Рівненський міський суд Рівненської області
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2012 pоку м. Рівне
Рівненський міський суд у складі :
головуючого судді Кучиної Н.Г.
при секретареві Цимбалюк А.І.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши під час відкритого попереднього судового засідання в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності.
Позивач звернувся до суду із позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності, в обґрунтування позову покликається на те, що 01.02.2008 року, позивач уклав з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ОСОБА_4 договір, відповідно до якого відповідач - забудовник прийняв ОСОБА_3, як інвестора в пайове будівництво магазину автозапчастин з автомайстернею по вул. Вербовій в м. Рівне, загальною площею, орієнтовно, 450,0 кв. м. Згідно пп.1.5, 1.6. договору, ОСОБА_3 мав вкласти в будівництво магазину 520000,00 грн., що становило 80% від вартості будівництва, а відповідач мав вкласти в будівництво магазину 130000,00 грн., що становило 20% від вартості будівництва. Будівництво магазину сторони здійснювали відповідно до розробленого робочого проекту. За наявності дозволу на виконання будівельних робіт та інших необхідних дозвільних документів на орендованій земельній ділянці. Відповідно до п. 4.1. Договору за умови належного виконання сторонами своїх обов'язків за договором та іншими договорами (у випадку їх наявності чи укладення таких в майбутньому), об'єкт будівництва, сторони розподіляють в співвідношенні: 20 % (двадцять відсотків) - Забудовник, 80 % (вісімдесят відсотків) - Інвестор відповідно до розміру вкладів у фінансування об'єкту будівництва визначених цим Договором. Вклад в сумі 520000,00 грн., ОСОБА_3 вніс в порядку та в строки визначені договором. В зв'язку з фінансовими труднощами ОСОБА_2 тривалий час не вносив свій вклад, у звязку з чим сторони не могли завершити будівництво магазину. За взаємною домовленістю, з метою, завершення будівництва магазину з авто майстернею та відповідно до п. 2.6. Договору, позивач вніс вклад відповідача в сумі 130000,00грн. після чого ми добудували магазин з авто майстернею.Після завершення будівництва, 01 жовтня 2011 року, сторони склали Протокол погодження площ та часток магазину автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербовій в м. Рівне, що переходять у власність сторонам ОСОБА_4 Договору від «01» лютого 2008 р. Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_3, як Інвестор отримав у власність 100% новозбудованого магазину автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербовій в м. Рівне. Однак у березні 2012 року, позивач дізнався що відповідач всупереч домовленостям має намір зареєструвати на себе право власності на побудований магазин. Він замовив та виготовив на своє ім'я технічну документацію на магазин автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербова, 18-г в м. Рівне. На прохання здійснити спільне оформлення побудованого магазину на ім'я позивача, відповідач відповів відмовою.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задоволити в повному обсязі та визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на магазин з автозапчастин з автомайстернею загальною площею 453,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Вербова, 18,г..
Відповідач в судовому засідання проти задоволення позову не заперечував.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.
Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст..174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2008 року, позивач уклав з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 ОСОБА_4 договір, відповідно до якого відповідач - забудовник прийняв ОСОБА_3, як інвестора в пайове будівництво магазину автозапчастин з автомайстернею по вул. Вербовій в м. Рівне, загальною площею, орієнтовно, 450,0 кв. м. Згідно пп.1.5, 1.6. договору, ОСОБА_3 мав вкласти в будівництво магазину 520000,00 грн., що становило 80% від вартості будівництва, а відповідач мав вкласти в будівництво магазину 130000,00 грн., що становило 20% від вартості будівництва. Будівництво магазину сторони здійснювали відповідно до розробленого робочого проекту. За наявності дозволу на виконання будівельних робіт та інших необхідних дозвільних документів на орендованій земельній ділянці. Відповідно до п. 4.1. Договору за умови належного виконання сторонами своїх обов'язків за договором та іншими договорами (у випадку їх наявності чи укладення таких в майбутньому), об'єкт будівництва, сторони розподіляють в співвідношенні: 20 % (двадцять відсотків) - Забудовник, 80 % (вісімдесят відсотків) - Інвестор відповідно до розміру вкладів у фінансування об'єкту будівництва визначених цим Договором. Вклад в сумі 520000,00 грн., ОСОБА_3 вніс в порядку та в строки визначені договором. В зв'язку з фінансовими труднощами ОСОБА_2 тривалий час не вносив свій вклад, у звязку з чим сторони не могли завершити будівництво магазину. За взаємною домовленістю, з метою, завершення будівництва магазину з авто майстернею та відповідно до п. 2.6. Договору, позивач вніс вклад відповідача в сумі 130000,00грн. після чого ми добудували магазин з авто майстернею.
Після завершення будівництва, 01 жовтня 2011 року, сторони склали Протокол погодження площ та часток магазину автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербовій в м. Рівне, що переходять у власність сторонам ОСОБА_4 Договору від «01» лютого 2008 р.
Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_3, як Інвестор отримав у власність 100% новозбудованого магазину автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербовій в м. Рівне. Однак у березні 2012 року, позивач дізнався що відповідач всупереч домовленостям має намір зареєструвати на себе право власності на побудований магазин. Він замовив та виготовив на своє ім'я технічну документацію на магазин автозапчастин з авто майстернею по вул. Вербова, 18-г в м. Рівне. На прохання здійснити спільне оформлення побудованого магазину на ім'я позивача, відповідач відповів відмовою.
Відповідно до статті 328 ЦК України права власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позов визнав повністю, суд вважає указані факти встановленими.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з підпунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме зокрема: право власності на нерухоме майно.
У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Єдиним органом, який здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, є підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць (п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно). Для міста Рівне єдиним таким підприємством є Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації».
Без державної реєстрації права власності на нерухоме майно, таке право є невизнаним державою, що в свою чергу унеможливлює вільне володіння, користування і розпорядження цим майном.
Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи відносини, які склалися між сторонами, визнання відповідачем позовних вимог суд вважає, що позов підлягає до задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, ст. ст. 328, 331, 375, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 27-30, 57-58, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності задоволити.
Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на магазин автозапчастин з автомайстернею загальною площею 453,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Вербова, 18,г..
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.