Справа № 1420/593/2012
Провадження 2/1420/274/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 серпня 2012 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Мармилової Т.Д.,

при секретарі Григорчук І.О.,

за участю позивачки, представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округа ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

03 березня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, предметом якого є: встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 27 жовтня 1996 року; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16, укладеного 04.11.2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5; визнання за позивачкою права власності на ? частку житлового будинку за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16.

Обгрунтовуючи подану заяву, позивачка зазначила, що з 27 жовтня 1996 року проживає з ОСОБА_4 однією сімєю. Саме з цього часу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За період сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спільні кошти добудували будинок за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16. 01 червня 2006 року право власності ОСОБА_4 на зазначений будинок було зареєстровано. Позивачка зареєстрована в спірному будинку та постійно проживає в ньому. В 2010-2011 роках ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 почав позичати великі суми грошей. Частково заборгованість відповідача перед кредиторами погасила ОСОБА_3 В жовтні 2011 року ОСОБА_4 почав переховуватися від кредиторів, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися. В грудні 2011 року, у звязку з предявленням позову про виселення зі спірного житлового будинку, ОСОБА_3 дізналася про продаж ОСОБА_4 будинку за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16, ОСОБА_5 Вважаючи, що будинок є спільною сумісною власністю позивачки з ОСОБА_4 на підставі ст. 74 СК України, ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, зявилася їх представник, яка проти позову заперечувала.

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідачів зазначила, що в 1996 році на підставі договору міни ОСОБА_4 набув право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок. Готовність цього будинку складала 75, 5%. В 2006 році право власності ОСОБА_4 на зазначений будинок було зареєстровано бюро технічної інвентаризації. Того ж року відповідач взяв кредит у банку під заставу нерухомого майна, а саме будинку за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16. 03 листопада 2011року ОСОБА_4 повністю погасив кредит, а 04 листопада 2011 року продав будинок. Крім того, представник зазначила, що СК, на який посилається позивачка, набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього часу в законодавстві не було правової норми, яка б передбачала набуття права сумісної власності на майно у разі проживання особами однією сімєю без укладення шлюбу. Представник звернула увагу, що після 1996 року за ОСОБА_3 також зареєстровано право власності на будинок за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 26, квартиру АДРЕСА_1 та магазин (5/100 частини ринку), в якому здійснює підприємницьку діяльність позивачка, однак сама ОСОБА_3 зазначене нерухоме майно не вважає спільним, як не вважає спільним і взятий ОСОБА_4 кредит. Отже, будинок, набутий ОСОБА_7 на підставі договору міни від 13 вересня 1996 року, також не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округа ОСОБА_6, в судове засідання не зявилася, надала письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що 04 листопада 2011 року нею було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Продавцем ОСОБА_4, було подано заяву про те, що він у зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сімєю з жінкою не проживає. З документів, що були подані для посвідчення договору, не вбачалось, що майно може перебувати у спільній сумісній власності, а тому підстав для визнання договору недійсним немає (Т. 1 а.с. 52).

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 липня 1980 року ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок №16 по вул. Бебеля в м. Очакові. В підтвердження до матеріалів справи долучено довідку належності домоволодіння, зареєстрованого в реєстровій книзі за №13, реєстровий номер 2054 (Т.1 а.с. 90). Згідно з оціночним актом, відсоток готовності будинку станом на 10 вересня 1996 року, складав 75, 5% (Т.1 а.с. 128). Зазначений факт підтверджується також довідкою, виданою 11 вересня 1996 року Очаківським БТІ ОСОБА_9 (Т.1 а.с. 135). 13 вересня 1996 року між ОСОБА_10, з одного боку, та ОСОБА_4, з другого боку, був укладений договір міни незакінченого будівництвом жилого будинку та квартири, на підставі якого ОСОБА_4 набув право власності на спірний будинок готовністю 75, 5 % (Т. 1 а.с. 181). 11 жовтня 2000 року право власності ОСОБА_4 на незакінчений будівництвом житловий будинок №16 по вул. Бебеля в м. Очакові зареєстроване Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації (Т. 1 а.с. 182). Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради №109 від 30 травня 2006 року Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєктузатверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів двоповерхового з мансардою житлового будинку по вул. Бебеля, 16 в м. Очакові, якій належить ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 188). 01 червня 2006 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєстрував право власності на житловий будинок (Т. 1 а.с. 183). 09 червня 2006 року ОСОБА_4 під заставу нерухомості отримав в Очаківському відділенні ОСОБА_11 ОСОБА_2 кредит в сумі 100 000 грн строком на 80 місяців, який погасив достроково 03 листопада 2011 року (Т. 2 а.с. 44). 04 листопада 2011 року між ОСОБА_4, з одного боку, та ОСОБА_5, з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив будинок по вул. Бебеля, 16 в м. Очакові (Т. 1 а.с. 175).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення, для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення.

Оскільки позивачка просить встановити факт сумісного проживання з відповідачем для визнання за нею права власності на ? частку житлового будинку, заявлені ОСОБА_3 вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, перевіривши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 27 жовтня 1996 року не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2001 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку набула право власності на будинок №26 по вул. Бебеля в м. Очакові (Т. 1 а.с. 76). 13 липня 2011 року приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області посвідчено договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Бебеля, 26, де відчужувачем була ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 227). Перед вчиненням правочину ОСОБА_12 надала заяву щодо сімейного стану та належності відчужуваного майна, копію якої долучено до матеріалів справи (Т. 1 а.с. 228). За змістом поданої позивачкою заяви, ОСОБА_3 на момент придбання будинку, тобто станом на 2001 рік, в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебувала.

Вказане свідчить, що сама ОСОБА_3 не вважала, що перебуває з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах.

Допитані в судовому засіданні свідки дали показання про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, вели спільне господарство.

Разом із тим, жоден зі свідків не показав на те, що шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем склалися саме 27 жовтня 1996 року.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_13 дала показання проте, що з 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом.

Свідок ОСОБА_14 показав, що приблизно з 1996 -1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали проживати разом.

Свідок ОСОБА_15 дав показання, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали проживати разом з 1994-1995 року.

На питання головуючого, представник позивачки зазначив, що доказів на підтвердження сумісного проживання з відповідачем з 27 жовтня 1996 року у ОСОБА_3 немає.

ОСОБА_3 дала пояснення про те, що 27 жовтня 1996 року ОСОБА_4 залишився у неї, а тому вважає цю дату початком їх спільного життя.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню, згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України, підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Всупереч припису наведеної процесуально-правової норми, позивачка свого обовязку доказування не виконала, не надала доказів на підтвердження факту сумісного проживання з ОСОБА_4 з 27 жовтня 1996 року по час звернення до суду.

Так, в позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем в жовтні 2011 року припинилися (Т. 1 а.с. 5), однак просить визнати факт сумісного проживання з 27 жовтня 1996 року без зазначення дати припинення шлюбних відносин.

Оскільки період сумісного проживання позивачкою не доведений, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сімєю з 27 жовтня 1996 року не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м. Очаків, вул. Бебеля, 16, укладеного 04.11.2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частку житлового будинку, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Всупереч припису ч.1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено порушення під час вчинення правочину жодної з перелічених вимог цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, договір міни, на підставі якого ОСОБА_4 набув право власності на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75, 5 %, був укладений 13 вересня 1996 року. Право власності ОСОБА_4 на незавершений будівництвом спірний будинок зареєстроване Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 11 жовтня 2000 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 дав показання про те, що у 2000-2002 роках працював з бригадою будівельників в будинку №16 по вул. Бебеля в м. Очакові. Бригаду було запрошено для внутрішньої (чистової) обробки приміщення, а саме: кладки кафелю, встановлення сантехніки, вікон та дверей. ОСОБА_16 особисто будував мансарду. Після виконання бригадою замовлення будинок був готовий.

Норма ст. 74 СК України, відповідно до якої на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього кодексу, є новелою українського законодавства. Зазначена правова норма набула чинності з 01 січня 2004 року та не поширюється на правовідносини, що виникли до цього часу.

До набрання чинності СК України від 10.01.2002 року, чинним був Кодекс про шлюб та сімю УРСР від 20.06.1969 року.

Згідно з ч. 2 ст. 13 цього Кодексу, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах запису актів громадянського стану.

За змістом ч. 1 ст. 22 Кодексу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

За таких обставин, посилання позивачки на ст. 74 СК України від 10.01.2002 року, як на підставу виникнення у неї разом з відповідачем права спільної сумісної власності на спірний будинок, є помилковим.

Виконуючи встановлений ст. 360-7 ЦПК України обовязок з приведення судової практики у відповідність з Рішенням Верховного Суду України, суд звертає увагу на таке.

В Постанові від 16 травня 2012 року Верховний Суд України у справі №6-36цс12 про визнання права власності та визнання недійсним договору іпотеки висловив правову позицію про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, оскільки рішення суду про визнання квартири спільною частковою власністю за особами, які проживали у фактичних шлюбних відносинах, ухвалено після укладення спірних договорів, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у звязку з укладенням цих договорів.

В Постанові від 07 листопада 2011 року Верховний Суд України у справі №6-44 цс 11 звернув увагу судів на те, що, як встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності повязується з набранням законної сили рішенням суду, та що на момент укладення правочину єдиним власником майна була особа, за якою це право власності зареєстроване.

Вказане свідчить, що встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України повязується з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені.

Оскільки на момент укладення правочину єдиним власником спірного будинку був ОСОБА_4, який при посвідченні договору зазначив, що на момент придбання будинку фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримував, підстави для визнання договору недійсним та визнання за позивачкою права власності на ? частку житлового будинку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округа ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: