Справа №2-504/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2012 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого-судді Болейко А.П.

при секретарі Худякової Г.О.

з участю позивача та її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_2 про визнання не дійсними правочинів з моменту їх укладення та стягненню судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсними генеральну угоди № КФ мсб 09/07 від 04.05.2007 року, кредитний договір № КФ мсб 09/07-1 від 04.05.2007 року, кредитний договір № КФ мсб 09/07-2 від 17.05.2007 року, кредитний договір № КФ мсб 09/07-3 від 05.07.2007 року, кредитний договір № КФ мсб 09/07-4 від 25.07.2007 року, кредитний договір № КФ мсб 09/07-5 від 20.08.2007 року, кредитний договір № 05.32 - 09/07-СК від 16.05.2008 року, кредитний договір № 05.57 - 09/07-СК від 04.08.2008 року, кредитний договір № 05.36 - 08/07-СК від 10.12.2007 року, іпотечний договір № КФ мсб 09/07 z1 від 04.05.2007 року, іпотечний договір № КФ мсб 09/07 z2 від 18.05.2007 року, іпотечний договір № КФ мсб 09/07 z4 від 26.07.2007 року, іпотечний договір № 05.36 - 08/07 ДІО1 від 10.12.2007 року, договір застави № КФ мсб 09/07- z3 від 05.07.2007 року. При цьому посилається на те, що у неї є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та на період укладання згаданих угод перебував у малолітньому віці. Вважає угоди недійсними та просить застосувати наслідки недійсності зазначених договорів.

Позивачка та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Представник відповідача позов подав заяву розглядати справу у його відсутності, позов не визнає з підстав викладених у наданих суду запереченнях.

Третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідача, приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши правову позицію позивача та її представника, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені обставини, зазначені вище. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами по справі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. ст. 203,628 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Кредитний договір цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і зобов'язання та економічну відповідальність комерційного банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції. Кредитні відносини між кредитором (банком) і позичальником обов'язково набувають договірного характеру. В правовій державі має забезпечуватися повноцінна правова основа кредитного процесу. Здійснення кредитного обслуговування на договірній основі передбачається Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України, яка дублюється ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, першою вимогою до чинності кредитного договору є погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Вони встановлюються наступними нормативно-правовими актами: 1) Цивільним Кодексом України (статті 1048-1052, 1054); 2) Господарським Кодексом України (ст. 345); 3) Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (ст. 6).

Відповідно до них істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Все ці вимоги передбачені в розділах 1-11 кредитного договору № КФ 164/07 від 27.06.2007р.

Кредитні договори укладені в письмовій формі і підписані уповноваженими особами та скріплені печатками.

Учасники кредитних правовідносин повинні мати необхідний обєм цивільної дієздатності. Відповідно до статей 91, 92 Цивільного Кодексу України правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення, а набуває вона прав і обовязків через свої органи, які діють у відповідності з установчими документами і законом. Обєм цивільної дієздатності у юридичної особи був та є.

Підтвердженням дієздатності осіб слугують офіційні документи: статут, свідоцтво про державну реєстрацію, довідка про внесення до ЄДРПОУ для юридичних осіб.

Позивачка згідно ст. 24 Цивільного Кодексу України фізична особа , яка виступає як учасник цивільних відносин. Для того, щоб бути субєктом цивільних відносин, людина наділяється цивільною правоздатністю, тобто, здатністю мати цивільні права та обовязки у відповідності до ст.25 ЦК України. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обовязки ( ст.26 ЦК України). ОСОБА_1 уклала кредитні договора під своїм іменем, згідно паспортних даних, тобто набула прав та обовязків.( ст.28-30 ЦК України).

Сторони у порядку, встановленому статтями 641-646 ЦК України та ст. 181 Господарського кодексу України погоджують вищезазначені істотні умови договору. Підписи в договорі свідчать про те, що всі істотні умови сторони погодили. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

Волевиявлення учасників угоди повинно бути вільним і відповідати їх внутрішній волі. Добровільність укладення кредитного договору виявляється у вільному обранні банку, до якого звертається клієнт, а також вирішення з банком питання про можливість оформлення відносин з цим клієнтом; добровільне погодження майбутніх прав і обовязків сторін у рамках закону.

До банку ОСОБА_1 зверталась з проханням розглянути можливість видачі кредитів, підписи у договорах свідчать також про її волевиявлення. Кредитні договори, укладені між ОСОБА_1 та ВАТ ВТБ Банк, суд вважає укладеними відповідно до вимог чинного законодавства.

В забезпечення кредитних зобовязань укладено було іпотечні договори та договір застави :

-іпотечний договір від 18.08.2007р., посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстр. № 0607, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ ВТБ Банк ;

-іпотечний договір від 26.07.2007р., посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстр. № 3920, укладеного між ОСОБА_1. та ВАТ ВТБ Банк ;

-іпотечний договір від 10.12.2007р., посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстр. № 7163, укладеного між ОСОБА_1. та ВАТ ВТБ Банк ;

-договір застави від 05.07.2007р., посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстр. № 3458, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ ВТБ Банк;

Отже, погоджені у встановленому порядку та письмовій формі істотні умови кредитного договору гарантують дійсність укладеної між сторонами угоди. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, ОСОБА_1 надавала згоду на передачу в іпотеку житлового будинку за адресою: м.Житомир, пров.Табірний (Лагерний), 20/19.

Позивачка сплачувала проценти за користування кредитами, а це є за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також і однією з форм цивільно-правової відповідальності.

При вирішенні питання про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. ( у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними ).

На момент укладання договірних відносин була відсутня заборона використання іноземної валюти як засобу платежу за умов дотримання вимог валютного законодавства, це не може бути підставою для визнання його недійсним і, укладаючи такий договір, сторона зясовує, на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін.

Крім того, відмова від надання чи одержання кредиту не є односторонньою відмовою від зобов'язання, передбаченого ст. 615 ЦК України, або одностороннім його розірванням.

Зростання курсу долара США валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Основним законодавчим актом, який регулював та регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Суду надано відповідачем копії банківської ліцензії та письмові дозволи на здійснення валютних операцій (а.с.106 -117).

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на момент укладання договорів ( кредитного та забезпечення) законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Вимоги позивача не можуть бути задоволеними з причин невідповідності іх чинному законодавству та суд вважає їх безпідставними.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Виходячи з вищевикладеного, здійснення кредитних операцій у валюті на момент укладання договорів не суперечило вимогам чинного законодавства України.

Позивач вказує, що іпотечний договір № КФ-мсб 09/07 №КФ-мсб 09/07-z1 від 04.05.2007р., укладений між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_1, посвідчений ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2145 є недійсним з підстав порушення прав дитини.

У п.1.6 ОСОБА_1, як іпотекодавець заявляла, що не існує інших власників, не існує інших осіб, які мають права та вимоги на предмет іпотеки ; не існує інших осіб,які мають рівні права із Іпотекодавцем на розпорядження Предметом іпотеки; предмет іпотеки нікому іншому не передано ( в т.ч. в управління); Предмет іпотеки не знаходиться в оренді/лізінгу, в іпотеці, в заставі ( в т.ч.податковій); предмет іпотеки не є предметом судового спору та на нього не накладено арешт, не існує судових рішень про стягнення заборгованості з Іпотекодавця, передача і в іпотеку Предмету Іпотеки не порушує законних прав та інтересів дітей та або інших членів сімї Іпотекодавця; земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, не є його власністю.

Посилання Позивача на ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» не має під собою підстав, тому що ці зміни в цей закон вступили в силу 19.04.2011р.

Разом з тим, на підставі викладеного, суд вважає необхідним скасувати заборону накладену ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2011 року, якою заборонено Філії 06 ПП «НИВА-В.Ш.» та Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ вчиняти будь-які дії з заставним майном, а саме: автомобілем RENAULT traffic, 2003 року, державний номер НОМЕР_1, яке перебуває в заставі ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до оспорюваного договору застави № КФ мсб 09/07- z3 від 05.07.2007 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання не дійсними правочинів: генеральної угоди № КФ мсб 09/07 від 04.05.2007 року, кредитного договору № КФ мсб 09/07-1 від 04.05.2007 року, кредитного договору № КФ мсб 09/07-2 від 17.05.2007 року, кредитного договору № КФ мсб 09/07-3 від 05.07.2007 року, кредитного договору № КФ мсб 09/07-4 від 25.07.2007 року, кредитного договору № КФ мсб 09/07-5 від 20.08.2007 року, кредитного договору № 05.32 - 09/07-СК від 16.05.2008 року, кредитного договору № 05.57 - 09/07-СК від 04.08.2008 року, кредитного договору № 05.36 - 08/07-СК від 10.12.2007 року, іпотечного договору № КФ мсб 09/07 z1 від 04.05.2007 року, іпотечного договору № КФ мсб 09/07 z2 від 18.05.2007 року, іпотечного договору № КФ мсб 09/07 z4 від 26.07.2007 року, іпотечного договору № 05.36 - 08/07 ДІО1 від 10.12.2007 року, договору застави № КФ мсб 09/07- z3 від 05.07.2007 року, з моменту їх укладення та стягненню на користь ОСОБА_1 судових витрат з ПАТ«ВТБ Банк» відмовити в повному обсязі.

Скасувати заборону накладену ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2011 року, якою заборонено Філії 06 ПП «НИВА-В.Ш.» та Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ вчиняти будь-які дії з заставним майном, а саме: автомобілем RENAULT traffic, 2003 року, державний номер НОМЕР_1, яке перебуває в заставі ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до оспорюваного договору застави № КФ мсб 09/07- z3 від 05.07.2007 року з часу набрання даного рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів, починаючи з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: