Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №2-786/11

27 лютого 2012 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Флоряк Д.В.,

секретаря Левкуна Д.Д.,

з уч.позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_4,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання рішення сільської від 23.07.1996 року та державного акту про право приватної власності на землю недійсними,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, який також діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про визнання рішення сільської від 23.07.1996 року та державного акту про право приватної власності на землю недійсними.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті своєї матері ОСОБА_10, яка померла в 1986 році, він фактично вступив разом із своїм сином ОСОБА_6 у володіння житловим будинком, що в с.Мирне Назавизівської сільської ради Надвірнянського району. В користуванні ОСОБА_10 знаходилася також земельна ділянка площею 0,37 га, на якій розміщені будівлі. Даною земельною ділянкою після смерті матері користувався він та його син, а він і на даний час нею користується. Однак в подальшому їм стало відомо, що ОСОБА_3 сільська рада 23.07.1996 року прийняла, на їх думку незаконне рішення, яким передала в приватну власність його братові ОСОБА_11 земельну ділянку загальною площею 0,4963 га, в тому числі і земельну ділянку площею 0,37 га, якою користувалася їх мати, а потім і вони. ОСОБА_11 спірною земельною ділянкою не користувався та в фактичне володіння спадковим майном не вступив. На підставі даного рішення сільської ради було видано державний акт про право приватної власності на землю від 07.08.1996 року на імя ОСОБА_11 Про те, що дана земельна ділянка перейшла повністю у власність ОСОБА_11, їм позивачам відомо не було, оскільки вони постійно користувалися спірною земельною ділянкою та користуються і на даний час. Приймаючи оскаржуване рішення ОСОБА_3 сільська рада позбавила їх права користуватися земельною ділянкою, тому вони змушені звернутися з даним позовом в суд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, визнати незаконними рішення ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району від 23.07.1996 року про передачу в приватну власність ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,37 га та визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку від 07.08.1996 року, виданий на імя ОСОБА_11

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради - в судовому засіданні заявлений позов визнала, погодилася з обставинами, які викладені в позовній заяві та не спростувала їх, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений позов не визнала, вважає, що оскаржуване рішення прийнято сільською радою правомірно. Також суду пояснила, що на час смерті ОСОБА_10 спірна земельна ділянка була огороджена, було встановлено її межі і вона постійно знаходилася в користуванні ОСОБА_11 З 1996 року по 2004 рік (рік смерті ОСОБА_11І.) позивачі жодним чином не претендували на спірну земельну ділянку. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання подали заяви, в яких не згідні з позовними вимогами, заперечують проти їх задоволення, справу спросять розглянути в їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування та заперечення позовних вимог, прийшов до висновку, що позов слід частково задоволити з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 14.02.1986 року померла ОСОБА_10 мати ОСОБА_1 та ОСОБА_11 і відповідно бабуся ОСОБА_6 Померлій ОСОБА_10 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с.Мирне Назавизівської сільської ради Надвірнянського району і який розташований на земельній ділянці площею 0,37 га., в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку і 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства. Ці обставини підтверджують і самі сторони по справі.

Після смерті ОСОБА_10 у фактичне володіння спадковим майном вступив її син ОСОБА_1, а також і його син ОСОБА_6, що був зареєстрований в господарстві ОСОБА_10, і які користувалися даними земельними ділянками, а ОСОБА_6 користується і по даний час. Другий син померлої ОСОБА_10 ОСОБА_11 в фактичне управління (володіння) спадковим майном не вступив. Даний факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст. 549 ч.1 ЦК УРСР, що був чинний на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст. 20 ч.5 ЗК УРСР (в ред..1970 року) право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

З цього слідує, що для громадян, котрі проживають в сільській місцевості, документами, що стверджують право землекористування, є запис про розміри земельної ділянки в земле шнуровій книзі колгоспу, радгоспу чи іншого сільськогосподарського підприємства. Право землекористування громадян на території сільської ради підтверджується записами в по господарській книзі, яка ведеться кожною сільською радою відповідно до Закону УРСР від 02.07.1968 року Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР.

З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг, зокрема погосподарської книги №8, вбачається, що станом на 1986 рік користувачами земельної ділянки площею 0,4963 га відповідно були:

- ОСОБА_11 земельна ділянка площею 0,08 га;

- ОСОБА_10 земельна ділянка площею 0,37 га.

Станом на 01.01.1996 року користувачами земельної ділянки були:

- ОСОБА_11 земельна ділянка площею 0,14 га;

- ОСОБА_6 земельна ділянка площею 0,37 га.

Діючим на той час Земельним кодексом, зокрема ст.30, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Також ст. 67 Земельного кодексу (в ред..1992 року) передбачала, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. Аналогічну норму містить і ст. 121 нині діючого Земельного кодексу.

На підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району від 23.07.1996 року ОСОБА_11 видано державний акт серії ІІІ-ІФ №038648 від 07.08.1996 року на право приватної власності на землю, згідно якого ОСОБА_11 став власником земельної ділянки площею 0,4963 в с.Мирне Назавизівської сільської ради для ведення підсобного господарства та обслуговування будівель.

27.04.2004 року ОСОБА_11 помер і після його смерті відкрилася спадщина і на зазначену вище земельну ділянку. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 стали його діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які звернулися із відповідними заявами на прийняття спадщини. ОСОБА_9 з такою заявою не звертався.

Приймаючи 23.07.1996 року оскаржуване позивачами рішення, ОСОБА_3 сільська рада фактично позбавила позивача права користування земельною ділянкою, необхідною обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки факт передачі земельної ділянки в користування своєму синові ОСОБА_6 ОСОБА_1 не оспорював, а будь-яких рішень з приводу вилучення земельної ділянку в ОСОБА_6, який був землекористувачем земельної ділянки станом на 01.01.1996 року, сільська рада не приймала, про що підтвердила в судовому засіданні представник ОСОБА_3 сільської ради.

Про наявність оскаржуваного рішення ОСОБА_3 сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_11 та про порушення свого права позивач дізнався в квітні 2004 році після смерті ОСОБА_11, а тому суд вважає за можливе поновити строк звернення з позовом до суду.

На підставі наведеного, ст.ст. 42,67 Земельного кодексу України (в ред. 1992 року), ст. 121, 152 Земельного Кодексу України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_6 строк позовної давності.

Визнати незаконними рішення ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 23.07.1996 року та ОСОБА_12 на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 038648, виданий 07.08.1996 року на імя ОСОБА_11 в частині передачі у власність ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,25 га в с.Мирне Надвірнянського району Івано-Франківської області.

В решта позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Флоряк Д.В.