Справа №1490/1967/12 14.05.2012 14.05.2012 14.05.2012
Справа №22-ц-1490/1356/12 Категорія 27
Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2З
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2012 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Ямкової О.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.

за участю: ОСОБА_3 JT.Є. та представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - Банк) про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

26 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до Банку про визнання недійсним кредитного договору №ML-400/101/2006, договору поруки №SR- 400/139/2006 та договору іпотеки №PCL-400/243/2006, укладених 25 травня 2006 року та стягнення коштів у подвійному розмірі, понесених нею у зв'язку з укладенням на обслуговування кредитного договору у сумі 17901 грн. 44 коп.

Позивачка зазначала, що 25 травня 2006 року між нею та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-400/l01/2006 на суму 32 000 доларів США з кінцевою датою повернення 24 травня 2016 року.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором, а також договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру по вул. Передова , 66 у м. Миколаєві.

Посилаючись на те, що Банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті, а тому укладений договір суперечить нормам закону, позивачка просила визнати кредитний договір недійсним. Крім того вона просила визнати недійсними договір іпотеки, а також договір поруки, вважаючи, що недійсність цих правочинів спричинена недійсністю кредитного договору, а також відшкодувати витрати у подвійному розмірі понесені нею, у зв'язку з укладенням на обслуговування кредитного договору у сумі 17901 грн. 44 коп.

м. Миколаїв

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2011 року здійснено заміну ПАТ «ОТП Банк» на правонаступника ПАТ «ОТП Факторинг Україна», оскільки 10 грудня 2010 року між ними було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого Банк продав всі права кредитора за оскаржуваним кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року і задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, Банк зазначав про законність оскаржуваного рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам у справі та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову,

Так, із системного аналізу положень ст. 192 ЦК України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) вбачається, що іноземна валюта може використовуватись банками при видачі кредитів за наявності у них генеральної ліцензії Національного банку України (далі НБУ).

Судом встановлено, що АКБ «Райффайзенбанк Україна» має банківську ліцензію від 02.03.98 року та дозвіл від 03.12.01 року, які видані НБУ року на здійснення операцій, визначених ч.І та пунктами 5-11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в тому числі операцій з валютними цінностями (а.с. 210-211).

25 травня 2006 року ОСОБА_5 J1.C. уклала з Акціонерним комерційним банком Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» кредитний договір №ML-400/101/2006, за яким Банк зобов'язався надати позивачці грошові кошти в сумі 32000 доларів США строком до 24 травня 2016 року зі сплатою за користування грошима 11 % річних (а.с. 15-18).

З метою забезпечення виконання цього кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 в цей же день було укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором, а також договір іпотеки, за яким позивачка передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру по вул. Передова , 66 у м. Миколаєві (а.с.23-24, 25-27).

На підставі договору купівлі продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» продав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право на оспорюваний кредитний договір (а.с. 105-126).

Із спірного кредитного договору та анкети-заяви № 98 фізичної особи на отримання кредиту вбачається, що на момент укладання договору ОСОБА_5 вважала, що його умови є справедливими по відношенню до неї як позичальника, оскільки підписала всі сторінки договору, просила надати кредит саме в доларах США, що також відповідає положенням ст. 627 ЦК України.

Знаючи, що діючим законодавством України передбачено порядок визначення курсу іноземних валют щоденно, і незмінність курсу іноземних валют законодавчо не закріплена, позивачка при укладенні договорів свідомо брала на себе певний ризик на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договорів не мала будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. У зв'язку з такими обставинами не має підстав вважати, що Банк діяв несправедливо, укладаючи договір. Тим більше, що останній також фактично взяв на себе певні ризики, пов'язані з коливанням валют.

Щодо повернення кредиту в іноземній валюті, то використання фізичними особами валюти при погашенні заборгованості за кредитним договором не заборонено законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зміст спірного кредитного договору не суперечить чинному законодавству, а тому підстави зазначені позивачем для визнання недійсним цього договору, а також іпотечного договору та договору поруки відсутні. В зв'язку з цим правильно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянтів про те, що іноземна валюта взагалі не може бути предметом кредитних договорів в Україні, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Також не заслуговують на увагу посилання позивачів на необхідність отримання банком індивідуальної ліцензії для надання кредиту в іноземній валюті, оскільки така вимога передбачена Декретом лише для кредитів, терміни і суми яких перевищують встановлені межі.

Разом з тим, чинним законодавством не визначено меж термінів і сум надання кредитів в іноземній валюті (лист НБУ від 07 грудня 2009 року №13-210/7871-22612).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: