пр. № 2/759/1539/13
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2012 року

суддя Святошинського районного суду м. Києва Макаренко В.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приватбанк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ПуАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 10 249,55грн. за кредитним договором № б/н від 06 серпня 2007року.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та не рухоме майно, яке належить ОСОБА_2 (01001, АДРЕСА_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження; обмежити Відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській обл. видачу Відповідачу паспорта/проїзного документа; Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у Відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань.

Заявник свою заяву мотивує тим, що до ОСОБА_2 предявлено позов про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10 249,5ргн. та вказує на те, що відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, щомісячних погашень кредиту не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість, вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, суд бере до уваги наступне.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість з ОСОБА_2. за договором кредиту у розмірі 10 249,5ргн.

За змістом ч.ч. 1 та 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до статуту ПуАТ КБ «ПриватБанк» відбулася зміна найменування з закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк», в результаті чого ПуАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно договору № б/н від 06 серпня 2007 року укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, остання отримала кредит у розмірі 3000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачка з 07 червня 2007 року не сплачувала заборгованість за кредитом і на момент звернення до суду заборгованість за кредитом не сплачує, в звязку з чим виник спір між сторонами.

Проте позивачем не надано жодного доказу на яке саме майно відповідачки і де воно знаходиться і в яких саме інших осіб або на які грошові кошти необхідно накласти арешт, в звязку з чим вказана заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим, заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (ч.2 ст. 152 ЦПК України), оскільки відповідно до ст. 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Крім того, суд звертає увагу, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену в Постанові Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що позивачем не надано належних доказів, яке саме майно або грошові кошти належать відповідачці, оскільки порушується принцип співмірності із заявленими позивачем вимогами, з огляду на те, що суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені ЦПК України, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та безпідставною, в звязку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153, 208-210 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приватбанк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: