Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2012 року м.Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Вакарук В.М., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 05 березня 2012 року з участю: позивачки ОСОБА_1; відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а :

В січні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином щодо неї. Позивачка посилалась на те, що 28 серпня 2008 року близько 23год. 30хв. на подвір'ї будинку №73 по вул. Незалежності в с.Майдан Тисменицького району відповідач умисно, на грунті неприязних відносин побив її, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вказувала, що відносно ОСОБА_2 постановою начальника СВ Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 12 січня 2009 року за нанесення їй тілесних ушкоджень було порушено кримінальну справу. Однак,

постановою Тисменицького районного суду від 14 грудня 2010 року ОСОБА_2, який обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 п "в" Закону України "Про амністію" від 26.12.2008року. Оскільки в результаті скоєного відповідачем злочину спричинено матеріальну та моральну шкоду, то ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 в її користь 3852 грн. 76 коп., тобто суму її витрат на лікування (3002 грн. 76 коп.) і компенсацію за пошкоджений мобільний телефон (875 грн.) та 100 тисяч грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тисменицького районного суду від 05 березня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2877грн. 76коп. понесених нею витрат на лікування, 4000 грн. моральної шкоди, 128грн. 50коп. судових витрат, а всього 7006 (сім тисяч шість) грн. 26коп. В решті вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність вини відповідача у спричиненні позивачу матеріальної та моральної шкоди, поклавши в основу своїх висновків відповідно до ст.61 ЦПК України факти, які встановлені постановою про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 Вимогу позивачки щодо відшкодування вартості пошкодженого мобільного телефону суд першої інстанції вважав недоведеною обєктивними та належними доказами.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд неповно з`ясував дійсні обставини справи та не дав належної оцінки всім доказам , внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про недоведеність факту пошкодження відповідачем її мобільного телефону. Вказує, що суд не взяв до уваги покази свідків по кримінальній справі, які підтвердили факт пошкодження відповідачем її телефону. Крім того, на її думку, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд в порушення вимог ст.23 ЦК України не врахував характер правопорушення: того, що шкода їй заподіяна злочином, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. У звязку із наведеним ОСОБА_1 просила рішення суду в оскарженій частині скасувати та постановити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2

матеріальної шкоди в сумі 850 грн. в якості компенсації за мобільний телефон та 10 000 грн. моральної шкоди.

3

ОСОБА_2 С З. в апеляційній скарзі зазначив, що суд, постановляючи рішення по суті пред'явленого ОСОБА_1 позову, належним чином не з'ясував ступінь його вини та вини самої позивачки, оскільки вважає, що отримані позивачкою ушкодження, є прямим наслідком її неправильних дій. Крім того, скаржник зазначав, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт придбання медикаментів більш, ніж на 3 тисячі грн. У звязку із наведеним апелянт просив рішення суду в даній справі скасувати, а провадження в справі закрити.

ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду свою апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримала, доводи апеляційної скарги відповідача заперечила.

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу теж підтримав, доводи ж апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав. Пояснив, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 він в серпні 2008 року не наносив, а на закриття кримінальної справи, порушеної щодо нього, погодився виходячи з інтересів його неповнолітніх дітей. Також зазначив, що позивачкою не було надано належних доказів придбання ліків на суму, яка з нього стягнута судом, та доказів пошкодження мобільного телефону. Зазначив, що у 2008 році його бувша дружина ОСОБА_1 користувалась не предявленим суду телефоном марки "Самсунг", а іншим мобільним телефоном, вартість якого становила не 850 грн., а 450 грн. Позицію ОСОБА_2 підтримали і просили врахувати його представники.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представників відповідача, пояснення свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Матеріалами кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за частиною 1 ст.122 КК України, яка витребувана і досліджена апеляційним судом при розгляді даної цивільної справи, доведено, що 28 серпня 2008 року ОСОБА_2 умисно спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Даний факт крім пояснень потерпілої, підтверджено протоколами допитів свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; протоколами очних ставок, протоколом огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз та іншими письмовими доказами, які містяться в томі №1 згаданої кримінальної справи. Тому посилання ОСОБА_2 на недоведеність його вини у спричиненні тілесних ушкоджень позивачці, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу. Посилання ОСОБА_2 та його представників на те, що вимоги позивачки про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки в дійсності вона не лікувалась у медичному закладі в серпні 2008 року з приводу тілесних ушкоджень,

4

спростовуються матеріалами даної цивільної справи та кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 Зокрема, копіями медичної картки хворої та листками призначень їй для лікування медичних препаратів та процедур (том 3 а.с.104-118; 121,180-181;191-212 кримінальної справи) підтверджено перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих тілесних ушкоджень. Медичні препарати, призначені їй для лікування, відповідають переліку, зазначеному в чеках та рахунках аптек, доданих до матеріалів цивільної та кримінальної справи. Тому твердження апелянта про те, що понесені витрати на лікування позивачкою належними доказами не доведені, є безпідставними. Надані ОСОБА_1 документи про вартість здійснених нею витрат на ліки та на реставрацію пошкодженого зуба відповідачем ніякими документальними доказами не спростовані.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн., суд першої інстанції в повній мірі врахував глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала тілесні ушкодження, та інші обставини, які мають істотне значення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для збільшення розміру відшкодування заподіяних позивачці моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Кожна сторона, згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі.

На думку колегії суддів, при визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди судом першої інстанції з відповідача правильно стягнуто 2877грн. 76коп., витрачених позивачкою на придбання ліків та на реставрацію пошкодженого зуба. Висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача компенсації за пошкодження мобільного телефону ОСОБА_1 колегія суддів вважає обгрунтованим, оскільки, по-перше, в матеріалах кримінальної справи не міститься протоколу огляду слідчим мобільного телефону

потерпілої, по-друге, позивачкою не надано суду письмові докази про належність їй предявленого апеляційному суду мобільного телефону та розміру збитків, спричинених пошкодженням телефону. За таких обставин, одних тільки пояснень свідків про обставини

5

пошкодження телефону, належного ОСОБА_1, недостатньо для стягнення з ОСОБА_2 вказаної позивачем суми коштів для відшкодування збитків, заподіяних внаслідок пошкодження мобільного телефону.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції по даній справі є законним і обгрунтованим. Доводи апелянтів висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 05 березня 2012 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А.Девляшевський

Судді: В.М.Вакарук

ОСОБА_11