Справа № 2-4374/11
Провадження № 2/2604/830/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" лютого 2012 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Зіньковська Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору позики та договору іпотеки недійсним та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики та договору іпотеки недійсним посилаючись на те, що 13.12.2010 року між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого їй було надано грошові кошти в сумі 1 103 520 грн. строком на 6 місяців до 13.06.2011 року. З метою забезпечення зобовязань 13.12.2010 року вона уклала з відповідачем договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. До квітня 2011 року вона сумлінно виконувала свої обовязки, але в звязку з світовою фінансовою кризою, вона позбавлена можливості і надалі виконувати свої обовязки за договором у повному обсязі, у звязку з чим вважає, що кредитний договір повинен бути розірваний. Оскільки кредитний договір підлягає розірванню в звязку з істотною зміною обставин, тому як наслідок підлягає розірванню і договір, яким забезпечено виконання зобовязань.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнати недійсними договір позики від 13.12.2010 року та договір іпотеки квартири від 13.12.2010 року; визнати наслідком недійсності договору позики грошей від 13.12.2010 року та визнати борг за ОСОБА_1 в сумі 975 840 грн. та зобовязати ОСОБА_2 прийняти цей борг з розстрочкою виплати терміном на 60 місяців по 16 264 грн. в місяць; стягнути з відповідача судові витрати. Зустрічний позов не визнав та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач-2, який одночасно є представником відповідача-1 за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов не визнав з наступних підстав. ОСОБА_5 не вказано яким чином світова фінансова криза 2008 року позбавляє її можливості виконувати грошові зобовязання, а також не додано жодних доказів в підтвердження причинно-наслідкового звязку таких обставин. Оскільки, позивачка за первісним позовом отримала безвідсотково в позику значну суду готівкових коштів в 2010 році, що надавало їй перевагу для розширення свого бізнесу та підвищення рентабельності. Крім того, основні наслідки фінансової кризи були подавлені ще наприкінці 2009 року, а договір виконувався позивачкою у першому кварталі 2011 року. Суттєвими умовами договір є ціна та строк дії основного зобовязання, але строк дії договору позики, а також строки виконання зобовязань по ньому, не змінювались з моменту укладення договору; ціна договору складає 1 103 520 грн., що на момент укладення договору позики є еквівалентом 137 940 доларів США, сторони також погодили, що сума повернення повинна рівнятись сумі в гривні, еквівалентній 137 940 доларів США, а тому немає істотної зміни умов договору. Договір позики укладено з додержанням всіх, встановлених законом вимог, а тому відсутні підстави для його розірвання. Зустрічний позов підтримав та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей в сумі 975 840 грн., неустойку в сумі 1 511 822 грн. 40 коп. та судові витрати в сумі 1820 грн.

ОСОБА_1 особа за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов вважає обґрунтованим.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 13 грудня 2010 року між ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей, згідно якого остання взяла в борг грошові кошти в сумі 1 103 520 грн., що еквівалентно 137 940 доларів США (а.с.28-29). Відповідно до договору позики позивач зобовязалась повернути грошові кошти до 13 червня 2011 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, 13 грудня 2010 року між ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири (а.с.30-33). А саме в забезпечення виконання зобовязань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (п.1.2 договору іпотеки квартири).

В судовому засіданні представник позивача наполягаючи на задоволенні первісного позову пояснив, що позивач повинна бути звільнена від відповідальності за порушення зобовязання, в звязку з тим, що світова фінансова криза 2008 року є саме такою надзвичайною та невідворотною подією, яка законом визначається як непереборна сила. Наявність світової фінансової кризи та її глобальність загально визнана міжнародною спільнотою й не потребує додаткового доказу. Крім того, позивач вважає, що договір позики та договір іпотеки мають бути розірвані, оскільки істотно змінились суттєві умови договорів, а саме ціна та строк дії основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, які не міг передбачити ані боржник, ані іпотекодавець. Будь-яке виконання грошового зобовязання на території України, в тому числі і виконання грошових зобовязань, які виникають між сторонами на підставі кредитного договору, повинно бути виражено та виконуватись в національній валюті України гривні. У разі використання іноземної валюти для виконання грошових зобовязань на території України необхідна індивідуальна ліцензія НБУ. Навіть банківська ліцензія, дозвіл та додаток дозволу надані відповідачу НБУ також не дають права на використання в спірному договорі іноземної валюти, як засобу платежу без отримання на це індивідуальної ліцензії. Вираження у спірному договорі позики грошових зобовязань в іноземній валюті доларах США заборонено діючими нормативними актами України, а тому відповідач при укладенні договору позики порушив норми чинного законодавства України. Тому це є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 та 2 ст. 652 ЦК України передбачено наступне. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що

це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника

необхідних коштів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представником позивача за первісним позовом в судовому засіданні не надано доказів на підтвердження наявності одночасно всіх чотирьох умов, які необхідні для розірвання договору, що визначені в ч. 2 ст. 652 ЦК України, а також доказів того, що порушення зобовязання сталось внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_6 України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_6 Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_6 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.03 р. № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи договір позики з привязкою розміру суми зобовязання до долару США, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, в сторін не було.

Крім того, з договору позики вбачається, що позика надається в національній валюті гривні, так само в гривні передбачено повернення позики, а тому є безпідставними твердження позивача, що в спірному договорі позики грошей виконання зобовязань передбачено в іноземній валюті доларах США.

Тому первісний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову, то представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні наполягаючи на задоволенні зустрічного позову пояснив, що ОСОБА_5 в порушення умов договору позики не здійснила черговий платіж в сумі 31 920 грн., який мав відбутись до 13.05.2011 року, чим допустила прострочення виконання грошового зобовязання. Крім того, відповідачка за зустрічним позовом в строк до 13.06.2011 року не повернула ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 943 920 грн., чим теж грубо порушила умови договору позики. Тому і просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 975 840 грн., неустойку за прострочення виконання зобовязань за 137 днів в розмірі 1 511 822 грн. 40 коп. та сплачені судові витрати в сумі 1820 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність або оперативне управління гроші, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 частково повернула грошові кошти в сумі 127 680 грн., погашення відбувалось відповідно до умов договору позики та підтверджується копіями розписок від 13.04.2011 року, 12.03.2011 року, 13.02.2011 року та 13.01.2011 року (а.с.24-27).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також

три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В абзаці 4 п. 1 договору позики грошей передбачено, що в разі несвоєчасного повернення позичальником одної з виплат, він зобовязаний повернути позикодавцеві суму позики та сплатити неустойку в розмірі одного відсотку від усієї суми позики за кожен день прострочення.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки, позивачем не ставилось питання про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, тому суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 975 840 та 1 511 822 грн. 40 коп. неустойки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, також підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Отже, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 617, 625, 651, 652, 1046, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 131, 208, 209, 212- 215, 218, 226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору позики та договору іпотеки недійсним відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 975 840 грн. суми основного боргу, 1 511 822 грн. 40 коп. неустойки, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 2 489 482 грн. 40 коп.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя