Справа №1490/5128/12 03.12.2012 03.12.2012 03.12.2012
Справа №22-ц/1490/3374/12 Головуючий у І інстанції Притуляк І.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

03 грудня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Шпонарською О.Ю.,

з участю:

відповідача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2012 року, ухваленого в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення неповернутого тіла кредиту, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитною лінією, заборгованості зі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування та пені, -

у с т а н о в и л а :

01 серпня 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі Банк) предявило зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

29 серпня 2007 року його правопопередник, в простій письмовій формі уклав із ОСОБА_2 кредитний договір № 003-14032-290807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого зобовязався надати позичальнику кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 гривень, з встановленням на день укладення договору ліміту в сумі 3 000 гривень.

В ньому ж, сторони домовилися, що Банк самостійно, не більше одного разу на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії.

У свою чергу, позичальник зобовязався щомісяця сплачувати обовязковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту; нарахованих процентів за користування кредитною лінією, виходячи з відсоткової ставки 29,90 % річних, та комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитного залишку у розмірі 2,99 % від суми використаних кредитних коштів.

У разі несплати нарахованих сум протягом місяця, недозволений овердрафт, розмір відсоткової ставки за користування овердрафтом підвищується до 90,0 %.

Крім того, порушення умов кредитного договору, давало Банку право достроково розірвати його в односторонньому порядку, шляхом відправлення на адресу держателя картки листа, та вимагати відшкодування збитків. Банк також залишав за собою право нараховувати пеню в розмірі 0,01 %, але не менше 50 гривень за кожен факт прострочення.

Взяті на себе зобовязання Банк виконував у повному обсязі, надавши відповідачеві у декілька прийомів грошову суму у розмірі 10 520 гривень, він чекав відповідної добросовісної договірної поведінки і від позичальника, про те та, проводила виплати нерегулярно, систематично порушувала свої договірні зобовязання й виходила в недозволений овердрафт, у звязку з цим станом на 06 червня 2012 рік виникла заборгованість у розмірі 19 148 гривні 90 копійок, з яких:

●5 978, 61 гривень неповернуте тіло кредиту;

●5 059,63 гривень заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією;

●8 110,66 гривень заборгованість зі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту;

●450,00 гривень пеня.

Не змінили її позадоговірної поведінки неодноразові нагадування Банку про необхідність виконання зобовязання у повному обсязі, ні заходи цивільно-правового впливу.

У звязку із цим, Банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборговану грошову суму.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, вважає, що позивачем було пропущено позовну давність щодо стягнення з неї основної суми заборгованості, а суд її не застосував, а, відповідно, невірно нарахував комісію та відсотки за користування кредитною лінією.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2012 року позов Банку задоволено частково і вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилалась на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушеннями вимог матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, підставою виникнення яких є укладений 29 серпня 2007 року кредитний договір № 003-14032-290807.

Позивач виконував взяті на себе за ним обовязки, в той час як відповідач свого слова не дотримав, знявши за платіжною карткою в декілька прийомів і використавши на свій розсуд 10 520 гривень, вона, повернувши частково кредит, а також сплативши частково проценти за користування ним та комісію за обслуговування кредитного залишку - з квітня 2009 року припинила будь які виплати, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 18 698 гривень 90 копійок, яку вона не бажає погасити добровільно.

За такого, заборговані грошові суми слід стягнути за судовим рішенням.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, з ксерокопій кредитного договору № 003-14032-290807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 29 серпня 2007 року та доданих до нього тарифів на обслуговування тарифної картки і анкети (а.с. 6, 7-9); розрахунку заборгованості (а.с. 13); заперечень відповідача (а.с. 27) вбачається, що Банк надав, а ОСОБА_2 отримала за названим вище договором 10 520 гривень, з яких не повернула 5 978 гривень 61 копійку, не сплатила 5 059 гривень 63 копійки нарахованих процентів за користування кредитною лінією, 8 110 гривень 66 копійок - несплаченої комісії за обслуговування кредиту, а всього заборгувала Банку 18 698 гривень 90 копійок.

Іншого належними та допустимими засобами доказування відповідач не довела, хоча за ст. 60 ЦПК України, то є її обовязком.

За такого, відповідно до статей 525-526, 546, 553-554, 1048 - 1050, 1054 ЦК України з ОСОБА_2 на користь позивача слід було стягнути зазначену вище суму.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до відмови суду у вимозі про стягнення з відповідач 450 гривень 00 копійок пені, то вона в силу ст. 303 ЦПК України, яка встановила межі перегляду апеляційною інстанцією судового рішення, колегією не переглядалася.

Стосовно ж твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про помилкове не застосування судом позовної давності, то воно не може братися до уваги, оскільки це є наслідком невірного тлумачення названою особою норм цивільного законодавства, що регулює правила застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Саме наведеним і керувався районний суд вирішуючи дану справу, що є вірним.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: