Провадження № 2/2020/296/2012 Справа № 2-2219/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2012 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Григорєва Б.П.,

з участю секретаря - Листопад І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Завод ім. Малишева, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства Завод ім. Малишева, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив скасувати Наказ № 700 від 31.05.2011 року та поновити його на роботі на ДП Завод ім..ОСОБА_3; стягнути з підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.05.2011 року по день поновлення на роботі, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи - квітень, травень 2011 року із розрахунку 265,55 грн. за робочий день; відшкодувати витрати, пов?язані з лікуванням у розмірі 374,11 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 01.09.2010 року до 01.04.2011 року він працював на посаді заступника начальника цеху № 210 по виробництву ДП Завод ім. В. О. Малишева. З 01.04.2011року він отримав підвищення та переведений на посаду начальника цеху 210 (збірно-зварювального) ДП Завод ім.. ОСОБА_3. Наказом № 700 від 31.05.2011 року був звільнений за ст. 40 п. 3 КЗоТ України ( систематичне невиконання працівником без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Вважає наказ № 700 від 31.05.2011 року незаконним та безпідставним, оскільки ніяких посадових інструкцій, як начальник цеху він не підписував, будь-яких посадових інструкцій до нього, як до начальника цеху, адміністрацією підприємства,доведено не було. Окрім того вважає, що твердження керівництва заводу ,що цех у вказаний період знаходився без належного контролю і це стало причиною не виконання плану є невірним, оскільки в період його відсутності на території цеху, в цеху залишався заступник начальника цеху, старші майстри, в безпосередні обов?язки яких входить контроль за виконанням трудової дисципліни, організація роботи в цеху, проведення п?ятихвилинних нарад перед початком роботи з робітниками. Також відсутність його на території цеху жодним чином не могла вплинути на виконання плану по випуску товарної продукції. Основними причинами невиконання плану стало відсутність комплектуючих, технологічної документації, невиконання дирекцією підприємства п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, відсутність можливості зібрати за квітень і травень2011 року 31 бронетранспортер при наявності 3 двигунів і 2 коробок передач, а також при повній відсутності труб для транспортування палива та електрообладнання.

Крім того особисто він не порушував трудової дисципліни, а навпаки,незважаючи на те, що йому також несвоєчасно та не в повному обсязі підприємство сплачувало заробітну платню, належним чином працював на вищезазначених посадах та виконував поставленні завдання, про що свідчить нарахування премій та додаткова оплата праці у святкові або вихідні дні.

Позивач в судове засідання не з?явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача - ДП Завод ім..ОСОБА_3 судове засідання не з?явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову. В письмових запереченнях представник відповідача зазначила, що ОСОБА_1 був звільнений з підприємства на підставі п.3 ст.40 КЗпП України в зв?язку з систематичним неналежним виконанням своїх службових обов?язків , покладених на нього. Крім того ОСОБА_1 також особисто порушував трудову дисципліну, запізнювався на роботу, що підтверджується даними системи СКУД, яка встановлена на прохідній ДП Завод ім..ОСОБА_3. Тому вважає, що адміністрація підприємства діяла обґрунтовано та у відповідності до чинного законодавства. Також вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 не підлягає виплаті, оскільки не входить до структури заробітної плати, а отже на суми середнього заробітку розповсюджується мораторій, який введений ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 року. Крім того ОСОБА_1 не надав жодних доказів підтвердження факту спричинення моральних страждань саме з вини керівництва підприємства. Також відсутній причинний зв?язок між звільненням відповідача з підприємства та його хворобою.

Третя особа- Мазін В.М.в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв щодо розгляду справи за його відсутності до суду не подавав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами приходить до наступного.

Згідно ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу здійснюється у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розпорядження відділу кадрів від 01.09.2010 року Державного підприємства Завод імені ОСОБА_3, ОСОБА_1 прийнятий на підприємство на посаду заступника начальника цеху з виробництва № 210, що підтверджується відповідною відміткою в трудовій книжці.

ОСОБА_1 ознайомлений з посадовою інструкцією заступника начальника цеху № 210 по виробництву ДП Завод імені ОСОБА_3, про що є його власноручний підпис.

Як вбачається з переговорної записки начальника цеху № 210 ДП Завод ім..ОСОБА_3ОСОБА_4 від 01.09.2010 року ОСОБА_1, як заступник начальника цеху № 210 ознайомлений з функціональними обов?язками, умовами праці,небезпечними та шкідливими факторами на робочому місці, пільгами та компенсаціями, формою та системою оплати праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку, пропускного та внутріоб?єктового режиму, колективним договором.

Згідно наказу адміністрації ДП Завод ім..ОСОБА_3№ 202-к від 01.04.2011 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника цеху № 210 (збірно-зварювального).

Як вбачається з Наказу № 674 від 23.05.2011 року ОСОБА_1І- начальнику збірно-зварювального цеху № 210 за неналежне виконання своїх посадових обов?язків, що виразилося в послаблені контролю за станом трудової дисципліни у ввіреному йому підрозділі - оголошено догану і він попереджений, що при повторному порушенні вимог виконавчої та трудової дисципліни у ввіреному йому підрозділі до нього будуть застосовані більш суворі заходи дисциплінарного впливу. В наказі зазначено, що згідно даних системи СКУД робітники збірно-зварювального цеху № 210 в період з 26.04.2011 року по 11.05.2011 року допустили ряд запізнень - несвоєчасно розпочали роботу, що є наслідком відсутності належного контролю за виконавчою та трудовою дисципліною з боку начальника цеху 210 ОСОБА_1.

Як вбачається з Наказу № 683 від 26.05.2011 року ОСОБА_1- начальнику збірно-зварювального цеху (210) за систематичне запізнення на роботу - оголошено догану. В наказі зазначено, що збірно-зварювальний цех 210 відповідно до графіку працює з 07 годин 00 хвилин. ОСОБА_1- начальник збірно-зварювального цеху систематично допускає запізнення від 5 до 30 хвилин, в зв?язку з чим цех залишається без належного контролю з боку начальника цеха за виконавчою та трудовою дисципліною у ввіреному йому підрозділі. Робітники систематично запізнюються на роботу, наявні невиходи на роботу по невідомим причинам.

Наказом № 700 від 31.05.2011 року ОСОБА_1- начальника збірно-зварювального цеху (210) за неналежне виконання посадових обов?язків, що виявляється в систематичному невиконанні плану по випуску товарної продукції, низькою трудовою дисципліною цеху-звільнити з підприємства за ст.40 п.3 КЗпП України. В наказі зазначено, підставою для звільнення є те, що збірно-зварювальний цех (210) систематично не виконує план по випуску товарної продукції, що є наслідком слабкого контролю за низькою виконавчою та трудовою дисципліною та поганою організацією виробництва з боку начальника цеху ОСОБА_1

Як вбачається з наказу № 651 від 17.05.2011 року робітників цеху № 210 ДП Завод імені ОСОБА_3ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за грубе порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку ( скоєння прогулів) оголошено догану кожному та попереджені, що при повторному порушенні до них будуть застосовані більш суворі заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні відповідачем не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 після переводу з посади заступника начальника цеху на посаду начальника цеху № 210 ,був ознайомлений з посадовою інструкцією саме начальника цеху і функціональними обов?язками начальника цеху № 210.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів№ 9 від 06.11.1992 року, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як було встановлено в судовому засіданні адміністрацією ДП Завод ім..ОСОБА_3ОСОБА_1 не був ознайомлений ані з обов?язками, покладеними на нього як на начальника цеху № 210 , ані з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Суд не приймає в якості доказу надані представником відповідача Правила внутрішнього трудового розпорядку, оскільки відповідачем не доведено, що саме з цими правилами внутрішнього трудового розпорядку був ознайомлений ОСОБА_1, жодного підпису ОСОБА_1 під цими правилами не має.

Крім того в судовому засіданні було встановлено і представником відповідача цей факт не заперечувався, що ОСОБА_1 з 01.09.2010 року було видано пропуск вільного входу/виходу на територію підприємства, як керівнику цеху. Зазначений пропуск надавав можливість ОСОБА_1 неодноразово протягом тижня вільно перетинати прохідну підприємства у будь- який час в зв?язку з робочою необхідністю та організацією роботи цеху № 210.

Діючим законодавством передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідачем не надано в якості доказів пояснювальних записок ОСОБА_1 про порушення трудової дисципліни і, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 таких пояснень не писав. Крім того представник відповідача в судовому засіданні не представив будь-яких актів, які б засвідчували факт порушення трудової дисципліни ОСОБА_1

Твердження відповідача щодо систематичного невиконання збірно-зварювальним цехом 210 плану по випуску товарної продукції суд вважає хибними та такими, що не можуть бути прийнятими до уваги,оскільки, випуск товарної продукції ОСОБА_1 не мав можливості оформити документально, тому що між юридичними особами ХКБМ (Харківське конструкторське бюро ОСОБА_7) та ДП Завод ім.. ОСОБА_8 були підписані угоди про передачу комплектуючих виробів через бухгалтерію. Комплектуючі вироби постачались безпосередньо в цех 210 згідно акту прийому-передачі від юридичної особи ХКБМ, що підтверджується відповідними документами з особистим підписом в.о. Директора ДП Завод ім..ОСОБА_3ОСОБА_2.

При таких обставинах суд вважає, що наказ № 700 від 31.05.2011 року про звільнення ОСОБА_1 за ст.40 п.3 КЗпП України підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованим та безпідставним, звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до чинного законодавства, підставою для застосування до працівника заходів заохочення є його сумлінна ефективна праця, тобто бездоганне виконання трудових обов?язків, підвищення продуктивності праці, поліпшення якості продукції, тривала сумлінна робота. Одним із основних видів заохочення ,зокрема, є видача премії.

Як вбачається з розрахункових листів, за виконання плану за І , ІІ квартали 2011 року ОСОБА_1 отримував премії, а в розрахунковому листі за лютий 2011 року вказано, що ОСОБА_1 нарахована премія за особливо важливе завдання, що є підтвердженням того, що ОСОБА_1 належним чином та сумлінно виконував трудові обов?язки.

Відповідно до ст.. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більш ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ,що у позивача відсутні законні права щодо застосовування до відповідача фінансової санкції за неналежне виконання грошових обов?язків, в тому числі можливості стягнення середнього заробітку за час кінцевого розрахунку, а також той факт, що на стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку розповсюджується дія мораторію, який введено ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.07.2011 року, оскільки відповідно до Постанови КМУ № 100 п.8 Про затвердження порядку обчислення заробітної плативимушений прогул- це середня заробітна платня за час, протягом якого працівник був позбавлений можливості працювати в зв?язку з незаконним звільненням і тому дія мораторію на даний вид фінансової санкції не розповсюджується.

Згідно довідки від 22.05.2012 року № 1084/25 ДП Завод імені Малишевасередня заробітна плата ОСОБА_1 складає 3718,50 грн.

Оскільки позивач в судовому засіданні не уточнював позовні вимоги в частині розміру середнього заробітку, сума за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, тобто з 31.05.2011 по липень 2012 становить 52059,00 (пятдесят дві тисячі пятдесят девять грн. 00 коп).

Стаття 237-1 КЗпП України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправмірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає ствердження позивача про спричинення йому моральної шкоди діями відповідача обґрунтованими, проте розмір спричиненої моральної шкоди позивачем завищений, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 грн.

В судовому засіданні також було встановлено, що 31.05.2011 року, після незаконного звільнення по наказу № 700 ОСОБА_1 знаходився у стресовому стані, стан його здоров?я погіршився і він був змушений звернутися за отриманням медичної допомоги до ХМБЛ № 18. Позивач зазначив, що ніколи раніше з приводу гіпертонічного криза в заклади охорони здоров'я не звертався.

Як вбачається з довідок з ХМБЛ № 18 у позивача виявлено гіпертонічний криз з тиском 180/110, і він направлений на стаціонарне лікування в ХМБЛ № 18 з діагнозом гіпертонічний криз. Позивач знаходився на лікуванні в період з 02.06.2011 р. по 14.06.2011р. В ході стаціонарного лікування позивач придбав ліки на суму 374,11 грн, що підтверджується фіскальними чеками в, яка також підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.. ст.. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.. ст.. 40, 43, 231, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати наказ №700 від 31 травня 2012 року Державного підприємства Завод імені ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника цеху 210 (збірно-зварювальний) Державного підприємства Завод імені ОСОБА_3.

Стягнути з Державного підприємства Завод імені ОСОБА_8 користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 52 059,00 грн., , витрати на лікування у розмірі 374,11 грн.,моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш ніж за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що брали участь в справі, але не були присутні при його проголошенні у 10-денний строк з дня отримання копії рішення

Суддя: ОСОБА_9