Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 1179 / 2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що тривалий час працювала на посаді керівника групи АКБ-3 ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект».

20.09.2011 року звернулася до керівника АКБ-3 із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати 21 та 22 вересня 2011 року за сімейними обставинами, проти чого останній не заперечував і зробив відповідний запис на її заяві, яка була передана у відділ кадрів. Наказом від 3 жовтня 2011 року № 56 її звільнено з роботи за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули, скоєні 21 та 22 вересня 2011 року.

Посилаючись на те, що була відсутня на робочому місці з поважної причини, оскільки проходила медичне обстеження в іншому місті, сумлінно виконувала покладені на неї обовязки і займала активну громадську позицію, жодного разу не притягалася до дисциплінарної відповідальності, у звязку із чим профком не надав згоди на її звільнення, просила поновити її на посаді та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2012 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на посаді керівника групи АКБ-3 ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект». Стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект»на користь ОСОБА_3 5 757,2 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування податків і обовязкових платежів. Стягнуто з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект»на користь держави 200,8 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992року „Про практику розгляду судами трудових спорів розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі (п.15 Постанови)

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п.22 Постанови).

Встановлено, що ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, з червня 2000 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з січня 2005 року обіймала посаду керівника групи АКБ №3 (а.с.3).

З серпня 1991 року ОСОБА_3 зареєстрована і постійно проживає у гуртожитку ДП ДПІ «Запоріжцивільпроект». Після набуттям чинності Законом України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку протягом 2010-2011 років ОСОБА_3 неодноразово зверталася до посадових осіб і правоохоронних органів обласного і республіканського рівнів за захистом житлових прав мешканців гуртожитку і за результатами таких звернень вживалися відповідні заходи, викладені у скаргах доводи визнавалися обґрунтованими (а.с.10-23).

У звязку з недостатністю завантаженості обсягами робіт на ДП ДПІ «Запоріжцивільпроект» наказом від 1 квітня 2011 року №14 встановлено 5 денний робочий тиждень з двогодинною тривалістю щоденної роботи. При наявності заяв та за згодою працівників надавати їм відпустки без збереження заробітної плати (а.с.5).

20 вересня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до керівництва ДП ДПІ «Запоріжцивільпроект»із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами 21 і 22 вересня 2011 року , яка завізована керівником АКБ №3, і в зазначені у заяві дні позивач була відсутня на робочому місці (а.с.6).

Із пояснювальної записки ОСОБА_3 вбачається, що вона дійсно не була на роботі 21 і 22 вересня 2011 року, так як залишила заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у відділі кадрів і керівник АКБ не заперечував проти відпустки. В зазначений час проходила медичне обстеження в іншому місті. 23 вересня 2011 року відпрацювала повний робочий день вісім годин (а.с.7).

У передбаченому законом порядку наказ про надання працівникові відпустки не видавався, у звязку із чим адміністрація інституту звернулася до профкому із листом про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за ст.40 п.2 КЗпП. Рішенням профкому від 30 вересня 2011 року, на якому розглядалося звернення, із присутніх пяти членів профкому за надання згоди проголосувало 2 особи, проти 1 особа, інші утрималися. Як зазначено у витязі із протоколу, при вирішенні звернення члени профкому врахували, що загальний стаж роботи ОСОБА_3 в інституті складає 15 років, а тому профком просить керівництво інституту про застосування іншої міри покарання, менш сурового (а.с.4).

Наказом №56 від 03.10.2011 року ОСОБА_3 звільнено за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП з 03.10.2011 року (а.с.3).

Зважаючи на те, що профспілковий комітет не надав згоди на звільнення ОСОБА_3, яка за весь час роботи в інституті до дисциплінарної відповідальності не притягалася, сумлінно виконувала свої посадові обовязки, займала активну громадську позицію, була відсутня на робочому місці з поважної причини проходила медичне обстеження в іншому місті, врахувавши фактичні обставини справи, відсутність негативних наслідків для інституту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при розірванні трудового договору відповідачем були допущені порушення норм трудового законодавства, які дають підстави для поновлення позивача на роботі в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції дана неправильна оцінка рішенню профкому, не відповідають фактичним обставинам справи і не являються підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до статуту професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України, затвердженої 1 зїздом профспілки 5 вересня 1990 року, з відповідними змінами і доповненнями від 27 січня 2000 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2000 року, свідоцтво№1363, між зборами і конференціями поточну роботу в первинній профспілковій організації виконує профспілковий комітет, який, в тому числі, дає згоду або відмовляє у видачі згоди на розірвання трудового договору з працівником з ініціативи роботодавця у випадках, передбачених законодавством. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини учасників засідання профспілкового комітету (п.п.3.6; 4.4 Статуту).

Оскільки із присутніх пяти членів профкому тільки двоє менше половини проголосували за надання згоди на звільнення і в резолютивній частині протоколу зазначено, що при прийнятті рішення профкомом врахований загальний стаж роботи ОСОБА_3 в інституті, який складає 15 років, а тому профком просить керівництво інституту про застосування іншої міри покарання, менш сурового, вищевикладені доводи апеляційної скарги являються неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект»відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2012 року в цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: