АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 22-ц/491/951/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-2728/11 інстанції Попов В.В.
Категорія 39 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Братіщевої Л.А., Соколан Н.О.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу Буран м. Кривого Рогу про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до Гаражно-будівельного кооперативу Буран м. Кривого Рогу (далі - ГБК) та просив стягнути на його користь 24000грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок поширення відповідачем неправдивої інформації про нього та відомостей, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності ним позовних вимог, не звернув увагу на пояснення свідків, які підтвердили наявність його моральних страждань внаслідок поширення відповідачем неправдивої інформації про нього та безпідставні звинувачення його в протиправних діях проти кооперативу. Також судом не враховані обставини, викладені в рішеннях суду від 26 жовтня 2010 року та 24 березня 2011 року, які підтверджують наявність конфлікту між сторонами та протиправну поведінку відповідача відносно нього, що завдає йому моральних страждань, принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є членом обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Буран», з 21 квітня 2007 року входив до складу його правління та обіймав посаду голови з 21 квітня 2007 року по жовтень 2008 року, 26 липня 2009 року рішенням зборів ГБК позивач був виключений з членів його правління, а 06 грудня 2009 року виключений із членів ГБК (а.с. 17 22, 23 25, 30 31).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2010 року рішення зборів, які відбулись 26 липня 2009 року в частині виключення позивача із членів правління ГБК, а також рішення зборів, які відбулись 06 грудня 2009 року в частині виключення ОСОБА_2 із членів ГБК визнані незаконними (а.с. 14 16).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08 липня 2009 року з ГБК «Буран» на користь Криворізької міської ради стягнуто 43705 грн. в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з порушенням вимог земельного законодавства (а.с. 5 8).

У зв'язку з цим ГБК звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього 10400 грн. матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги, проте рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2011 року у задоволенні цього позову було відмовлено (а.с. 9 11).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що він є членом ГБК з моменту його заснування та з квітня 2007 року обіймав посаду його голови. Під час перебування на цій посаді він сумлінно займався справами, однак, стикнувшись з питаннями, які потребували вирішення незаконним шляхом, від посади голови відмовився і на цю посаду було обрано ОСОБА_3, який почав переробляти ГБК всупереч Закону України «Про кооперацію». Він неодноразово заявляв про незаконність таких дій на засіданнях правління ГБК, у зв'язку з чим був підданий переслідуванню з боку ОСОБА_3 та інших членів правління: на нього було накладено догану, на липневих зборах 2009 року ОСОБА_3 звинуватив його в перешкоджанні діяльності правлінню ГБК, за пропозицією ОСОБА_3 його незаконно було виключено з членів правління і поновлено лише за рішенням суду від 26 жовтня 2010 року. Між тим, у 2009 році на ГБК господарським судом було накладено штраф у розмірі 40000 грн., в чому він був обвинувачений ОСОБА_4, який запропонував виключити його з членів ГБК та звернувся до суду з позовом до нього про стягнення цих коштів, в чому рішенням суду від 24 березня 2011 року ОСОБА_3 було відмовлено. На зборах він вислуховує на свою адресу наклепи, отримує листи з погрозами, на воротах його гаражів постійно розклеюється образлива інформація про нього, в його гаражах відключили електроенергію. Такі дії з боку ГБК та його голови ОСОБА_3 він розцінює як цькування, переслідування, що призвело до постійного відчуття душевного болю, страждань, погіршення самопочуття, приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив усі обставини справи, надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши всі надані позивачем докази, заслухавши свідків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведений той факт, що метою дій відповідача, в тому числі відключення його гаражів від електроене ргії, виключення його з членів правління та членів ГБК, було приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, чес ті та ділової репута ції. Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Як убачається із матеріалів справи, підставою свого позову позивач визначив приниження з боку ГБК його честі, гіднос ті, ділової репутації та його переслідування, і в обґрунтування цього послався на такі дії з боку ГБК: накладення на нього адміністративної догани, наклепи на нього, звернення ГБК до су ду з позовом до нього про стягнення матеріальної шкоди, листи з погрозами на його адресу, розклеювання на воротах його гаражів інформації, яка повинна дискредитувати його, відк лючення його гаражів від електроенергії, незаконне виключення його зі складу правління та членів ГБК.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано, зокрема, судові рішення від 26 жовтня 2010 року та 24 березня 2011 року, які набрали законної сили, фотокартки його гаражів на підтвердження факту відключення їх від постачання електроенергії, свідчення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили, що позивача критикували на зборах членів ГБК, звинувачували в накладенні штрафу на відповідача, закликали виключити позивача із членів ГБК, у звязку з чим він знаходився у при гніченому стані, хворів та страждав морально.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

У матеріалах даної справи відсутні докази того, що субєктивна думка, висловлена на адресу позивача під час проведення зборів членів ГБК, має брутальну, принизливу чи непристойну форму, що принижує його гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі ст.. 34 Конституції України, ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства, кожному гарантується право на свободу думки й слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Критика дій позивача з боку членів ГБК, його правління та голови, на думку колегії суддів, є їх оціночними судженнями та вираженням субєктивної думки і поглядів членів ГБК та його правління, які ґрунтувалися на їх переконанні та не носили характеру поширення відомостей про позивача, тому не може бути предметом судового захисту.

У п. 16 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду також розяснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У звязку з цим висновок суду про те, що звернення ГБК до суду з позовом про стягнення з позивача матеріальної шко ди в порядку зворотної вимоги за фактом накладення на ГБК штрафу не може розціню ватись як поширення неправдивих відомостей.

Доводи апеляційної скарги позивача не містять підстав для її задоволення та скасування судового рішення.

Так, посилання на докази, які підтверджують факт відключення належних позивачеві гаражів від постачання електроенергії, не можуть бути взятими до уваги, оскільки цей факт свідчить не про приниження його честі, гідності та ділової репутації, а про наявність цивільно-правового спору між сторонами з приводу права позивача на користування електричною енергією, за вирішенням якого позивач до суду не звертався.

Також безпідставні посилання позивача на неврахування судом висновків попередніх судових рішень, оскільки із матеріалів справи вбачається, що при вирішенні спорів про членство ОСОБА_2 в ГБК та його правлінні, а також про стягнення з позивача матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги останній не заявляв вимоги про відшкодування моральної шкоди у звязку з незаконними діями відповідача.

Згідно особистих пояснень позивача в суді апеляційної інстанції, такі вимоги не заявлялися ним у звязку з тим, що на той момент він не відчував моральних страждань від незаконного виключення його із членів ГБК та його правління.

Порушені права позивача, які були предметом розгляду в попередніх судах, поновлені у спосіб, обраний позивачем на власний розсуд.

Факт накладення на позивача догани також не може бути доказом у даній справі, оскільки його здійснено компетентним органом, рішення якого позивачем не оскаржено в судовому порядку.

Посилання позивача на отримання ним листів з погрозами, розклеювання на воротах його гаражів інформації, яка його повинна дискредитувати, на думку колегії суддів, не є достатніми для задоволення позову через відсутність доказів про те, що ці факти мають на меті приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду підтверджені наявними у справі доказами, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складення повної ухвали відкладено до 23 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.А.Братіщева

Н.О.Соколан