і допустимих доказів невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при частковому задоволенні зустрічного позову, судова колегія з ними також не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається річна відсоткова ставка.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору Банк зобов»язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу банку на строк з 11 квітня 2008 року по 10 квітня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії (далі- Кредит) у розмірі 795600 грн. на наступні цілі: у розмірі 660580,00 грн. на споживчі потреби, а також у розмірі 135000,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,38% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96 річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного Договору.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку.

Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку коти (щомісячний платіж) у сумі 10074,85 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам.

Щомісяця в Період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.п. 3.1.,3.3., винагороди розрахованої відповідно до п.п.1.1., 3.6 цього Договору.

Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 2)

В свою чергу п.п.1.1.. 3.6., 3.1., 3.3. кредитного договору відсилають знову ж таки до пункту 8.1., таким чином нічого не роз»ясняючи Позичальнику.

Тобто в Кредитному договорі річна відсоткова ставка не зазначена, а зазначена лише місячна відсоткова ставка. Разом з тим, відсотки за резервування коштів для сплати страхових платежів зазначені як річні. Виходячи із наведеного, Позичальник шляхом здійснення певних арифметичних дій мав порахувати яка річна має бути відсоткова ставка за Кредитним договором, що не узгоджується ні із вимогами законодавства про захист прав споживачів ні із постановами Національного Банку України.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, з 11.04.08 по 10.10.08 ОСОБА_1 сплачувала кредит з річною відсотковою ставкою 16,56%, а починаючи з 16.10.08. їй нараховувались відсотки виходячи із 17,64 % річних. При цьому у судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити за рахунок чого змінилась річна відсоткова ставка і не надав суду доказів того, що ця зміна відповідає умовам Кредитного договору і була доведена до відома Позичальника.

Ті доводи апелянта, що ОСОБА_1 була обізнана із збільшеним розміром відсоткової ставки до 17,64%, оскільки сплачувала її, а тому 16.10.2011 року спливла позовна давність є голослівними, оскільки будь-яких доказів того, що до отримання нею листа-повідомлення від голови правління Банку ОСОБА_7, датованого 31.12.2008 року, який вона отримала 05.03.2009 року їй повідомлявся розмір відсоткової ставки, позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що розмір відсоткової ставки за кредитним договором з 16,56% на рік був неправомірно збільшений Банком до 17,52%.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді