Справа №2-294 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Білецького О.М., Рибалки В.Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Охтирської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Охтирської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області, Державної казначейської служби України, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів з урахуванням інфляційних збитків, та 3-х відсотків річних, відшкодування матеріальної та моральної шкоди:

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 37035 грн., 3-х відсотків річних в розмірі 12343,30 грн. інфляції в розмірі 40516,47 грн., а всього 89894, 47 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_2 8000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 3912,65 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю

У апеляційній скарзі представник Охтирської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області не погоджується з рішенням у звязку з тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального права, просить скасувати рішення в частині стягнення 8000грн. матеріальних збитків, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в цій частині . Апелянт вважає , що витрати , які понесла позивачка при оформленні нотаріально посвідчених договорів, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Крім того , не встановлено провини посадової особи ДПІ при укладенні договорів купівлі - продажу ОСОБА_2 у ОСОБА_3 , договору про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями та договору дарування. При укладенні цих договорів, які були визнанні судом недійсними , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не набули права власності на вказане майно, тому не мали права розпоряджатися цим майном, не набули законного права відчужувати це майно.

Заслухавши пояснення представника апелянта, представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 13 .11. 2002 року Українською універсальною біржею зареєстровано договір купівлі - продажу ПН -8 між Охтирською ОДПІ в особі начальника ОСОБА_6, яка діє від імені ВАТ «Охтирська швейна фабрика « та ОСОБА_3 про купівлю другого поверху приміщення адміністративної будівлі за адресою м. Охтирка, вул. Жовтнева 4 , Сумська область.

Згідно договору купівлі-продажу (а. с. 58) від 22.11.202 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали у ОСОБА_3 в рівних частинах нежитлове приміщення другого поверху приміщення адміністративної будівлі, загальною площею 523,30 кв.м., за адресою м. Охтирка, вул. Жовтнева 4.

12 листопада 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір конкретного користування вказаного приміщення (а. с. 71).

12 листопада 2009 року ОСОБА_2 згідно договору дарування подарувала ОСОБА_5 свою1/2 частину нежитлового приміщення другого поверху адміністративної будівлі розташованої в м. Охтирка по вул. Жовтневій 4, загальною площею 523,30 кв.м. (а.с. 64), а саме: кімнату 33 площею 14,0 кв.м.; кімнату 34 площею 15,5 кв.м.; кімнату 35 площею 16,7 кв.м.; кімнату 36 площею 51,6 кв.м.; кімнату 37 площею 15,7 кв.м.; кімнату 38 площею 17,6 кв.м.; кімнату 45 площею 17,3 кв.м.; кімнату 46 площею 20,9 кв.м.; кімнату 47 площею 16,3 кв.м.; кімнату ІV площею 8,9 кв.м.;

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2010 року (а.с. 13-18) визнано недійсними договір купівлі - продажу ПН-8 від 13 листопада 2002року , укладений з ОСОБА_3, договір купівлі продажу від 22 листопада 2002 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Визнано право власності за ВАТ « Охтирська швейна фабрика» на другий поверх адміністративного будинку за адресою м. Охтирка, вул. Жовтнева 4 у розмірі 523 , 30 кв.м.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2011 року (а. с. 19-21) вказане рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2010 року залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено при визнанні вказаних правочинів недійсними, не вирішено було питання про правові наслідки.

Правильно встановивши вказані обставини , суд прийшов до невірного висновку про обгрунтованність вимог позивачки в частині стягнення на її користь 8000грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь 8000 грн. , які були виплачені нею при оформленні нотаріально посвідчених договору купівлі продажу частки майна у ОСОБА_3, договору конкретного користування між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, договору дарування частки майна ОСОБА_5, суд прийшов до висновку, що це шкода, завдана Охтирською МДПІ у звязку з вчиненням недійсних правочинів, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави .

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь 8000грн. , суд першої інстанції послався в судовому рішенні на те, що оскільки у звязку із визнанням договорів недійсними, що повязано з засудженням винної посадової особи Охтирської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області, то позивачці відповідно до ст. 216 ЦК України , ст. 56 Конституції, ст. 1174 ЦК України слід відшкодувати витрати в сумі 8000грн.

Колегія суддів вбачає, що вказані статті ЦК України , а саме ст. 216 , 1174 ЦК визначають різні підстави, не являються тотожними, у звязку з цим одночасне їх застосування являється неправомірним.

Стаття 216 ЦК України встановлює відповідальність по зобовязанням і передбачає правові наслідки недійсності правочину. ОСОБА_2 та Охтирська ОДПІ не знаходилися між собою в договірних, зобовязальних правовідносинах , не укладали між собою вказаних позивачкою договорів, не були сторонами вище вказаних договорів і тому застосування статті 216 ЦК України є необґрунтованим.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичної або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республіки Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу .

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1. визнання права ;

2. визнання правочину недійсним;

3. припинення дії , яке порушує право;

4 відновлення становища , яке існувало до порушення;

5. примусове виконання в натурі;

6. зміна правовідносин;

7.припинення правовідношення;

8.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9.відшкодування моральної шкоди;

10. визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади , органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб .

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права , має право на їх відшкодування.

Збитками є :

1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі , а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права( реальні збитки)

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставинах, якби її право не було порушено ( упущена вигода).

Колегія суддів вважає, що витрати у сумі 8000грн., які понесла позивачка ОСОБА_2 не можна вважати збитками в розумінні статті 22 ЦК України і стягнення яких передбачено статтею 1174 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції не встановлено прямого причинного звязку між діями посадової особи Охтирської МДПІ та витратами, понесеними позивачкою при укладанні нотаріально посвідчених договорів. Крім того , договір конкретного користування та договір дарування укладалися позивачкою в період спору про визнання договорів купівлі - продажу спірних приміщень недійсними, про що позивачці було відомо і відповідно до вимог статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій , які могли б порушити права інших осіб.

З аналізу статті 1174 ЦК України вбачається, що відповідальність за шкоду, заподіяну незаконними діями посадових чи службових осіб органу державної влади або органу місцевого самоврядування , є позадоговірною, тобто вона виникає внаслідок заподіяння шкоди іншій особі , а не з угод.

Оскільки витрати , які понесла позивачка у звязку з наданням нотаріальних послуг при оформленні договорів, які були визнані недійсними та на це майно було визнано право власності за іншою юридичною особою, є витратами при укладанні цивільно - правових угод, то застосування до цих правовідносин статті 1174 ЦК України є необґрунтованим.

Оскільки майно , яке придбала ОСОБА_2 по договору купівлі - продажу у ОСОБА_3 , а не у власника майна було повернуто у власність ВАТ « Охтирська швейна фабрика», то ОСОБА_2 на підставі статті 661 ЦК України має право вимагати стягнення збитків саме з продавця такого майна .

Крім того, суд першої інстанції при застосуванні статті 1174 ЦК України, в редакції Закону від 16 січня 2003 року, не звернув увагу, що перша угода купівля продаж спірного приміщення, за нотаріально оформлення якого було виплачено позивачкою 3000грн. була укладена 22.11. 2002 року і дія вказаного Кодексу не може застосовуватися до цих правовідносин. Стягнення шкоди за Цивільним Кодексом 1963 року ( стаття 440 ) передбачала стягнення шкоди при наявності провини в заподіянні шкоди, причинного зв»язку з винними діями та шкодою. Матеріалами справи не встановлено прямого причинного звязку між витратами ОСОБА_2 по укладеним угодам та діями посадової особи Охтирської МДПІ.

Виходячи з викладеного , рішення суду першої інстанції в оскаржуємої частині не може бути визнано законним та обґрунтованим, і підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Охтирської обєднаної державної податкової інспекції Сумської області задовольнити .

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 квітня 2012 року в даній справі в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 8000грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючій -

Судді -