Справа № 22-ц-2119/12 Головуючий у І інстанції Мельник О.О.
Провадження № 22-ц/1090/2133/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29.03.2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Іванової І.В.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2012 року у справі за скаргою ОСОБА_2, суб"єкт оскарження головний державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_3, боржник ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання незаконними та скасування постанов про закриття виконавчих проваджень, -

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій посилался на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20,01.2011 року зобов'язано ОСОБА_4 вчинити ряд дій, в тому числі відновити межі земельної ділянки, знести частину гаража, поновити металевий паркан між земельними ділянками. На підставі даного рішення 18.05.2011 року вона отримала три виконавчі листи, які пред'явила для виконання до відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції і державний виконавець Применко O.A. відкрив виконавче провадження по даним виконавчим листам. 26.09.2011 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчими листами. Вважає, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем не були вжиті у повному обсязі заходи, які б сприяли виконанню судового рішення. Також не були дотримані вимоги ст. ст. 11, 75 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема державним виконавцем не була використана можливість залучення спеціалістів для демонтажу споруд, для поновлення паркану не було запрошено робітників. Крім того, виконавче провадження закінчене, хоча фактично судове рішенння не виконане. Просила визнати дії державного виконавця неправомірними, визнати незаконною і скасувати постанову від 26.09.2011 р. про закінчення виконавчого провадження.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2012 року поновлено строк для подачі скарги, у задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати І ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою задовольнити її скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального І права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Встановлено, що старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 27.05.2011 року виніс три постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчих листів Бориспільського міськрайонного суду Київської області, виданих на підставі рішення цього ж суду від 20.01.2011 року.

Також встановлено, що постановами старшого державного виконавця від 26.09.2011 року всі три виконавчих провадження були закінчені у звязку із неможливістю виконання рішення без участі боржника.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд обґрунтовував свої висновки тим, що державний виконавець під час проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення не могла вийти за межі рішення і прийняла постанови про закриття виконавчих проваджень, діючи відповідно до вимог ст. ст. 11 та 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки зроблені в результаті неповного зясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.19 ч.З ст.11 вказаного Закону державний виконавець у разі необхідності залучає до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувана.

Відповідно до ст.75 вказаного Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Правовий аналіз змісту цієї норми свідчить про те, що законодавець визначив два види рішень, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, зокрема ті, виконання яких може бути проведено без участі боржника, і ті, які без участі боржника виконати неможливо. В залежності від того чи можливо виконати рішення без участі боржника, чи ні, частини 2 і З ст.75 вказаного Закону визначають дії, які має вчинити державний виконавець для виконання таких рішень.

Відмовляючи у скарзі, суд не з'ясував чи можливо виконати судове рішення про поновлення металевого паркану, знесення частини гаража, та знесення (демонтування) господарської споруди без участі боржника, чи ні, зокрема чи можливо виконати рішення без боржника із залученням субєктів господарювання, в тому числі на платній основі відповідно до положень п.19 ч.З ст.1 Закону України «Про виконавче провадження». Від з'ясування даних обставин залежить і вирішення питання про законність дій державного виконавця.

Крім того, з огляду на те, що заявниця оскаржувала як постанови так і дії державного виконавця, суд першої інстанції не у точнив у заявниці які саме дії державного виконавця (коли вчинені і в чому вони полягають) заявниця оскаржує, що унеможливлює зясування обставин справи.

На вказані порушення суду колегія суддів вже звертала увагу в ухвалі від 12.01.2012 року, скасовуючи попередню ухвалу суду першої інстанції в даній справі від 20.10.2011 року.

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги висновки ухвали від 20.10.2011 року.

-

Згідно п.З ст.312 ЦГЖ України, розглянувши скаргу на ухвалу суду ^ першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, а питання передається на новий розгляд у зв'язку із порушенням судом вимог закону щодо законності і обгрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209,218 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2012 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді