Справа №1490/5692/12 24.12.2012 24.12.2012 24.12.2012
Справа № 22-ц/1490/3757/12 Головуючий у І інстанції Кузьменко В.В.
Категорія 46 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про участь у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї та стягнення відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а :

13 липня 2012 року ОСОБА_5 предявив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

Він є батьком, а відповідач матірю ОСОБА_5 Нікіти, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З квітня 2008 року дитина проживає разом з матірю, окремо від нього.

Відповідно до статей 141, 150 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Більш того, батьки не тільки мають право, але і зобов'язані виховувати дитину і піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Він бажає брати участь у вихованні сина, проте колишня дружина перешкоджає йому в цьому, всіляко унеможливлює його зустрічі з дитиною.

На вирішення спору про його участь у виховані дитини він звернувся до органу опіки і піклування і той, своїм рішенням від 23 травня 2012 року, встановив, що один тиждень раз на три місяці він може брати сина з ночівлею та протягом серпня місяця, з правом виїзду дитини на відпочинок та оздоровлення.

Пославшись на ігнорування відповідачем вказаного обовязку, просив визначити його участь у виховані сина в такий же спосіб, як визначив орган опіки та піклування.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року позов задоволено частково, ухвалено визначити участь батька у вихованні дитини, в спосіб, якого той бажав, та відмовлено у стягненні моральної шкоди за безпідставністю вимоги.

ОСОБА_4 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким дозволити побачення з сином один раз на три місяці на 1-2 дні, не більше декількох годин, без ночівлі та без права виїзду за межі міста Миколаєва у звязку з тим, що дитина тяжко хворіє і потребує особливого догляду.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, а саме, ігноруванням судом тяжкої хвороби дитини та її потреби в особливому догляді.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду І інстанції в частині вирішення вимог про участь батька у виховані дитини скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, про часткове задоволення названих вимог, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, суд І інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що він є батьком дитини і в інтересах останньої, повинен приймати участь у вихованні сина та піклувався про нього у спосіб, зазначений ним в позовній заяві, в той же час, відповідачкою, навпаки, не доведено, що участь позивача у вихованні сина зашкодить фізичному чи психічному здоровю останнього, а чи суперечить його інтересам.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області з встановленими судом І інстанції обставинами та правовідносинами погоджується, проте його висновки щодо способу участі батька у виховані дитини вважає помилковими, необгрунтованими й незаконними.

Відповідно до статей 141, 150 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки не тільки мають право, але і зобов'язані виховувати дитину і піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. ст. 157 - 159 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, то другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При вирішення питання про участь батьків у виховані дитини, суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупини виконання рішення органу опіки та піклування.

За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі й щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. Крім того, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В будь-якому випадку, головним критерієм способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її виховані та спілкуванні з нею - є інтереси дитини. І орган опіки та піклування, і суд повинні виходити з того, що підставами позбавлення одного з батьків права на виховання дітей можуть бути лише здійснення ними батьківського права в суперечності з інтересами дитини або зловживання батьківськими правами.

При цьому, вирішуючи спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального закону, зокрема, ст. ст. 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі.

Згідно них, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржена частина судового рішення ухвалена не у повній відповідності з виписаним.

Як вбачається з матеріалів справи, саме з метою реалізації свого права та обовязку по вихованню сина - ОСОБА_5 звернувся спочатку до органу опіки та піклування, а потім і до суду.

В своїх заявах і в судовому засіданні він твердив, що бажає приймати участь в вихованні дитини та піклуватися про його здоровя, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через протидію з боку відповідачки, яка не дозволяє позивачеві брати сина до місця його проживання, а також всіляко протидіє спільному літньому оздоровчому відпочинку батька та дитини за межами м. Миколаєва.

На свою позицію, відповідач зазначає, що ще зовсім малій дитині, на час виникнення спору сину виповнилося лише 6 років, протипоказано будь-які зміни його звичайних життєвих умов. За приписами лікарів, через ряд тяжких захворювань, він потребує особливого догляду, що включає певне та своєчасне харчування, погодинний відпочинок; наявність звичного для нього оточення та іграшок. Нове, а ночівля в незвичному йому місці, а тим більше, з виїздом за межі м. Миколаєва з батьком, якого бачить не частіше тижня на три місяці, і є таким подразником, призведе до нервової напруги у дитини, загострення захворювань, травмуватиме психіку дитини.

За такого, перевіривши твердження сторін та проаналізував правову ситуацію, колегія схиляється до висновку про те, що вимоги позивача про його участь у виховані сина та у спілкувані з дитиною є обґрунтованими, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини.

Як на думку колегії, дитина ще настільки мала та хвора, що батько повинен спілкуватися з нею в денний час без ночівлі сина за місцем батькового проживання, а тим більше, без виїзду, навіть з метою оздоровлення, за межами м. Миколаєва. А тому, спілкування дитини з батьком слід обмежити одним тижнем кожних три місяці кожного року, з 10 до 18 години, без взяття дитини на ночівлю до помешкання батька. В вимозі про право брати дитину в серпні кожного року на з виїздом на оздоровлення за межі м. Миколаєва слід відмовити, що не позбавляє батька з часом, у разі покращення здоровя дитини, знову предявити таку ж вимогу.

Оскільки районний суд був іншої думки і обрав бажаний позивачем спосіб участі батька у виховані дитини, то його слід змінити до виписаного вище, рішенням апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення не оскаржувалося, а тому колегією не переглядається

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року, в частині вирішення вимог ОСОБА_5 про його участь у вихованні дитини скасувати, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким названу вимогу задовольнити частково.

Визначити участь ОСОБА_5 у виховані сина, ОСОБА_5 Нікіти, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість побачень з сином без сторонніх осіб один тиждень на три місяці кожного року, з 10 до 18 години, без взяття дитини на ночівлю до помешкання батька.

У вимозі про надання права брати дитину в серпні кожного року з виїздом на відпочинок та оздоровлення за межі м. Миколаєва відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді :