Справа № 2-6635/12
У Х В А Л А

24 жовтня 2012 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просять суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі не виплаченої суми франшизи в сумі 500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн., а також судовий збір.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення на докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких позивач звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача про відшкодування моральної шкоди у визначеному ним розмірі та відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, в поданій позовній заяві позивач, звертаючись з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вказує на те, що ПрАТ Українська пожежна-страхова компанія, у якій на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальності відповідача перед третіми особами за полісом №АА/7073304 від.11.10.2011 року, компенсувала йому вартість відновлюваного ремонту з врахуванням експлуатаційного зносу замінних частин за виключення ПДВ (20%) та розміру франшизи.

Таким чином, вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована в ПрАТ Українська пожежна-страхова компанія, а відповідно до норми п. 22.3. ст.22 ЗУ Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівна яку посилається позивач, особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної сплачує лише різниці між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком. Такі ж правила стосуються і порядку відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин вбачається, що позивач не обґрунтовує свої заявлені вимоги про стягнення саме з відповідача моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та не зазначає підстав та порядку покладення на нього відповідальності, встановленої законом. Крім того, позивач в порушення п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, не зазначив посилання на докази, які б підтверджували обставини в обґрунтування його вимог та його міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди саме в заявленій ним сумі.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначено суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно належним чином викласти обґрунтування своїх вимоги із зазначенням усіх правових підстав для звернення до суду з кожною із вимог саме до відповідача відповідно до норм матеріального права із зазначенням доказів в підтвердження даних обставин справи.

Крім того, з огляду на заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судовий збір має бути оплачений позивачем з урахуванням ціни позову як відповідно до п.1.1, так і п.1.2 ч. 2 ст.4 Закону України Про судовий збір, оскільки за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст.119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі. Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: