АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1919/2012 Номер провадження 22-ц/1690/1919/2012Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі головуючого судді Лобова О.А., суддів Чічіля В.А., Пікуля В.П. при секретарі Лутицькій Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника за довіреністю Управління МВС України в Полтавській області, на рішення Октябреького районного суду м.Полтави від 11 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Управління МВС України в Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Полтавській області, Державного казначейства України та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь 2 086 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на вирок суду, яким встановлено, що оперативними працівниками УБОЗу ГУМВС України у Полтавській області до нього було застосоване фізичне насильство, внаслідок чого йому заподіяні численні тілесні ушкодження, що призвело до психічних страждань.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 квітня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволений: стягнуто з УМВС України у Полтавській області на його користь 200 000 грн. моральної шкоди, 2 086 грн. матеріальної шкоди, 500 грн. витрат на юридичну допомогу. Вирішене питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_2, представник за довіреністю Управління МВС України в Полтавській області, та, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом при вирішенні спору не враховані положення Бюджетного кодексу України, ЗУ «Про міліцію», якими передбачено покладення відповідальності за вчинений злочин саме на засуджених вироком суду осіб. Окрім того, суд не звяв до уваги, що позивач будь-яких вимог до УМВС України у Полтавській області не заявляв. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не обгрунтовані належними доказами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 24 березня 2006 року встановлений факт заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок злочинних дій працівників УБОЗ УМВС України в Полтавській області при виконанні останніми своїх службових обовязків, а саме внаслідок катування та нелюдського і такого що принижує гідність поводження.

Зазначеними незаконними діями працівниками міліції ОСОБА_3 завдана матеріальна та моральна шкода. Цей факт є очевидним і місцевий суд, ґрунтуючись на належних та достатніх доказах, правильно визначив розмір відшкодування завданої шкоди.

Встановивши фактичні обставини справи, місцевий суд дійшов правильного висновку про покладення відповідальності за завдану позивачу шкоду на УМВС України у Полтавській області.

Колегія суддів перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги та з урахуванням висновків ВСУ, викладених в ухвалі від 26 березня 2009 року.

За загальним правилом (ст.8 ЦК України) актами цивільного законодавства регулюються відносини, які виникли з дня набарання ними чинності.

Бюджетний Кодекс України, на положення якого посилається відповідач в апеляційній скарзі, набрав чинності 01 січня 2011 року, у ньому відсутня указівка про розповсюдження дії положень п.п.10 п.9 розділу VI на правовідносини, що виникли у минулому, а тому відсутні правові підстави для застосування вказаних положень Кодексу до спірних правовідносин, що виникли у травні 2003 року. Окрім того, на думку колегії суддів, норми Бюджетного Кодексу України не можуть бути застосовані для вирішення цього спору, оскільки згідно ст.1 предметом регулювання вказаного нормативного акту є відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Відповідно до вимог ст.442 ЦК УРСР шкода, заподіяна громадянинові незаконними діями ... службових осіб при виконанні ними службових обов'язків у галузі адміністративного управління, відшкодовується на загальних підставах, якщо інше не передбачено законом. Правовою основою діяльності міліції є Конституція України та, зокрема, ЗУ «Про міліцію» (спеціальний нормативний акт, що підлягає застосуванню для вирішення спору), частиною другою статті 25 якого обов'язок щодо відшкодування завданих збитків громадянинові, права і інтереси якого порушено працівниками міліції, покладено на міліцію. Доводи апеляційної скарги у цій частині грунтуються на неправильному тлумаченні положень ЗУ «Про міліцію».

Твердження апеляційної скарги про недоведеність розміру моральної шкоди спростовуються матеріалами справи, зокрема вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 24 березня 2006 року (т.1 а.с.4-25), яким встановлені тривалість і характер катувань, яким був підданий ОСОБА_3, наслідки, що настали для нього від цих катувань, а також медичними висновками (т.І.а.с. 38-41,57.58).

Є безпідставним посилання апеляційної скарги на відсутність будь- яких вимог зі сторони ОСОБА_3 до УМВС України у Полтавській області, оскільки згідно поданої позовної заяви (т.1 а.с.2) УМВС України у Полтавській області є другим відповідачем.

Таким чином, колегія суддів дійшла до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення в справі є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 303, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за довіреністю Управління МВС України в Полтавській області, відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

і

Головуючий суддя О.А.Лобов

судді: В.А.Чічіль

ОСОБА_4