Справа №22-ц-928/12 14.05.2012 14.05.2012 14.05.2012
Справа 22 ц- 928/12 Категорія 27
Суддя першої інстанції: Кузьменко В.В. Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ Іменем України

14 травня 2012 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючої: Кутової Т.З., суддів: Ямкової О. О.,

ОСОБА_1, із секретарем: Шпонарською О.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_3, ОСОБА_5, на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 січня 2012 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ПА Т «Ерсте Банк», за участю третіх осіб приватного нотаріуса ОСОБА_7, Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про , визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року ПАТ «Ерсте банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте банк» 18 березня 2008 року з ОСОБА_3 уклав кредитний договір на суму 100350 грн. зі сплатою 15 % річних за його користування з кінцевим строком повернення 17 березня 2015 року. Того ж дня в забезпечення зобов'язань за даним договором було укладено також договір поруки з ОСОБА_5 за яким останній взяв на себе зобов'язання щодо відповідальності за договором кредиту, в разі його невиконання боржником.

Також в забезпечення виконання кредитного зобов'язання між сторонами наступного дня укладено договір застави, предметом якого став транспортний засіб, автомобіль Ford Fiesta Comfort.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують належним чином зобов'язання за договором кредиту виникла заборгованість в сумі 100140 грн. 75 коп., яку позивач просив стягнути з боржників в солідарному порядку .

В подальшому уточнюючи позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 99203 грн. 79 коп.

В листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ПАТ «Ерсте Банк» про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом

Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про звернення стягнення на заставлений автомобіль Ford Fiesta Comfort таким, що не підлягає виконанню, оскільки діюче законодавство не передбачає реалізацію заставленого майна шляхом здійснення виконавчого напису нотаріуса, крім того нотаріусу не було надано документів підтверджуючих безспірність заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2012 року позов ПАТ « Ерсте Банк» задоволено та стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 99203 грн. 79 когі., розподілено судові витрати. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційних скаргах відповідачі просять скасувати вказане рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову банку.

ПАТ «Ерсте Банк» заперечуючи проти апеляційних скарг, послався на те, що рішення суду відповідає вимогам закону та доказам, які надали сторони, а тому підстав для його скасування немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що 18 березня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 100350 грн. на умовах внесення щомісячних платежів, відповідно до графіку погашення, зі строком повного повернення кредиту 17 березня 2015 року та сплатою за користування грошима 15 % (а.с. 7-9).

В забезпечення належного виконання боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором ВАТ «Ерсте Банк» того ж дня 18 березня 2008 року з ОСОБА_5 уклав договір поруки, відповідно до положень якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати за виконання боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по погашенню кредиту та процентів за його користування (а.с. 13-14).

Загальними умовами виконання зобов'язань встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

На виконання наведених норм, кредитором повністю виконано умови договору та надано кредит у сумі 100350 грн., вказані кошти боржником були спрямовані на придбання автомобіля (а.с. 137, 119-121).

Між тим в порушення вказаних положень закону, ст. 1049 ЦК України та договору боржник ОСОБА_3 не вносила регулярно щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості в 2009, 2010 роках, в зв'язку з чим виникла поточна заборгованість. Як слідує з наданих розрахунків позивача та уточнених позовних вимог загальна сума заборгованості станом на 1 липня 2011 року становить 99203 грн. 79 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 83567 грн. 52 коп., заборгованості за процентами в сумі 11055 грн. 52 коп., пені за кредитом за період з 15 жовтня 2010 року по 1 липня 2011 року у розмірі 3136 грн. 06 коп. та пені за порушення строків повернення відсотків за той же період у розмірі 1444 грн. 69 коп. (а.с. 6 , 145).

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Наведеній нормі відповідають положення п. 6.5 кредитного договору, згідно з якими банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості або стягнути таку заборгованість в цілому у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає за умови надіслання попередньої вимоги позичальнику рекомендованим листом за ЗО днів.

Згідно з вимогами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Положеннями договору поруки, які викладені в п. 3.1.1. встановлено, що поручитель зобов'язаний протягом десяти робочих днів від дати отримання письмового повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання виконати відповідне зобов'язання. Пунктом 5.1 договору поруки сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у разі, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача.

Як вбачається з листа кредитора, який було направлено на ім'я боржника та поручителя від 4 вересня 2009 року в ньому було викладено повідомлення про наявність заборгованості за договором кредиту та вимогу про необхідність її сплати. Про наявність вказаного повідомлення - вимоги відповідачка ОСОБА_3 повідомлена особисто, про що свідчить її підпис, а відповідач ОСОБА_5 повідомлений у спосіб визначений в наведеному п. 5.1. договору поруки (а.с. 144, 213-215).

За вказаних обставин, районний суд встановивши, що ОСОБА_3 допустила порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів, про що було письмово повідомлено боржника та поручителя, у зв'язку з чим у банку виникло право вимагати дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів пені у порядку встановленому кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Ерсте Банк» про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 нарахованої банком заборгованості в сумі 99203 грн. 79 коп. ( 83567, 52 грн. - заборгованість за кредитом, 11055, 52 грн. - заборгованість по процентам, 3136, 06 пені за кредитом та 1444, 69 пені по відсоткам) за кредитним договором від 18 березня 2008 року в солідарному порядку.

При цьому не можна врахувати посилання апелянтів на відсутність доказів отримання боржником ОСОБА_3 кредитних коштів. Так, крім заяви на видачу готівки № 4933/71067 на суму 100350 грн., отримання вказаних коштів підтверджується фактом набуття у власність автомобіля з метою придбання якого надавався кредит, про що зазначено в п. 2.1 кредитного договору, особовими поясненнями ОСОБА_3 про таке, а також визнанням умов договору кредиту та його погашення на протязі певного часу (а.с. 6, 7, 137, 216, 217).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не застосування судом положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» при розрахунку суми пені, не ґрунтуються на положеннях вказаного закону, оскільки його дія розповсюджується лише на підприємства, установи та організації.

Безпідставними також є посилання апелянтів на необхідність застосування строку пред'явлення вимоги до поручителя визначеного в ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки, вимога банком направлялась поручителю не тільки в грудні 2008 року, а і

як зазначено вище, в 2009 році. Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 24 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ пред'явленням вимоги до поручителя є також і пред'явлення позову.

Крім цього, в забезпечення виконання кредитного зобов'язання між сторонами, а саме ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 укладено договір застави, предметом якого сторони визначили транспортний засіб, автомобіль Ford Fiesta Comfort, державний номер BE 7948 АК (а.с. 119-121).

Відповідно до положень ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 2.12 вказаного договору застави визначено, що у випадку невиконання зобов'язань за кредитним договором, банк, на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставне майно, реалізує його будь яким прийнятним способом або через третіх осіб за власним розсудом.

Положеннями ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребовування у боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють безспірність заборгованості за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні положення також містяться і в п. 284 розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на той час.

15 жовтня 2010 року ПАТ «Ерсте Банк» звернулося з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису (а.с. 240-262). До вказаної заяви банком додано повідомлення - вимога боржника та розрахунок боргу, який станом на 4 вересня 2009 року становив 112684 грн. 44 коп. та складався з 92507 грн. 46 коп. основного боргу та 20176 грн. 98 коп. заборгованості по відсоткам, а також договори кредиту з графіком погашення суми кредиту та договір застави.

Враховуючи, що з повідомленням - вимогою ОСОБА_3 ознайомлена особисто і ніяких заперечень не надіслала 15 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотареального округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис на звернення стягнення заставленого майна, а саме автомобіль Ford Fiesta Comfort, державний номер BE 7948 АК, який належить ОСОБА_3 За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк» в сумі 92507 грн. 46 коп. основного боргу та 20176 грн. 98 коп. заборгованості по відсоткам (а.с. 85).

За вказаних обставин, районний суд, дійшов обгрунтованого висновку про те, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріуса не було допущено порушень вимог закону та положень договору, а тому вірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на неотримання письмового повідомлення- вимоги ОСОБА_3, оскільки в листі повідомлення - вимозі зазначено лише про ознайомлення з ним, а також не вказано дати ознайомлення, не можна прийняти до уваги, оскільки відповідачка не вказувала на перешкоди в отриманні цього листа, а не зазначення нею дати при ознайомленні свідчить про погодження останньої з датою зазначеною на самому листі.

Зазначення в апеляційних скаргах про необхідність застосування до спірних правовідносин за зустрічним позовом положень ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якою не передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, також не заслуговує на увагу. Так, як зазначено вище, вказаний спосіб звернення стягнення на заставлене майно сторони узгодили при укладанні договору застави в п. 2.12, що відповідає принципу свободи договору, встановленого ст. 627 ЦК України. Само по собі посилання відповідачів на невідповідність вказаного положення договору вимогам закону не тягне юридичних наслідків.

При цьому, не можна погодитись із посиланням апелянтів на те, що судом безпідставно не було прийнято збільшення позовних вимог в частині визнання наведеного пункту договору недійсним, так як вказана вимога не є збільшенням раніше заявлених вимог, а є самостійною позовною заявою до якої застосовуються вимоги ст. 119 ЦПК України, в зв'язку з чим заінтересовані особи не позбавлені права звернутись до суду з такою вимогою в загальному порядку.

Колегія суддів також погоджується і з ухвалою суду про відмову в задоволенні заявленого відводу, оскільки підстави відводу вказані відповідачем не передбачені ст. 20 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в частині задоволення позову ПАТ «Ерсте Банк» та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, оскільки рішення з цих питань відповідає вимогам матеріального та процесуального закону та підлягає залишенню без змін відповідно до положень ст. 308 ЦПК України.

Між тим, суд вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, не вірно визначив суму, яка підлягає стягненню з відповідачів. Так, стягненню підлягає 992 грн. 04 коп. судового збору, а не 1001 грн. 04 коп., як зазначив суд. До судових витрат позивача також слід віднести і 120 грн. витрат на ІТЗ сплачених позивачем при подачі позову відповідно до діючого на той час процесуального законодавства, що в цілому, сума судових витрат складе 1121 грн. 04 коп. Також безпідставно суд зазначив спосіб стягнення судових витрат в солідарному порядку, тоді як таке не передбачено законом. Тому з відповідачів необхідно стягнути з кожного по 556 грн. 0,2 коп.

З урахуванням вказаного, в частині розподілу судових витрат вказане рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2012 року в частині солідарного стягнення 1121 грн. 40 коп. судових витрат та зазначення загальної суми стягнення 100325 грн. 19 коп. змінити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з кожного по 556 грн. 02 коп. судових витрат.

Вказане рішення в іншій частині залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: