Справа № 2-1030/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2012 року Солом'янський районний суд м. Києва складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я- особа ФОП ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.10.2011 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість та штрафні санкції за договором фінансового лізингу №070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року у сумі 371091,11 грн. та судові витрати.

Обґрунтовує вимоги тим, що між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»та 3-ю особою ФОП ОСОБА_3 був укладений вказаний договір, який останній не виконує в частині своїх зобовязань по своєчасній оплаті лізингових платежів, внаслідок чого за період з 27.03.2009 року по 25.05.2010 року за ним станом на 21.08.2010 року виникла заборгованість перед позивачем за лізинговими платежами в розмірі 327814,65 грн.

Крім того, розрахунок 3% річних на вказану суму склав 5819,75 грн., індекс інфляції - 8805,47 грн., а також штраф за період з 3-го кварталу 2009 року по 2-й квартал 2010 року у розмірі 1% загальної вартості майна за кожен випадок за невиконання п.8.2.1. (за неподання звітності за кожен квартал згідно з п. 11.2.3.), виходячи з загальної вартості предмету лізингу на момент укладення Договору фінансового лізингу від 17.09.2007 року (425500 грн. * 4% за чотири квартали) - 17020,00 грн.

Таким чином, вказує, що станом на 21.08.2010 року заборгованість ФОП ОСОБА_3 перед ТОВ «ВіЕйБі Лізинг»становить 327814,65 грн. (сума боргу) + 5819,75 грн.(3% річних) + 8805,47 грн. (інфляційні збитки) +17020,00 грн. (штраф) + 11631,24 грн. (пеня) = 371091,11 грн.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які на підставі договорів поруки від 05.10.2007 року є поручителями за виконання боржником даних зобовязань за вказаним вище договором фінансового лізингу, також добровільно не погасили заборгованість.

Так, відповідно до умов п. 2 укладених договорів поруки відповідачі зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання ФОП ОСОБА_3 усіх грошових зобов'язань за Договором фінансового лізингу № 070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року, що був укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_3, в повному обсязі, в тому числі: за сплату позивачу лізингових платежів; пені, інших штрафних санкцій, відшкодування збитків та усіх інших виплат, сплата яких покладається на боржника відповідно до умов Договору та чинного законодавства України.

Виходячи з положень ст.ст. 553, 554 ЦК України, якими визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов'язання, у разі порушення якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, позивач посилається на те, що в даному випадку поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, тому предявляє даний позов до них як солідарних боржників.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки договір поруки припинив свою дію 15.08.2008 року відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Посилалась на ту обставину, що 15.08.2008 року позивач та ФОП ОСОБА_3 підписали додаткову угоду №2 до Договору фінансового лізингу про збільшення суми винагороди (комісії) Лізингодавцю та внесення змін до графіку сплати лізингових платежів.

Одночасно з підписанням зазначеної додаткової угоди позивачем та другим поручителем - відповідач ОСОБА_2 15.08.2008 був укладений та нотаріально посвідчений Договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки від 05.10.2007 року. Проте ОСОБА_1 як другого поручителя позивач не попередив про збільшення загального розміру лізингових платежів внаслідок підписання додаткових угод до Договору фінансового лізингу.

Крім того вказує, що, навіть за умови погодження з ОСОБА_1 як поручителем збільшення обсягів відповідальності, то за приписами ч.4 ст. 559 ЦК України позивач втратив право на звернення з вимогами до поручителів щодо виконання їх зобовязань, адже договір фінансового лізингу був розірваний 18.05.2010 року.

Представник відповідачки ОСОБА_4 та 3-ї особи ФОП ОСОБА_3 також заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що, оскільки позивач пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителів за правилами ч.4 ст.559 ЦК України, то з 19.11.2010 року він втратив право на звернення до суду за Договором поруки від 05.10.2007 року щодо виконання зобовязань за Договором фінансового лізингу, який припинив свою дію18.05.2010 року.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 17.09.2007 року позивач та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір фінансового лізингу №070917-27/ФЛ-Ф-О, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати Лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, зазначене в специфікації до Договору, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти майно (предмет лізингу), своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі у порядку та строки, передбачені договором.

Позивач належним чином виконав умови Договору шляхом передання предмету лізингу на підставі підписаного сторонами Договору акту прийому-передачі майна в користування ФОП ОСОБА_3, який мав виплачувати позивачу лізингові платежі відповідно до п. 1.1. Договору та графіку сплати лізингових платежів до Договору.

Позивач посилався, що всупереч прийнятим на себе обов'язкам ФОП ОСОБА_3 зобов'язання за Договором щодо сплати лізингових платежів виконував не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 27.03.2009 року по 25.05.2010 року за ним виникла заборгованість за лізинговими платежами без врахування штрафних санкцій в розмірі 327814,65 грн.

25.05.2010 року ФОП ОСОБА_3 була направлена вимога за №1533 щодо сплати всієї несплаченої частини загальної вартості майна на підставі п. 14.8 Договору.

Так, п.14.8 Договору передбачено, що в разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату будь-якого лізингового платежі за цим Договором на строк понад 30 днів, Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача дострокової сплати усієї несплаченої на момент направлення відповідної письмової вимоги частини загальної вартості майна, а Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити її Лізингодавцю протягом 10 днів з моменту направлення йому Лізингодавцем відповідної вимоги.

Сторони дійшли згоди, що з моменту направлення Лізингодавцем вищевказаної вимоги, строк погашення усієї несплаченої суми Лізингоодержувачем частини загальної вартості майна вважається таким що настав.

Згідно з п. 11.2.1 Договору за порушення обов'язку з своєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених пунктом 3.1 Договору і графіком сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, ФОП ОСОБА_3 зобов'язався також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки від непогашеної заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочки та відшкодувати всі збитки, завдані цим позивачеві, понад вказану пеню.

Крім того, якщо у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів позивач буде змушений нести збитки (в тому числі пов'язані з збільшенням процентної ставки за використання кредитних коштів, або інші), ФОП ОСОБА_3 протягом 5 банківських днів відшкодовує ці збитки після отримання відповідної вимоги від позивача.

Таким чином, позивачем були нараховані відповідно до п.8.2.1. Договору штрафні санкції та п. 11.2.1 та п. 11.2.3. Договору - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати, а також згідно з нормами ст. 625 ЦК України проведений розрахунок індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, внаслідок чого за розрахунком позивача загальна заборгованість становить 371091,11 грн., яка складається з 327814,65 грн. (сума боргу), 17020,00 грн. (штраф), 11631,24 грн. (пеня), 5819,75 грн.(3% річних), 8805,47 грн. (інфляційні збитки).

Крім того, в забезпечення виконання боржником зобовязань за даним Договором фінансового лізингу між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, а також відповідачкою ОСОБА_2 були укладені договори поруки б/н від 05 жовтня 2007 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 3499-д та № 3501-д.

Відповідно до умов укладених Договорів поруки відповідачі зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання ФОП ОСОБА_3 усіх грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу № 070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року, що був укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_3

Так, згідно з умовами п. 2 договорів поруки відповідачі зобовязались відповідати перед позивачем за виконання боржником усіх грошових зобов'язань за Договором в повному обсязі, в тому числі за сплату лізингових платежів; пені, інших штрафних санкцій, відшкодування збитків та усіх інших виплат, сплата яких покладається на Лізингоодержувача відповідно до умов Договору та чинного законодавства України.

Дійсно, за правилами ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов'язання, у разі порушення якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Разом з тим, судом встановлено, що 15.08.2008 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3 була підписана додаткова угода №2 до Договору фінансового лізингу про збільшення суми винагороди (комісії) Лізингодавцю та внесені зміни до графіку сплати лізингових платежів.

Одночасно з підписанням зазначеної додаткової угоди між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 15.08.2008 року був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки від 05.10.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 5533, у п.2 якого зазначено, що поручитель погоджується зі збільшенням загального розміру лізингових платежів внаслідок підписання додаткових угод до Договору фінансового лізингу №070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року.

У Договорі про внесення змін та доповнень, укладеним з ОСОБА_2, у п. 1 також були внесені зміни і до визначення терміну Контракт, а саме до переліку додатків до Договору фінансового лізингу добавлені Додаткова угода №1 від 20.09.2007 року та Додаткова угода №2 від 15.08.2008 року.

Проте ОСОБА_1 як поручителя позивач не попередив про збільшення загального розміру лізингових платежів внаслідок підписання додаткових угод до Договору фінансового лізингу, тоді як в договорах поруки від 05.10.2007 року (п.1) зазначено, що контракт Договір фінансового лізингу №070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року, укладений між Кредитором та Боржником, з усіма додатками до нього

Таким чином, згоду на збільшення обсягу відповідальності надала лише поручитель ОСОБА_2

При цьому, розмір відповідальності ОСОБА_1 як поручителя у порівнянні з тими умовами, на які він погоджувався, збільшився без його згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи, що позивач не довів до відома поручителя - відповідача ОСОБА_1 про зміну умов договору фінансового лізингу та не одержав його згоди на продовження договору поруки на нових умовах, повязаних зі збільшенням відповідальності, то за приписами ст. 559 ЦК України зміна зобовязань без згоди поручителя є підставою для припинення поруки, тобто поручитель не залишається зобов'язаним навіть на початкових умовах. Момент припинення поруки залежить від моменту настання обставин, з якими повязується припинення поруки і яке відбувається автоматично.

Таким чином, договір поруки від 05.10.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, припинив свою дію з 15.08.2008 року.

Крім того, судом встановлено, що Договір фінансового лізингу №070917-27/ФЛ-Ф-О від 17.09.2007 року був розірваний сторонами договору.

Так, представник ФОП ОСОБА_3, посилаючись на передачу позивачем за договором фінансового лізингу в лізинг ФОП ОСОБА_3 майна, що не відповідало зразку, опису та потребам останнього (ч.3 ст.673 ЦК України) за відсутності будь-якої технічної документації, інструкції по експлуатації та іншої, необхідної до обладнання документації (всупереч вимогам ст.ст. 268, 270 ГК України, ст.674 ЦК України) навіть до часу повернення обладнання після розірвання договору, вважає, що, таким чином, введення його в експлуатацію фактично не відбулось в порушення умов договору з вини позивача, який фактично відмовився від свого обовязку належно виконати умови договору та дотримуватись вимог законодавства, що регулює дані відносини.

Про невідповідність обладнання заявленим вимогам ФОП ОСОБА_3 одразу повідомив позивача. Проте, останній не відреагував належним чином та не вжив заходів щодо повернення майна продавцю постачальнику, у звязку з чим з підстав невідповідності майна та його повернення через простої з першого дня боржник вів безрезультатні переговори з позивачем майже два роки.

В той же час, позивач ігнорував вимоги лізингоодержувача та в свою чергу продовжував нараховувати лізингові платежі, непомірні й безпідставні штрафні санкції, що свідчить про недобросовісне користування своїми правами для безпідставного збагачення.

Так, розірвання договору фінансового лізингу відбулось внаслідок зміни обставин відповідно до листа від 21.04.2010 року ФОП ОСОБА_3М про розірвання договору лізингу та повернення невідповідного майна, на який він у відповідь отримав 28.05.2010 року повідомлення №1533 від 25.05.2010 року про те, що позивач розриває договір у звязку з простроченням сплати лізингових платежів більш ніж 30 днів та примусово вимагає повернення майна в строк до 01.06.2010 року.

24.06.2010 року була здійснена фактична передача майна згідно з Актом прийому-передачі.

Відповідно до ч.2,3 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити, або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а сторона договору, яка одержала таку пропозицію, у двадцятиденний строк після її одержання повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

На пропозицію ФОП ОСОБА_3 від 21.04.2010 року розірвати договір, одержану позивачем 28.04.2010 року, відповідь від останнього за №1533 була направлена в порушення 20ти денного терміну 25.05.2010 року замість 18.05.2010 року.

Таким чином, договір між позивачем та ФОП ОСОБА_3 розірвано за згодою сторін, а датою його розірвання є 18.05.2010 року кінцевий термін передбачений законом на надання відповіді на пропозицію.

За таких обставин Договір поруки від 05.10.2007 року припинив свою дію з 19.11.2010 року.

При цьому, навіть, якщо дату розірвання договору вважати не 18.05.2010 року, а дату фактичного повернення майна - 24.06.2010 року, то шестимісячний строк, протягом якого позивач міг предявити вимоги до поручителя все одно сплинув 25.12.2010 року, після якого позивач втратив право на звернення до поручителів, в тому числі відповідачки ОСОБА_2

Так, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, з договору поруки не вбачається встановленого строку, після якого порука припиняється, а за умовою п.п. 5, 6 Договору порука діє до моменту повного виконання боржником всіх зобов'язань перед ТОВ «ВіЕйБі Лізинг».

Разом з тим, визначений строк основного зобовязання, що становить 61 місяць (п.2.1. Договору фінансового лізингу). Проте, 18.05.2010 цей договір було розірвано, у звязку з чим сторонами було вирішено питання про повернення предмету лізингу позивачу, що відбулось 24.06.2010 року.

Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України зобовязання сторін після розірвання договору припиняються.

А щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій, що мали місце, на думку кредитора, на час розірвання договору, то питання про це порушувалось останнім у позовній заяві до даних відповідачів, за якою ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 04.09.2010 було відкрито провадження у справі та яка внаслідок неявки представника позивача ухвалою від 06.09.2011 року була залишена без розгляду.

05.10.2011 року позивач знов звернувся з даним аналогічним позовом, проте, не врахував, що згідно з правилами ст. 559 ЦК України, що містить спеціальні (додаткові) підстави припинення поруки, він втратив право на звернення до поручителів, адже, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, коли і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються.

Преклюзивні строки це строки, з якими пов'язане існування (виникнення або припинення) самого права. На відміну від позовної давності, що передбачає строк, протягом якого можна захищати порушене або оспорюване суб'єктивне цивільне право, преклюзивні строки це припинювальні строки, час, закінчення якого тягне за собою втрату самого права, тобто сплив строку згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора позивача внаслідок нездійснення ним свого права (ч.2 ст.12 ЦК України).

З огляду на викладене, позивач втратив право на звернення з вимогами до поручителів щодо виконання ними зобовязання за договором фінансового лізингу, який був розірваний 18.05.2010 року, а договір поруки не містить встановленого строку його припинення.

Таким чином, у позивача відсутнє законне право на звернення до суду з вимогами до поручителів, оскільки пропущений строк пред'явлення вимоги до них

Керуючись ст. ст. 525, 526, 559, 625 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: