Справа №2-11 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Шевченка В.А., Левченко Т.А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про визнання правочину недійсним:

в с т а н о в и л а :

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовлено .

У апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначено, що при ухваленні оскаржуваного рішення не були дотримані вимоги законодавства, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказано на той факт, що суд необґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пославшись на пояснення свідка ОСОБА_6 , що свідчить про упередженість суду при розгляді даної справи. Крім того, факт психологічного тиску ОСОБА_3 на ОСОБА_1 встановлений постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 10 березня 2011 року, в якій зазначено, що в ході перевірки заяви ОСОБА_1 з допиту свідків оперативно-уповноважений СКР Зарічного РВ СМУ ГУМВС України в Сумській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_7 встановлено факт написання розписки під психологічним тиском з боку ОСОБА_3, що підтверджується показами свідків.

Також зазначено, що висновки, до яких дійшов суд при ухваленні оскаржуваного рішення, не підтверджені доказами у справі (ані факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_3, ані відсутність психологічного тиску на ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 під час написання розписки від 04 листопада 2009 року), судом проігноровані пояснення та докази, надані позивачем та його представником, в оскаржуваному рішенні на знайшли відображення мотиви, з яких судом вказані пояснення та докази не були враховані. В день, коли була написана розписка про одержання грошей ОСОБА_1 знаходився у відрядженні.

Просить скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 30 червня 2008 року на підтвердження якого ОСОБА_1 надав розписку від 04 листопада 2011 року.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_1, судові витрати понесені відповідачем, у звязку з апеляційним оскарженням рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2012 року

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21.03. 2011 року встановлено, що 30 червня 2008 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти в сумі 1300 доларів США та 20000 грн., що підтверджується розпискою відповідача від 04 листопада 2009 року (а.с.43-44). Даний факт підтверджується також рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21 квітня 2011 року (а.с.41-42).

Вірно встановивши вказані обставини, суд на думку колегії суддів , прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору займу недійсним.

На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент здійснення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного або психологічного тиску з боку другої сторони або боку іншої особи , визнається суд ,ом недійсним.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики мав бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно 30 червня 2008 року брав у ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 1300 доларів США та 20000 грн., що підтверджується також рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21 квітня 2011 року. Тому ці рішення, які набрали законної сили, спростовують доводи ОСОБА_1 про те , що він не укладав договір позики з ОСОБА_3

Крім того, ні в заяві про скасування судового наказу про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 , ні при розгляді справи про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, ні в апеляційній скарзі на рішення суду про стягнення боргу від 21.03. 2011 року, ні при розгляді вказаної справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 не вказував, що він не брав гроші в борг у ОСОБА_3, не писав розписку про одержання грошей, не стверджував про чинення відносно нього зі сторони ОСОБА_3 психологічного тиску, посилаючись на інші підстави , а саме ненастання строків повернення суми боргу, що договір позики був укладений в усній формі.

Посилання апелянта на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.03. 2011 року , в який було, на думку апелянта, встановлений факт написання розписки під психологічним тиском з боку ОСОБА_3, колегією суддів не може бути взято до уваги, оскільки дана постанова була скасована і останньою постановою від 14.04. 2011 року факту психологічного тиску зі сторони ОСОБА_3 при написанні розписки ОСОБА_1 не було встановлено і в діях ОСОБА_3 не вбачалося ознак злочину, передбаченого ст. 189 КК України, тому у порушенні кримінальної справи було відмовлено.

Колегія суддів також зазначає, що з заявою про застосування до нього психологічного тиску ОСОБА_1 звернувся лише 17.12. 2010 року , в той час коли передача грошей , як встановлено судовим рішенням від 21.03. 2011 року , була проведена 30.06. 2008 року , а розписка про одержання грошей саме ОСОБА_1 була складена 04.11. 2009року, що ставить під сумнів достовірність пояснень ОСОБА_1 в частині застосування до нього психологічного тиску.

Розбіжність пояснень ОСОБА_1 в процесі розгляду даної справи, в процесі перевірки його заяви органами слідства відносно психологічного тиску на нього, підтверджують те , що вказані ним дані не є безспірними доказами обгрунтованності його позовних вимог.

Так , в заяві прокурору Зарічного району м. Суми ОСОБА_1 10 грудня 2010року вказував , що погрози ОСОБА_3 висказував не тільки йому , але погрожував і його дружині. Разом з цим, допитана в якості свідка дружина ОСОБА_1 ОСОБА_4 заявляла , що їй невідомо про факти погроз ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 також поясняв , що саме зі слів ОСОБА_1 йому відомо про психологічний тиск зі сторони ОСОБА_3 (матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи).

Обґрунтовано судом першої інстанції не взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як на підтвердження саме психологічного тиску при написанні розписки про одержання ОСОБА_1 грошей в борг у ОСОБА_3 і це обґрунтування не спростовано апелянтом.

Наявність кримінальної справи відносно ОСОБА_1 не підтверджує той факт, що відносно останнього ОСОБА_3В, чинився такий тиск і саме з метою одержання незаконного одержання грошей від ОСОБА_1

Посилання апелянта на той факт , що ОСОБА_1 на час одержання грошей, тобто 30.06. 2008 року був у відрядженні, не спростовують висновків суду, оскільки факт одержання грошей підтверджений рішенням суду від 21.03. 2011 року , про існування відрядження позивач заявив лише 28.11. 2011 року і те , що ОСОБА_1 на підтвердження своєї відсутності в м. Суми 30.06. 2008 року не надав інших доказів, а саме посвідчення на відрядження не підтверджує вказаного факту.

На думку колегії суддів позивачем не було доведено обставин застосування погроз, психологічного впливу ОСОБА_3 на ОСОБА_1 на час вчинення правочину, передачу в борг грошей та складання розписки і що відмова від укладення договору позики могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції були підстави для відмови у задоволення позову ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 60, 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, ч.2 ст.215,ч.1 ст.216, ЦК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2012 року в даній справі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: