Справа № 2-2258/11
РІШЕННЯ

іменем України

21.02.2012 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скотаря А.Ю.;

при секретарі Ладига-Кошова Г.О., Алієва А.Я.;

за участю представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що має спільного з ОСОБА_4 сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 який за їх згодою деякий час мешкав з матірю за адресою: АДРЕСА_1, проте відповідачка порушує його права як батька, не надає дитину для побачення, порушує графіки, встановлені службою у справах дітей, згодом звільнилась з роботи, змінила адресу проживання, яка йому на відома чим відсторонила його від спілкування з дитиною і її виховання. З серпня 2010 року він з сином не бачився, неодноразово звертався до правоохоронних органів з метою встановлення місцезнаходження дитини, проте позитивних результатів ці звернення не принесли.

Позивач вважає, що дитина повинна мешкати разом з ним, так як він є підприємцем, має стабільний високий доход, навчається в аспірантурі, володіє кількома мовами, позитивно характеризується, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався і має всі можливості забезпечити сина необхідним, тоді як відповідачка окрім того, що не має грошових доходів, постійно порушує його права як батька, ухиляється від виконання встановленого графіку його участі у вихованні сина, змінила адресу проживання та навчання дитини.

Позивач посилаючись на положення ст.ст. 157, 159, 161 СК України просить визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_2.

В суді позивач підтримав заявлені позовні вимоги, наполіг на їх задоволенні з визначених підстав і дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові.

Представник відповідачки проти позову заперечував, пояснивши, що дитина від спілкування з позивачем отримує негативні емоції, її стан здоровя погіршився, окрім того, позивач погрожує вивести дитину до себе на батьківщину до Алжиру. Це змусило відповідачку звільнитись з роботи, змінити місце проживання і навчання дитини, усунути батька від спілкування з дитиною.

Представник третьої особи до суду не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутності.

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 показали, що були свідком того, як дитина, повернувшись з прогулянки з позивачем, була збуджена, не бажала спілкуватись з батьком. Остання, яка є бабусею ОСОБА_5, також показала, що онук після спілкування з батьком погано себе почуває, що змусило звернутись до лікарні та огородити дитину від батька.

ОСОБА_9, допитана в якості свідка, показала, що є дружиною позивача. Останній дуже гарно ставиться до сина, який неодноразово бував у них дома. ОСОБА_5 подобається спілкуватись з батьком і він ніколи не висловлював зворотне, проте відповідачка ухиляється від надання дитини ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_10 ОСОБА_11 показав, що товаришує з позивачем і на його прохання відвозив його до сина, який знаходився у батьків відповідачки, проте поспілкуватись з сином позивачу не дали, пояснивши, що дитина спить, хоча вони приїздили в час, що встановлений позивачу для спілкування.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі (а.с. 9).

Відповідно до судових рішень місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 визначено з матірю за адресою: АДРЕСА_1 та встановлений наступний порядок ОСОБА_3 у вихованні сина: вівторок і четвер з 16:00 години до 18:00 години кожного тижня (а.с. 11-17, 181).

Зазначені факти, окрім того, визнаються сторонами, отже не підлягають доказуванню.

Відповідачка, яка захищає свої інтереси в суді через представника, не заперечує, що рішення суду стосовно участі ОСОБА_3 у вихованні сина нею не виконується: вона змінила місце роботи, фактичне місце проживання, навчання дитини, що викликане поведінкою позивача, який погрожує вивести дитину за кордон. Також після спілкування з ОСОБА_3 дитина зазнає психологічної травми, виникає необхідність її лікування, що підтверджується медичними довідками і виписками (а.с. 150-154).

Факт ухилення відповідачки від виконання рішення суду підтверджується письмовими доказами: зазначеними вище рішеннями судів (а.с. 11-17), чисельними зверненнями позивача до служби у справах дітей, Департаменту освіти Харківської міської ради, правоохоронних органів як України, так і Російської Федерації, уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, президента України з питанням про надання допомоги у встановленні місцезнаходження відповідачки і його сина та виконання рішення суду про його участь у вихованні дитини (а.с. 20-39, 108, 120, 128, 133-148, 155-156, 180, 187).

Разом з тим, позивач, як на підставу задоволення позову послався на положення ст. 161 СК України, яка передбачає вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини і ч. 4 ст. 159 СК України, згідно з якою у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним, і надав відповідні докази на підтвердження своєї позиції, проте питання про визначення місця проживання дитини вже розглянуто, спір вирішено і з цього приводу ухвалене рішення суду, яке набрало законної сили, а вимог про передачу дитини позивачем не заявлено.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, вихід за межі позовних вимог є неприпустимим.

На підставі викладеного суд вважає, що позов не може бути задоволений.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 159, 161 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з моменту проголошення рішення апеляційної скарги, а особою, що приймала участь у справі, але не була присутньою під час проголошення рішення в той самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя А.Ю. Скотар