АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/408/1674/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/491/2134/12 ОСОБА_1
Категорія -26 (І) Доповідач Карнаух В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Братіщевої Л.А„ ОСОБА_2,

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: предстанвика позивача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25 травня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, спричиненою професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 1981 року по 1995 рік працював в підземних умовах на ш. Гігінт, Родіна Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (надалі- ПАТ «КЗРК»). У звязку із встановленим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності переносить моральні страждання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25 травня 2012 року за заявою представника позивача ОСОБА_3 залигено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_5 до Відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25 травня 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 23 000 грн.. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «КЗРК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивач працював на інших підприємствах у шкідливих умовах, ПАТ КЗРК не є правонаступником ш. Саксагань та ш. Гігант,які ліквідовано тому не може відповідати за шкоду, спричинену ліквідованими підприємствами, позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту

спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості; судом не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі умови праці при прийнятті на роботу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 тривалий час з 19.07.1999 року по даний час працює у підземних умовах праці черговим та з ремонту устаткування на шахті ім. Родіна ПАТ «Кривбасзалізрудком» , у шкідливих умовах праці.

ОСОБА_6 № 24 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 29 вересня 2008 року, комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_5 є тривала робота, протягом більш ніж 9 років, в умовах впливу шкідливих факторів , важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, винними у професійному захворюванні позивача є зокрема, керівництво шахти Родіна^ ПАТ «Кривбасзалізрудком», у період праці позивача (а.с.10-11).

За висновком МСЕК від 15 жовтня 2008 року позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, в подальшому при переогляді в 2009, 2011 роках відсоток втрати професійної працездатності не змінився.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_6 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком » моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній

роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

ОСОБА_6 розяснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з ОСОБА_6 № 24 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 29 вересня 2008 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював ОСОБА_5 ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, у зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача про обізнаність позивача про умови праці, колегія суддів до уваги не приймає.

Отже, враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_5 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 15.10.2008 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико- соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у- відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Необгрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача,

щодо розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь

позивача.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування

розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з

подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної

(немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної

(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та

обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в

кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,

враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер

отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його

життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що

наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої

інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності , який згідно

висновку МСЕК становить 45 % - первинно, строку роботи у шкідливих умовах праці

понад 12 років, з яких 9 років на підприємстві відповідача , з урахуванням конкретних

обставин по справі, характеру отриманого позивачем професійного захворювання, і

повязаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості

фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у

його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач працював і на інших

підприємствах зі шкідливими умовами праці на думку колегії суддів не є підставою

для зменшення розміру моральної

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і

обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і

заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає

вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням

норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга

підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький

залізорудний комбінат відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25 травня 2012 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена

в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: