Дата документу 27.09.2012
справа № 815/4041/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2012 року. м.Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Хричовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказують, що 15.11.2011 р. о 20 год. 00 хв. в м. Мелітополі на перехресті вул. Дзержинського та вул. Воїнів Інтернаціоналістів, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Дзержинського у м. Мелітополі у східному напряму для здійснення повороту наліво на перехресті вул. Воїнів Інтернаціоналістів виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався по вул. Дзержинського в західному напрямі під керуванням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідно призвело до пошкодження транспортного засобу, що належить ОСОБА_2 Георгієвичу, який виступає позивачем 2 по справі.

Вказують, що ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) знаходився у стані алкогольного спяніння, про що свідчать явні ознаки та відповідний запах алкоголю, що є порушенням ст.130 КУпАП України. Також у ОСОБА_3 були відсутні документи на право керування автотранспортним засобом, що є порушенням ст.126 КУпАП України.

До місця ДТП прибув наряд Державної автомобільної інспекції та інспектор ДАІ склав відносно ОСОБА_3 адміністративний матеріал. Після чого ОСОБА_1 пройшов медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного спяніння у Мелітопольському наркологічному диспансеру, відповідно до висновку якого позивач знаходився у тверезому стані. ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння у Мелітопольському наркологічному диспансеру.

09 грудня 2011р. постановою Мелітопольського міськрайонного суду у справі № 3-6887/2011р. встановлено вину ОСОБА_3 у скоєнні ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 124-4 КупАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік

Внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3, автомобіль НОМЕР_2 ОСОБА_2 отримав такі механічні пошкодження: переднє крило, облицювання радіатора, передній бризговик з лонжероном, капот, вітрове скло, передній бампер в зборі, фара, решітка радіатору, радіатор, передня поперечина, важіль верхній лівий, важіль нижній лівий, рульове колесо, тяга ліва.

Відповідно до висновку спеціаліста № 346/д автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_2 після ДТП від 26.11.2011р., проведено експертне дослідження вартості завданого позивачеві матеріального збитку, який дорівнює 9 740,00 грн. Вартість експертних послуг склала 400 грн.

Протиправна поведінка ОСОБА_3 призвела до зухвалого порушення правил дорожнього руху, яке вилилося у зіткненні та пошкодженні авто, також ОСОБА_3 не відшкодував витрати на ремонт.

Від удару ОСОБА_1 отримав ушкодження здоровя середньої тяжкості та знаходився на лікуванні у хірургічному відділені № 3 КУ "Мелітопольської міської лікарні №1 з 24.11.2011 по 12.12.2011р., що підтверджується епікризом № 11056.

Також на нервовому ґрунті він вимушений регулярно відвідувати лікарів. У звязку з подією 15.11.2011, яка сталася в результаті ДТП ОСОБА_1 витратив на лікування та відновлення здоровя 1 223, 25 грн.

Також в результаті протиправної поведінки ОСОБА_3 ОСОБА_5 було спричинено психологічну шкоду у вигляді значного психічного впливу обставин, пов'язаних із пошкодженням автомобіля. Він втратив надію та спокій, не може використовувати автомобіль за призначенням, який відновленню не підлягає. Через неможливість використовувати власний автомобіль протягом тривалого часу, нормальний спосіб життя Позивача 1 та його сімї було значно погіршено.

ОСОБА_1 одружений та має 2-х неповнолітніх дітей, у звязку з цим, його автомобіль постійно використовується для забезпечення потреб його сімї: транспортування дітей до та зі школи, гуртків, спортивних секцій, репетиторів, відвідування лікарні, закупівлі продуктів харчування тощо.

Відсутність транспортного засобу повністю зруйнувало звичний життєвий режим всіх членів сімї та призвело до непередбачених хвилювань у звязку з неможливістю забезпечити звичні життєві потреби. Використання міського транспорту значно збільшило час в дорозі. Неповнолітнім дітям та їх батькам довелось значно раніше прокидатись для того, щоб встигнути потрапити на навчання; скоротити відвідування спортивних секцій та гуртків.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Крім того, зазначають, що власником транспортного засобу «ВАЗ» 21150 д/н НОМЕР_3, яким 15.11.2011 р. керував ОСОБА_3 є ОСОБА_6, якою було передано автомобіль ВАЗ 2150 д/нАР9773АЕ ОСОБА_3, у якого були відсутні документи на право керування транспортним засобом, а саме: посвідчення водія на право керування та реєстраційний документ на транспортний засіб, що є порушенням Правил дорожнього руху України. Таким чином, вважають, що і матеріальна, і моральна шкода позивачам завдана спільними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які й повинні відшкодувати таку шкоду солідарно.

Просять стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 9740 грн.,на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на лікування в розмірі 1223,25 грн., витрати, понесені з оплати послуг з автотоварознавчого дослідження в розмірі 400 грн., моральну шкоду, завдану у зв»язку з пошкодженням його майна в розмірі 5000 грн., судові витрати в розмірі 214,60 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_2- ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що знаходження ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП в стані алкогольного спяніння документально не підтверджено, але позивач відчував від нього запах алкоголю. Пояснив, що 15.11.2011 року у зв»язку з тим, що він відчував біль у нозі, він звернувся до КУ «Мелітопольська міська лікарня № 1», де йому було запропоновано госпіталізацію, від якої він відмовився. В результаті ОСОБА_5 рану обробили та забинтували. Приблизно 22-24 листопада 2011 року він відчув погіршення стану в області рани та звернувся знов до лікарні, де знаходився на лікуванні у хірургічному відділені № 3 КУ "Мелітопольської міської лікарні №1 з 24.11.2011 по 12.12.2011р. з діагнозом «інфікована рана правового колінного суглоба. Гемартроз правового колінного суглоба». Також зазначив, що відмовився від проходження судово-медичної експертизи на предмет встановлення тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачка ОСОБА_4В.(ухвала суду від 16 травня 2012 року про заміну найменування з ОСОБА_3 на Мозгіну) та її представник ОСОБА_8 заперечували проти заявлених позовних вимог у повному обсязі. ОСОБА_8 зазначила, що позовні вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки підстави для цивільної відповідальності ОСОБА_4 перед позивачами лише через те, що вона є власником автомобіля відсутні. ОСОБА_3 має право керувати зазначеним автомобілем, про що свідчить відмітка в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 28 лютого 2006 року. Що стосується посилання позивачів на факт передачі нею автомобіля ОСОБА_3, який не мав право керування автотранспортними засобами, то зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, а саме- згідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2011 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП і позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Також жодним доказом не підтверджено перебування ОСОБА_3 під час ДТП у стані алкогольного сп»яніння. Крім того, зазначила, що не вбачається причинний зв»язок між отриманням в результаті ДТП ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а саме- забію правового колінного суглоба, як вказано у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.11.2011 року, і зверненням ним до лікарні за лікуванням рани колінного суглоба по проходженні тривалого часу- 9 днів. Вказала, що не підтверджено необхідність придбання більшості лікарських препаратів, оскільки не надано докази таких лікарських призначень. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з постанови за № 4812 від 19.11.2011 року, винесеної старшим інспектором ОДАЇ Мелітопольського МВ ГУМВС майором міліції ОСОБА_9, 15.11.2011 р. о 20 год. 00 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Дзержинського у м. Мелітополі у східному напряму для здійснення повороту наліво на перехресті вул. Воїнів Інтернаціоналістів виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався по вул. Дзержинського в західному напрямі під керуванням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 з місця події втік. Автомобілі отримали механічні пошкодження.

У 22.00 год. до приймального відділення Мелітопольської МЛ № 1 звернувся ОСОБА_1 з діагнозом СГМ, забій правового колінного суглоба, від госпіталізації відмовився. Приймаючи до уваги, що в результаті ДТП гр. ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановити неможливо (ОСОБА_1. відмовився від прохоження судово-медичної ексепртизи), то в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад злочину, передбачений ст. 286 КК України (а.с.15).

Згідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2011 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КупАП і позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с.14).

Згідно довідки ОДАЇ Мелітопольського МВ ГУМВС, автомобіль НОМЕР_2 отримав такі механічні пошкодження: повна деформація передньої частини кузова, даху, розбито лобове скло, деформація моторного відсіку, торпедо пердніх дверцят, рулевої поломки (а.с.17).

Згідно довіреності від 21.12.2010 року власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_2, який видав довіреність ОСОБА_5 керувати та розпоряджатися даним автомобілем на десять років (а.с.11). Дані обставини також не заперечуються сторонами.

Відповідно до висновку спеціаліста № 346/д автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_2 після ДТП від 26.11.2011р., проведено експертне дослідження вартості матеріального збитку, який дорівнює 9 740,00 грн. Вартість експертних послуг склала 400 грн. (а.с. 19-34; 108-119). Проведення вказаного дослідження, розмір збитку, вартості самого дослідження підтверджено також у судовому засіданні експертом-товаровєдом ОСОБА_10, якого було залучено до участі у справі в якості спеціаліста за ухвалою суду.

Згідно епікризу, виданого лікарем ОСОБА_11, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у хірургічному відділені № 3 КУ "Мелітопольської міської лікарні №1 з 24.11.2011 по 12.12.2011р. з діагнозом «інфікована рана правового колінного суглоба. Гемартроз правового колінного суглоба». 29.11.2011 року-травматолог: діагноз-забій, гемартроз правового колінного суглоба, інфікована рана в області правового колінного суглоба. Рекомендоване відповідне лікування (а.с.36).

Згідно довідки ДАІ від 25.01.2012 року, власником автомобіля НОМЕР_1, є ОСОБА_6 (а.с. 41).

ОСОБА_3 має право керувати зазначеним автомобілем, про що свідчить відмітка в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 28 лютого 2006 року (а.с.92).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки підстави для цивільної відповідальності ОСОБА_4 перед позивачами лише через те, що вона є власником автомобіля відсутні. Що стосується посилання позивачів на факт передачі нею автомобіля ОСОБА_3, який не мав право керування автотранспортними засобами, то зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, а саме- згідно постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2011 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КупАП і позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, що підтверджує те, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_3 мав право керувати транспортними засобами. Також жодним доказом не підтверджено перебування ОСОБА_3 під час ДТП у стані алкогольного сп»яніння, факту передання ОСОБА_4 керування ОСОБА_3, який би знаходився у стані алкогольного сп»яніння. Натомість, матеріалами справи, а саме, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 28 лютого 2006 року підтверджується, те, що ОСОБА_3 керував зазначеним автомобілем на певній правовій підставі.

Показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаних у судовому засіданні, зводяться до опису обставин одразу після ДТП, зокрема перебування позивача ОСОБА_5 у шоковому стані, перебування відповідача ОСОБА_3 в стані алкогольного сп»яніння, який вони оцінили на власний розсуд, але з урахуванням норм ч. 2 ст. 59 ЦПК України судом прийматися не можуть.

Натомість, з урахуванням норм ст. 1187 ЦК України, приймаючи до уваги роз»яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, суд дійшов висновку, що між протиправними діями відповідача ОСОБА_3 та спричиненням матеріальної шкоди позивачу-власнику автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2Г вбачається причинний зв'язок, а тому відповідач повинен відшкодувати розмір шкоди, який визначений за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження згідно висновку спеціаліста № 346/д автотоварознавчого дослідження в розмірі 9740,00 грн.

Оскільки позивачем ОСОБА_5 понесені витрати на проведення вищезазначеного автотоварознавчого дослідження в сумі 400 грн., ця сума включається до суми збитку, а тому підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3

Також матеріалами справи підтверджено наявність причинного зв»язку між протиправними діями відповідача ОСОБА_3 та спричиненням збитків у вигляді витрат на лікування позивачу ОСОБА_5 Однак, вирішуючи питання про стягнення даної матеріальної шкоди, суд вважає, що надані позивачем на підтвердження завданої матеріальної шкоди фіскальні чеки не в повному обсязі узгоджуються з дослідженим епікризом № 11056, в якому перелічені лікарські засоби, які були використані при лікуванні ОСОБА_1 Так, необхідність придбання антисептичних, протигрибкових, анальгетичних препаратів та антибіотиків підтверджена даним епікризом, в той час як необхідність купівлі спазмолітиків, плазмозамінників, серцевосудинних препаратів, мінеральної води та дезактину, вказаних у фіскальних чеках не підтверджена жодним доказом.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги норми ст. ст. 10-11 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути на користь ОСОБА_1 суму у 1150 грн. 15 коп., в якості відшкодування витрат на лікування, що документально підтверджені.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки ОСОБА_8 стосовно відсутності причинного зв»язку між отриманням тілесних ушкоджень, а саме- забієм правового колінного суглоба, як вказано у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.11.2011 року, отриманим ОСОБА_5 в результаті ДТП і зверненням його до лікарні за лікуванням рани колінного суглоба по проходженні тривалого часу- 9 днів, за який позивач, на думку представника, міг отримати тілесні ушкодження зовсм за інших обставин з огляду на наступне. Стороною відповідачів не зазначено жодного доказу того, що позивач ОСОБА_1 за період з моменту скоєння ДТП 15.11.2011 року до моменту повторного звернення до лікарні 24.11.2011 року отримав будь-які тілесні ушкодження не у зв»язку з ДТП , яке відбулося 15.11.2011 року. У постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.11.2011 року вказано, що 15.11.2011 року о 22.00 год. ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольської МЛ № 1 з діагнозом: СГМ, забій правового колінного суглоба. У епікризі, виданого лікарем ОСОБА_11, зазначено: «ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з діагнозом «інфікована рана правового колінного суглоба. Гемартроз правового колінного суглоба». Анамнез: зі слів хворого- 15.11.2011 р. ДТП...29.11.2011 року-травматолог: діагноз-забій, гемартроз правового колінного суглоба, інфікована рана в області правового колінного суглоба». Згідно вільної енциклопедії- вікіпедії, «гемартро?з крововилив в порожнечу суглоба. Виникає при забіях, частіше при внутрішньосуглобних пошкодженнях. Найчастіша локалізація-колінний суглоб». На підставі вищевикладеного, у суду не виникає сумнівів щодо наявності причинного зв»язку між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 в результаті ДТП і зверненням ним до лікарні за лікуванням рани колінного суглоба.

Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

ОСОБА_1 в позові зазначає характер завданої йому моральної шкоди саме у зв»язку з пошкодженням його майна-автомобіля, в неможливості використовувати автомобіль для повноцінного забезпечення потреб його сімї.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, пошкоджений автомобіль, яким керував ОСОБА_1 на момент ДТП, знаходиться у власності ОСОБА_2 Отже, для відшкодування моральної шкоди в даному випадку відсутня така обов»язкова ознака, як належність пошкодженого автомобіля ОСОБА_5 Позивачем ОСОБА_2 подібна позовна вимога не заявлялася. Крім того, позивачем ОСОБА_5 не надано жодного доказу постійного використання автомобіля для забезпечення потреб його сімї: транспортування дітей до та з школи, гуртків, спортивних секцій, репетиторів, відвідування лікарні, закупівлі продуктів харчування, про що вказано у позові.

У зв»язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди недоведеними і такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_3В, на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, що складають судовий збір в розмірі 214 грн. 60 к.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 15, 18, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 9740 (девять тисяч сімсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, витрати, понесені на лікування в розмірі 1150 (одна тисяча сто пятдесят) гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, витрати, понесені з оплати послуг з автотоварознавчого дослідження в розмірі 400 (чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3, судові витрати в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.В.Ковальова