Справа № 2-1313/2011 Провадження № 22-ц/0290/1816/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Голоти Л.О., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Сніжко О.А.,

за участю позивачки, апелянтки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виз-

нання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 жовтня 2011 року ОСОБА_2 звернулася в Бершадський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Джерельній ( Щорса ), № 37 в с. Джулинці, Бершадського району Вінницької області ( а. с. 4-5 ), мотивуючи його тим, що 15 грудня 2005 року уклала з відповідачем договір довічного утримання. Проте свої обовязки за цим договором ОСОБА_4 майже не виконував, з другого півріччя 2009 року зо-всім не відвідував ОСОБА_2, тому остання в січні 2010 року вирішила ро-зірвати договір і лише в цей час дізналася, що продала будинок відповідачу. Іншого житла позивачка не має. ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, як такий, що укладений під впливом обману. Позивачка не мала наміру відчужувати єдине своє житло, але відповідач ввів її в оману стосовно предмету, суті договору.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2012 року ( а. с. 77-81 ) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянтка вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим через неправильно встановлені судом обставини, що мають значення для справи, неправильне і неповне дослідження, оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права ( а. с. 81-83 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення і заперечення осіб, які беруть участь у справі, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, наявні в ній, в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо ), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам, зокрема, пункту третьому частини першої статті 215 ЦПК України.

Вирішивши правильно по суті заявлений до суду позов, суд першої інстанції разом з тим не дав належної оцінки підставам позову ( вчинення правочину під впливом обману ), помилково послався у рішенні на пропуск позивачкою трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, не визначився, чи відмовлено у позові по суті заявлених вимог, чи саме у звязку з пропуском строку позовної давності. Заява сторони про застосування наслідків спливу позовної давності в матеріалах справи відсутня.

За викладених обставин оскаржуване рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2012 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Між сторонами у справі склалися правовіносини, що регулюються нормами ЦК України стосовно загальних положень про правочини, правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, вчинення правочину під впливом обману.

Судом встановлено, що 15 грудня 2005 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями по вул. Щорса ( Джерельна ), 37 в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області ( а. с. 6-8 ). Даний договір купівлі-продажу посвідчений в нотаріальному порядку, 20.01.2006 року покупцем здійснена реєстрація свого права власності на нерухоме майно у комунальному підприємстві «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Згідно договору купівлі-продажу продаж вчинено за домовленістю сторін за 10 тисяч гривень, які покупець сплатив продавцю в повній сумі ще до нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири ) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення ос-порюваного правочину ( 2005 рік ), договір, який підлягає нотаріальному пос-відченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Посилаючись на вчинення правочину під впливом обману, ОСОБА_2 вказує, що укладала з відповідачем договір довічного утримання і лише в січні 2010 року під час конфлікту з ОСОБА_4 їй від нього стало відомо, що фактично укладено договір купівлі-продажу. Відповідач скористався тим, що позивачка має поганий зір, довіряє йому і під приводом підписання договору довічного утримання дав їй підписати договір купівлі-продажу. Гроші за продаж будинку вона не отримувала. Позивачка стверджує, що відповідач навмисно, свідомо ввів її в оману щодо предмету здійснюваного правочину.

Однак з доводами ОСОБА_2 погодитися не можна, вони не знайшли свого доведення в ході судового розгляду справи, не підтверджені належними і допустимими доказами у справі.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку з гос-подарськими будівлями по вул. Джерельній ( Щорса ), № 37 в с. Джулинці, Бершадського району Вінницької області від 15 грудня 2005 року підписаний сторонами, нотаріально посвідчений, зареєстрований у реєстрі за № 1977. В договорі зазначено, що його сторони ознайомлені з вимогами законодавства щодо недійсності правочинів, діють добровільно, при здоровій свідомості, усвідомлюють значення своїх дій і керують ними згідно своїй внутрішній волі, розуміють всі обставини цього договору, не діють під впливом обману чи насильства, а також під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, мають на меті створення реальних правових наслідків і не вчиняють правочину, який приховує інший правочин.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

За змістом статті 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування.

Абзацом третім пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» ( аналогічне розяснення містилося в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 «Про судове рішення» ( зі змінами, внесеними згідно з постановами від 24.04.1981 року № 4, від 25.12.1992 року № 13, від 25.05.1998 року № 15, діючій на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі )) передбачено, що суд, встановивши пропущення строку для звернення з позовом без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

ОСОБА_2 посилається на те, що про вчинення саме договору купівлі-продажу будинку їй стало відомо в січні 2010 року. Таке твердження не відповідає дійсним обставинам справи, однак колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на недоведеність позовних вимог у позові належить відмовити виключно з цієї підстави, а не за збігом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно норм ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 202-203, 215, 230 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його прогoлошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: