Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Фединяка В.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3, його представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2011 року,-

встановила:

У липні 2010 році ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що після смерті його матері ОСОБА_5

16 грудня 1988 року відкрилася спадщина на будинковолодіння по вул. Шевченка, 48 в с. Красне Рожнятівського району. Після смерті матері він, як єдиний спадкоємець першої черги прийняв спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, спадщину не прийняв, нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове будинковолодіння, просив позов задовольнити.

Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. Доповідач Беркій О.Ю.

Справа № 2/0913/37/2011р. Провадження № 22ц/0990/292/2012р. Категорія 37

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним позовом про

встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 грудня 1988 року його бабцею ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого вона все належне їй майно заповіла йому. Після смерті ОСОБА_5 він, будучи неповнолітнім разом з своєю матір'ю прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Посилаючись на те, що з часу смерті ОСОБА_5 в нього знаходяться ключі від будинку, ним сплачувався земельний податок та страхові платежі, його матір обробляла земельні ділянки, просив позов задовольнити.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 доповнив позовні вимоги та просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 посилаючись на те, що перед смертю його мати перебувала у тяжкому стані, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому не могла скласти заповіт та власноручно підписати його.

У березні 2011 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив саме за нормами колгоспного двору визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями посилаючись на те, що спірне будинковолодіння є майном колгоспного двору, після смерті матері спадщина не відкривалася і він, як єдиний член колгоспного двору, має право на все майно двору.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 12 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с.Красне, вул. Шевченка № 48 Рожнятівського району Івано-Франківської області.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2498 (дві тисячі чотириста дев'яносто вісім) грн. 42 коп. судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд не розглянув і не ухвалив рішення по всіх заявлених позовних вимогах, а саме, про визнання заповіту недійсним взагалі не було прийнято рішення, що зумовлює скасування його та передачу справи на новий розгляд.

ОСОБА_2 однобічно досліджено ті обставини справи, які вказують на те, що в спірному будинковолодінні проживав тільки ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_6 дала неправдиві свідчення, що її родич ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, так як вона живе в зовсім іншому кінці села і не могла його кожен день бачити в господарстві. ОСОБА_2 взято до уваги свідчення тих свідків, які зацікавлені у визнанні права власності за ОСОБА_3

ОСОБА_2 не взято до уваги записи в погосподарській книзі за 1980-1983 роки про вибуття ОСОБА_3 з господарства 07.07.1981 року у зв'язку з одруженням. Місце його прописки в період з дня вибуття по день прибуття - 27.10.1990 року (9 років) судом не встановлювалося.

ОСОБА_2 не правильно встановлено, що ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини був членом колгоспного двору, оскільки він, вибувши з господарства на 9 років, втратив право на частку в майні двору відповідно до ст. 126 ЦК України (1963р.).

Зазначає, що оскільки інших членів колгоспного двору після смерті бабусі не залишилося, він фактично прийняв спадщину, володіє та користується майном, сплачує страховку, земельний податок, веде господарство, а тому судом безпідставно відмовлено йому в позові.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт прийняття ним спадщини за заповітом та визнати за ним право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що він постійно проживав у колгоспному дворі по вул. Шевченка, 48 в с. Красне, брав участь в накопичуванні майна двору та веденні домашнього господарства, підтримував майно двору в належному стані, тому саме він, як єдиний член колгоспного двору, має право на спірне домоволодіння. З врахуванням того, що спадщина в колгоспному дворі не відкривалася, судом відмовлено в позові ОСОБА_1

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

ОСОБА_2 встановлено, що господарство по вул. Шевченка, 48 в с. Красне Рожнятівського району згідно записів із погосподарських книг відносилося до колгоспного двору, головою якого з 1953 року по 16.10.1981 року був ОСОБА_7, з 1982 року головою колгоспного двору була ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_3, як член сім'ї з 1951 року проживав у господарстві батьків.

Згідно записів із погосподарської книги №3 за 1980-1982 роки вбачається, що голова господарства ОСОБА_7 помер 16.10.1981 року, а син ОСОБА_3 вибув з господарства 07.07.1981 року у зв'язку з одруженням.

Згідно записів із погосподарської книги за 1983-1985 роки вбачається, що в зазначений період в господарстві проживала тільки ОСОБА_5, яка була головою колгоспного двору.

Згідно записами погосподарської книги №6 за 1991-1995 роки, головою господарства записано ОСОБА_1, ОСОБА_3 27.10.1990 року прибув у дане господарство з м. Калуша, а 05.03.1993 року вибув з нього.

Згідно довідки виконкому Красненської сільської ради від 17.06.2010 року (а.с.7) вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 з нею ніхто зареєстрований не був.

Таким чином встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 вона була останнім членом колгоспного двору і після її смерті в грудні 1988 року відкрилася спадщина на все майно двору.

Згідно з чинною на той час ст. 126 ЦК працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років не брав участі у веденні спільного господарства двору. Це правило не поширювалось на непрацездатних осіб і не застосовувалось, якщо член двору не брав участі у веденні господарства через хворобу.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 у 1981 році вибув з господарства батьків, протягом трьох років з часу вибуття свою частку у майні колгоспного двору не витребував, будь-яких доказів участі у веденні спільного господарства двору суду не представив, то колегія суддів приходить до висновку, що він втратив право на частку в майні двору.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що ОСОБА_3 постійно проживав у колгоспному дворі, а тому як єдиний член колгоспного двору, має право на спірне домоволодіння,.

Доводи ОСОБА_3 про те, що на момент смерті матері він залишився останнім членом колгоспного двору, і тому спадщина на майно двору не відкривалась, суперечать фактичним обставинам справи. Зібрані докази безперечно свідчать про те, що ОСОБА_3 у 1981 році у зв'язку з одруженням вибув у м. Калуш і за ним членство в колгоспному дворі не збереглося.

Встановлено, що 15 грудня 1988 року ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого спірний житловий будинок з господарськими будівлями вона заповіла своєму внукові ОСОБА_1

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК України фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Згідно довідки виконкому Красненської сільської ради від 10.02.2009 року (а.с.29) вбачається, що після смерті бабусі в управління спадковим майном вступив її внук ОСОБА_1

Крім того, встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 користувався земельними ділянками для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. Шевченка, 48 в с. Красне.

Рішенням Красненської сільської ради від 15 грудня 1993 року земельні ділянки площею 0, 64 га. по вул. Шевченка, 48 в с. Красне передані ОСОБА_1В у приватну власність.

Згідно представлених копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 сплачувався земельний податок та сплачувалися страхові платежі за будівлі.

Про вступ ОСОБА_1 в управління спадковим майном свідчить і той факт, що з 1991 року він зареєстрований головою господарства і на нього відкритий погосподарський номер.

Наведеними вище обставинами встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 дісля смерті спадкодавця ОСОБА_5

Враховуючи те, що на спірне будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи, колегія суддів приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на будинковолодіння по вул. Шевченка, 48 в с. Красне в порядку спадкування за заповітом.

У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в с. Красне по вул. Шевченка, 48 Рожнятівського району.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: В.Д. Фелиняк

ОСОБА_8