Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1509/12 Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В.

суддів : Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Черненко А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 про стягнення компенсації та моральної шкоди спричиненої злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації та моральної шкоди спричиненої злочином.

В позовній заяві зазначав, що 27 червня 2010 року о 18-40 год. відповідач ОСОБА_3 діючи з умислом на спричинення йому тілесних ушкоджень, біля водойми, поблизу будинку № 35 по вул. 8 Березня в с. Долинське Запорізького району Запорізької області, з мотивів особистої неприязні, наніс позивачу удари в обличчя. Ці дії спричинили позивачу тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За даними подіями було порушено кримінальну справу, 07.07.2011 року ОСОБА_3 притягнуто, в якості обвинуваченого у вчиненні злочину. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 08.08.2011 року кримінальну справу закрито у звязку із застосуванням до ОСОБА_3 ЗУ «Про амністію у 2011 році».

Внаслідок тілесних ушкоджень позивач ОСОБА_6 втратив працездатність та вимушений був проходити стаціонарне лікування в Запорізькій міській лікарні екстреної допомоги з 27.06.2010 року по 15.07.2010 року протягом 19 діб, далі лікувався амбулаторно до 27 липня 2010 року. Загальний час втрати працездатності становив 31 добу. Позивач не зберіг документів на підтвердження знаходження на лікарняному.

Також, позивач поніс інші збитки, у вигляді упущеної вигоди, які б особа могла б реально отримати за звичайних обставин. Розмір таких доходів він оцінює 9137, 25 грн. виходячи з розрахунку середній обсяг виручки за 31 день лікування.

Спричиненими тілесними ушкодженнями позивачу було завдано моральних страждань у звязку з втратою зору на праве око на 60 %. До сьогодні він лікується, змушений змінити звичайний спосіб життя. Відповідно до висновку експерта-психолога № 0411 від 22.08.2011 року, складеного ТОВ «Український центр судових експертиз» розмір компенсації моральної шкоди спричиненої діями ОСОБА_3 складає 216 мінімальних заробітних плат.

На підставі викладеного позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди 207360, 00 грн. та відшкодування матеріальної шкоди 16177 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 4000 грн. та суми витрат за надання правової допомоги у розмірі 3000 грн.

В іншій частині позову відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 214 грн. 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.06.2010 року, приблизно о 18-40 годин, ОСОБА_3, маючи намір на спричинення тілесних пошкоджень ОСОБА_6, знаходячись на березі ставку, розташованого біля дому №35 по вул. 8 Березня, с.Долинське, Запорізького району, Запорізької області, на підставі раптово виниклих особистих неприязних відносин зі ОСОБА_6, наніс останньому 3-4 удари кулаками обох рук в ділянку обличчя, в результаті чого потерпілому ОСОБА_6, згідно висновку експерта №2782 від 01.12.2010 року були спричинені тілесні ушкодження, тобто тупа травма правого оку з контузією ока середньої тяжкості. Дана обставина підтверджується матеріалами кримінальної справи №1-370/11 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України та винесеною відносно нього постановою суду від 08.08.2011 року про звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із застосуванням ЗУ «Про амністію» із закриттям кримінальної справи.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач у відповідності до статей 10,60 ЦПК України, не довів суду ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме стосовно стягненню збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як видно із матеріалів справи, позивачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК не надано достатніх і належних доказів на підтвердження його упущеної вигоди, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

За змістом ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі і гідності (стаття 23 ЦК України).

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що протиправними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у заподіянні фізичного болю у звязку з ушкодженням здоров"я, а також душевних стражданнях, проте, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості і вимог ст.1167 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги доводи апеляційної скарги позивача в частині визначення розміру моральної шкоди та збільшити розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди до 10000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про безпідставне стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу по цивільній справі, судова колегія дійшла висновку про те, що такий довід є обґрунтованим.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, повязаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження таких витрат сторона має надати суду належні докази у вигляді договору про надання правової допомоги або у вигляді інших документально зафіксованих формах участі в справі особи, яка надає правову допомогу, документи, що свідчать про оплату витрат, складених у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцію до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення, касові чеки.

Виходячи зі змісту ст.ст.56,84 ЦПК України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи .

Представником позивача в суді був адвокат ОСОБА_7 ОСОБА_1 протоколів та журналів судових засідань не вбачається на підставі якого процесуального документа ОСОБА_7 був представником позивача. Дані про те, що ОСОБА_7 був допущений до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду відсутні.

Проте , в матеріалах справи міститься угода №0525/01 від 25.11.2011 року між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про надання правової допомоги по кримінальним справам та квитанція до прибуткового касового ордера №676 про сплату 3000 грн. відповідно до вказаного договору. Тобто, ОСОБА_7 здійснював представницькі функції оплата яких цивільно-процесуальним законодавством не передбачена.

Відповідно до чинного законодавства України правова допомога по кримінальній справі стягується відповідно норм КПК України.

Розглядаючи в порядку цивільного судочинства заяву про відшкодування коштів, сплачених заявником у звязку з наданням йому правової допомоги у кримінальній справі, суд першої інстанції не мав правових підстав стягувати витрати на правову допомогу на користь позивача, а тому судове рішення підлягає скасуванню в цій частині.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 4000 грн. та суми витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн. й ухваленню в зазначеній частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307,308, 309, 313, 317 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2012 року по даній справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 4000 грн. та суми витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн. скасувати й ухвалити в зазначеній частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди 10000грн.

В задоволені вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: