АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2022/12 Справа № 2-175/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Майній Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про виселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням; за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення, анулювання реєстрації, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про виселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що у період з травня 1991 року до 26.08.2004 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають одну спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу вони продовжували відносини та спільне проживання до квітня 2007 р., коли ОСОБА_3 несподівано зник, його місцезнаходження розшуковими заходами, вжитими органами внутрішніх справ за заявою позивачки, встановлене не було. У лютому 2008 р. вона позивачка з'ясувала, що невідома їй особа - ОСОБА_2, безпідставно заволоділа набутою позивачкою та ОСОБА_3 спільно у шлюбі квартирою № 37 по пр. К. Маркса, 13/15 у м. Дніпропетровську, змінила замки на вхідних дверях та перешкоджає позивачці у користуванні нею.

З урахуванням уточнення заявлених вимог ОСОБА_3 просила суд виселити ОСОБА_2 з її дитиною ОСОБА_7 зі спірної квартири АДРЕСА_1, анулювати реєстрацію останніх у цій квартирі, усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні згаданою квартирою як жилим приміщенням та наявним у ній майном позивачки (а.с.82-84).

У квітні 2009 р. ОСОБА_8 як третя особа у справі звернулася до суду з самостійними вимогами щодо предмету спору, в обґрунтування яких зазначила, що є рідною сестрою ОСОБА_9 Спірна квартира АДРЕСА_1 була у серпні 2000 р. набута останнім за рахунок спільних коштів його та його дружини ОСОБА_3, втім за спільною домовленістю оформлена на ім'я ОСОБА_5, а у грудні 2004 р. на вимогу ОСОБА_9 подарована йому, при цьому ОСОБА_8 залишалася зареєстрованою у цій квартирі та зберігала право користування нею, періодично у ній проживаючи. У березні 2007 р. ОСОБА_3 зник і з цього часу будь-які відомості про нього відсутні, оголошений органами МВС розшук результатів не дав, що на думку ОСОБА_5 свідчить про його загибель. Після зникнення останнього до спірної квартири самовільно, ймовірно з застосуванням набутих невідомим шляхом ключів ОСОБА_3, вселилася ОСОБА_2, що оголосила себе його дружиною, і з цього часу проживає у ній, перешкоджаючи ОСОБА_5 у проживанні за місцем своєї реєстрації. Також відповідачка незаконно зареєструвала у спірній квартирі місце свого проживання та місце проживання своєї дитини, при цьому згоду від імені власника дав ОСОБА_10, довіреністю якого таке право не було передбачене. Аналогічно 02.10.2007 р. за участю тої ж особи як представника ОСОБА_3, що вже 20.04.2007 р. перебував в розшуку як зникла особа, в органах РАЦС було зареєстроване батьківство останнього щодо дитини ОСОБА_2

Вважаючи, що відповідачка самовільно вселилася у спірну квартиру, ОСОБА_5 просила суд виселити ОСОБА_2 з її дитиною ОСОБА_7 спірної квартири АДРЕСА_1, анулювати реєстрацію останніх у цій квартирі, усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні згадано квартирою як жилим приміщенням та наявним у ній майном третьої особи (а.с.51-54, 78-81).

Ухвалою суду від 20.05.2011 р. провадження у справі в частині вимог про анулювання реєстрації відповідачів було закрите (а.с.151).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд задовольнив позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 і усунув ОСОБА_5 перешкоди у користуванні квартирою № 37 по пр. К. Маркса, 13/15 у м. Дніпропетровську шляхом виселення з неї ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення.

В порядку розподілу судових витрат суд стягнув на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_2 16 грн. (а.с.153-154).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду у частині задоволення позову ОСОБА_5, та постанову нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.81-84 ).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати, та постановити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5В , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою ОСОБА_2 не надані докази того, що вона у встановленому законом порядку була вселена до спірної квартири та належним чином набула право користування нею і що реєстрація ОСОБА_2 у спірній квартирі відбулася з порушенням встановленого законом порядку та без годи іншої особи, що має право користування даним жилим приміщенням, - ОСОБА_5, після оголошення розшуку ОСОБА_3, відносно якого відсутні докази про визнання його у встановленому порядку померлим або безвісно відсутнім.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 04.05.1991 р. по 25.08.2004 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, (а.с.7,17а,134). Від цього шлюбу зазначені особи мають одну спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно договору дарування від 30.12.2004 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_3О.), останній є власником спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї і інших осіб.

В суді апеляційній інстанції ОСОБА_7 пояснила, що знаходилася з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі з 2004 року, та проживала з ним разом у квартирі АДРЕСА_1.

Дані обставини підтверджуються постановою Жовтневого ДГУ УМВД України в Дніпропетровської області від 28.02.2008 року, якою відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 по факту незаконного проживання (а.с.9).

Згідно довідки за № 2637 від 08.09.2008 року місце проживання ОСОБА_7 та її малолітньої дитини ОСОБА_7Ю зареєстроване у спірній квартирі (а.с.56).

Вказана реєстрація не скасована, та не анульована.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.11.2008 року визнано батьківство ОСОБА_3 стосовно дочки ОСОБА_7 (а.с.259).

Дане рішення також не скасоване.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.05.2011 року оголошено ОСОБА_3 померлим (а.с.191). На підставі даного рішення видане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.192).

В суді апеляційній інстанції ОСОБА_7 пояснила, що звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд посилався на ч.3 ст. 116 ЖК України, яка передбачає виселення осіб, які самоуправно зайняли житлове приміщення, проте всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України суд не навів передбачених законом доказів, на яких ґрунтуються його висновки.

Доводи ОСОБА_5 про те, що реєстрація ОСОБА_2 у спірній квартирі відбулася після оголошення розшуку ОСОБА_3, з порушенням встановленого законом порядку та без її згоди, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки вказана реєстрація відповідачки не скасована, та не анульована. Крім того позивачки не позбавлена права на іі оскарження в установленому порядку.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 про виселення із спірної квартири ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення і находить можливим рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, задовольнивши апеляційну скаргу

Згідно частини другої статті 318 ЦПК України залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та результатами її розгляду 03.10.2011 року виніс ухвалу про залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.05.2011 року (а.с.210-211).

Постановляючи нове рішення про скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що є підстави для скасування ухвали апеляційного суду від 03.10.2001 року у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог ОСОБА_5, оскільки вказаної ухвалою це ж рішення суду першої інстанції в повному обсязі залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2011 року скасувати у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення та стягнення судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: