Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1636/12 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В.

суддів : Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Черненко А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності.

В позовній заяві зазначав, що 25.02.2006 року позивач та ОСОБА_4 уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21070, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Відповідач отримав від позивача гроші за автомобіль у сумі 4600 доларів США. У нотаріуса договір купівлі-продажу не оформляли, оскільки у позивача не було грошей.

08.09.2011 року спірний автомобіль було затримано робітниками ДАІ у звязку з порушенням позивачем ОСОБА_6 дорожнього руху. Автомобіль поставлено на штраф майданчик. Для того, щоб забрати автомобіль позивачу необхідно надати робітникам ДАЇ рішення суду про визнання позивача власником спірного автомобіля.

На підставі викладеного, просив суд, визнати письмовий договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21070, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 від 25.02.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсним та визнати за ОСОБА_3 право власності на спірний автомобіль.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право його змінити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно до вимог ст.309 п4) ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено і підтверджується матеріалами справи те, що згідно інформації Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Запорізькій області, право власності станом на 10 січня 2011р. на транспортний засіб ВАЗ 21070. 2004 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_4

31.01.2009р. ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 на продаж вказаного автомобіля , належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію.

Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 звернувся до суду не за захистом своїх порушених прав, а з умислом уникнення майнової відповідальності ОСОБА_4 перед банком за невиконання зобовязань по кредитному договору за допомогою рішення суду про право власності ОСОБА_3 на спірний автомобіль. Також в рішенні суд зазначив, що з 25.02.2006 р. позивач ОСОБА_3 фактично не був і не міг бути власником спірного автомобіля та у звязку з викладеними обставинами сторони могли написати текст договору купівлі-продажу вже після затримання транспортного засобу.

Проте в цій частині з рішенням суду погодитись не можна, оскільки згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні судом першої інстанції не були встановлені наведені дані , на які суд посилається в своєму рішенні, у зв"язку із чим рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що власник автомобіля підтвердив факт отримання грошей від позивача і те, що сторони не мають змоги звернутися до нотаріуса щодо посвідчення угоди купівлі-продажу від 25.02.2006 року, оскільки спірний автомобіль було затримано 08.09.2011 року працівниками ДАЇ та поставлено на штрафмайданчик, а тому на підставі ч.2 ст.220 ЦК України його порушене право власності підлягає захисту, а спірний автомобіль звільненню із-під арешту, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 376 та 392 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до ОСОБА_6 роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

На підставі ч.2 ст.220 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Діючим законодавством не передбачено обовязкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а тому правила ч.2 ст.220 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Видача відповідачем довіреності на право керування і розпорядження автомобілем не свідчить про його ухилення від оформлення договірних відносин в установленому законом порядку.

Передача позивачем грошових коштів власнику автомобіля при оформленні довіреності на право керування і розпорядження автомобілем відповідно до ст.ст.586, 593 ЦК України не являється достатньою підставою для висновку про набуття повіреним права власності на автомобіль та не свідчить про укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації, а не з моменту передачі грошей.

Крім того, згідно ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому відповідачем повинна бути особа, яка реально порушила, не визнала або оспорила законні права, свободи чи інтереси позивача.

Проте, заявивши позов про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнання права власності, зазначаючи в якості відповідача ОСОБА_4, порушуючи принцип диспозитивності, позивач в свойому позові так і не зазначив, яким чином даний відповідач реально порушив, не визнав або оспорив законні права позивача.

Наведених обгрунтувань і обставин справи суд першої інстанції не прийняв до уваги, ухвалив в цій частині рішення, мотивувальна частина якого на переконання судової колегії не відповідає вимогам закону й обставинам справи, прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає в цій частині зміні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року по даній справі змінити в частині правового обґрунтування. Відмовити в задоволенні позову з підстав наведених в мотивувальній частині рішення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: