Справа № 2001/4346/2012
15.10.2012 року м.Балаклія
Балаклійський районний суд Харківської області в складі:
Головуючого - судді Муленко Л.М.,
за участю секретаря - Комар Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служби «ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України» про зобовязання нарахувати та сплатити грошову допомогу ,
19.09.2012 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, який 10.10.2012 року уточнила.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.11.2007 року вона була прийнята до ДП«ЛІКВО»нафтогазової промисловості»НАК «Нафтогаз України»на посаду техніка оперативно-профілактичної групи. 20.08.2010 року її було переведено на посаду методиста оперативно-профілактичного управління. Наказом № 72-П від 26.06.2012 року її було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників.
При звільненні їй було нараховано та виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України і компенсація за 18 днів невикористаної щорічної відпустки відповідно ст.24 Закону України «Про відпустки».
Галузевою Угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»і Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012 -2014 роки - п. 2.6 та Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО»на 2012-2014 роки п. 2.10, обумовлено, що працівникам, вивільненим у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів підприємства виплачується допомога, залежно від загального стажу роботи на підприємстві. Оскільки її стаж роботи в ДП «ЛІКВО»на момент звільнення становив понад чотири роки, то їй до виплати належить допомога у розмірі одного місячного середнього заробітку, а саме: 4086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 51 коп.
Однак адміністрацією ДП «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України»позивачці було відмовлено у нарахуванні та виплаті зазначеної додаткової допомоги. Тому за захистом своїх прав та інтересів вона змушена звернутись до суду.
Позивачка у судове засідання не з'явилася, згідно наданої письмової заяви, просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача просила винести заочне рішення.
Представник відповідача у судове засідання неодноразово 28.09, 04.10 та 15.10.2012 року не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Заперечень проти позову суду не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, належним чином повідомленого, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню відповідно до наступного:
На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповновежений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 13 листопада 2007 року була прийнята до Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО»нафтогазової промисловості»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(надалі ДП «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України») на посаду техніка оперативно-профілактичної групи (а.с.6).
Наказом № 72-П від 26.06.2012 року її було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників (а.с.8).
На час звільнення позивачки з підприємства її стаж роботи становив понад чотири роки, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.6-7 ).
З наданої копії розрахункового листа, встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 було нараховано та виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку - 4 086,51 гривні (а.с.29,30).
Статтею 44 КЗпП України обумовлено, що при вивільненні працівника у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, йому виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Відповідно до наданої копії Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»і Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012 -2014 рр., зареєстрованої у Міністерстві соціальної політики України 18 січня 2012 року (далі Галузева угода на 2012-2014 рр.) встановлено, що вихідну допомогу збільшено, а саме:
у п. 2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки вказано, що працівникам, вивільненим у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів Підприємства виплачується допомога, що встановлюється колективним договором, залежно від загального стажу роботи на Підприємстві, але не менше ніж місячного середнього заробітку(а.с.52).
з поданої позовної заяви встановлено, що адміністрація ДП «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України» відмовила у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 зазначеної додаткової допомоги. Мотивом відмови вказано зміни, що внесені до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України»на 2012-2014 роки , якими призупинено нарахування та виплату деяких видів надбавок, доплат та соціальних допомог, обумовлених Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України»на 2012-2014 рр., в тому числі й додаткової допомоги, залежної від загального стажу роботи на підприємстві, що передбачена при скороченні чисельності чи штату працівників.
Згідно п. 9 Положення «Про порядок повідомної реєстрації галузевих і регіональних угод, колективних договорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 р. № 225 зміни і доповнення, що вносяться до угоди, колективного договору, підлягають повідомній реєстрації в порядку, встановленому цим положенням. В свою чергу, колективні договори, які подаються на реєстрацію, повинні не суперечити вимогам чинного законодавства і умовам угод більш високого рівня п.3 Порядку повідомної реєстрації галузевих і регіональних угод, колективних договорів. Натомість, зміни, зазначені у наказі-постанові ДП «ЛІКВО» від 29.02.2012 р. № 32 та наказі-постанові ДП «ЛІКВО»від 29.05.2012 р. № 78/1, суперечать умовам п. 2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 рр., що унеможливлює їх реєстрацію у відповідності до законодавства.
Крім того, відповідно до ст. 16 КЗпП України, п. 1.6 Галузевої Угоди на 2012 -2014 роки, умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і Угодою становище працівників, є недійсними. Вказані зміни погіршують умови угоди більш високого рівня, суперечать чинному законодавству, не можуть вважатися дійсними та не можуть бути підставою для відмови у виплаті додаткової допомоги.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про оплату праці», п. 2.36 Галузевої угоди на 2012-2014 роки, п. 1.3.14 та п. 4.1 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО»на 2012-2014 роки у разі настання фінансових труднощів на підприємстві можуть тимчасово застосовуватися норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених Угодою.
Додаткова допомога, залежна від загального стажу роботи на підприємстві, виплата якої передбачена при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності чи штату працівників, не є видом оплати праці, а відноситься до вихідної допомоги. Тому відповідач не мав права призупинити нарахування та виплату вказаної додаткової допомоги.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 1,15, 60,169, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 44, 116 КзПП України, п. 2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО»на 2012-2014 роки та п. 2.6 Галузевої угоди на 2012-2014 роки, суд
Позов ОСОБА_1 до ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служби «ЛІКВО»НАК «Нафтогаз України» про зобовязання нарахувати та сплатити додаткову грошову допомогу - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Копію рішення направити відповідачу рекомендованою поштою з повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_2

Мотивоване рішення складене 18 жовтня 2012 року.

Суддя підпис ОСОБА_2