Справа № 2-135/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2012 року

23 лютого 2012 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Митрофанової Є.Г.,

при секретарі Носенко А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4», третя особа ОСОБА_5, про визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання додаткової угоди №2 від 18 листопада 2008 року до кредитного договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року, укладеного між нею та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4», недійсною, як правочину, що вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. В заяві вказала, що восени 2008 року у звязку з всесвітньою економічною кризою, банк почав наполягати на укладенні додаткової угоди щодо підвищення процентної ставки за договором кредиту та погрожувати розірванням кредитного договору з достроковим поверненням отриманих коштів та виплатою процентів, комісії, штрафів. У той період часу вона перебувала у стані вагітності та знаходилась у незадовільному стані здоровя, тому під впливом зазначених обставин була вимушена підписати додаткову угоду, яка погіршувала для неї умови кредитування. В ході розгляду справи позовні вимоги доповнила та просила визнати додаткову угоду недійсною з тих підстав, що відповідачем було грубо порушені її права, як споживача, під час укладення угоди, оскільки представник банку не надав та не ознайомив її з розрахунком вартості кредиту з урахуванням підвищеної процентної ставки, що суперечить вимогам законодавства та є умовою для визнання угоди недійсною.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в заяві підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та пояснила, що в момент підписання угоди вона розуміла, що процента ставка збільшується, однак в якому розмірі їй необхідно буде здійснювати платежі щомісячно та на яку суму збільшилася вартість кредиту, їй відомо не було, оскільки з розрахунками та зміненим графіком платежів представник банку її не ознайомлював та усно про змінені у мови кредитування також не повідомляв. Після укладення додаткової угоди грошові кошти відповідно до змінених умов не сплачувала.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила позов задовольнити, зазначаючи, що додаткова угода до кредитного договору є правочином вичиненим під впливом тяжких обставин, оскільки укладена позивачкою у тяжкому стані здоровя, повязаного з вагітністю, та під тиском працівників банку, що погрожували достроковим розірванням кредитного договору. Умови додаткової угоди вкрай невигідні для позивачки, оскільки значно збільшують вартість кредиту, та у разі відсутності зазначених обставин, правочин вчинений би не був. Крім того, зазначений правочин не відповідає вимогам законодавства, оскільки додаткова угода, є правочином, що передбачає укладення кредитного договору на нових умовах, однак позивачці не було надано інформації щодо умов кредитування та розрахунків повної вартості кредиту, чим порушено її права споживача.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що умовами кредитного договору передбачено право банку щодо підвищення процентної ставки, та позивачка за письмовою пропозицією самостійно зявилася до установи банку, добровільно та власноручно підписала додаткову угоду. Під час підписання додаткової угоди ознайомлювалася з її умовами та усвідомлювала наслідки, однак своїм правом відмовитись від укладення не скористалась. При цьому працівниками банку ніякого тиску на позивачку не здійснювалось. Щодо свого незадовільного стану здоровя позивачка банк не повідомляла, та її хвороба у стані вагітності не мала характер тяжкої, тому вважає, що тяжкі обставини на час укладення додаткової угоди були відсутні, та позивачкою в судовому засіданні недоведені. Крім того, після підписання додаткової угоди позивачка здійснювала платежі за кредитним договором, що свідчить про її згоду із зміненими умовами. Також зазначила, що діючим законодавством передбачено надання інформації щодо умов кредитування в письмовій формі лише перед укладенням кредитного договору, яку позивачка отримала у повному обсязі, та про умови споживчого кредиту була повідомлена. Обовязок надавати письмові розрахунки перед підписанням додаткової угоди законом не встановлений, а тому інформація про вартість кредиту та розмір щомісячних платежів із зміненою відсотковою ставкою позивачці дійсно не надавалась. У разі необхідності позивачка мала можливість звернутися до представника банку та отримати зазначені відомості, однак цього не зробила. Тому вважає, що її права споживача порушені не були, та додаткова угода укладена відповідно до вимог діючого законодавства.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, надавши нотаріальну довіреність на представництво її інтересів у розгляді справи ОСОБА_1, яка просила розглянути справу за відсутності ОСОБА_5 та вважала позов таким, що підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та інші письмові докази, вважає,що позов підлягає задоволенню частково.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що умови кредитного договору, який вона уклала з відповідачем, повністю її влаштовували. Про збільшення процентної ставки був повідомлений її чоловік, який привіз її до установи банку за проханням його працівників. До підписання додаткової угоди її примусили представники банку, які погрожували достроковим розірванням кредитного договору. Матеріально не мала можливості одноразово виплатити заборгованість за кредитом та нараховані проценти, а також знаходилась у стані вагітності, який супроводжувався тяжкою хворобою та поганим самопочуттям, тому погодилася на умови банку та підписала додаткову угоду.

Судом встановлено, що 19.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4», юридична назва якого надалі змінена на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_4», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №141А/08-05, за умовами якого «Банк»надає позичальнику грошові кошти кредит у сумі 34001,11 доларів США на придбання автотранспортного засобу строком по 10.03.2015 року зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 процентів річних та обслуговування кредиту в розмірі 223,22 гривень щомісячно, а «Позичальник» зобовязується повернути кредит, сплатити проценти та плату за обслуговування на встановлених умовах та в зазначені договором строки./а.с.88-92/

Відповідно до п. 5.1. та п.п.5.1.1. зазначеного договору, в разі настання події, не залежної від волі Сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, у тому числі у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, внаслідок прийняття компетентними державними органами України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, останній має право ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, про що зобовязаний повідомити «Позичальника»листом не пізніше ніж за 10 банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору.

У звязку з підвищенням облікової ставки Національного Банку України та зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, листом ВАТ «ВіЕйБі Банк»№17/5-429 від 04.11.2008 року позивачку було повідомлено про підвищення процентної ставки за кредитним договором №141А/08-05 від 19.03.2008 року до 17,5 % річних, починаючи з 14.11.2008 року, та необхідність підписання відповідної додаткової угоди до Кредитного договору./а.с.43,66/

18.11.2008 року між ВАТ«Всеукраїнський ОСОБА_4»та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року, якою внесено зміни до п.1.3. Кредитного договору та за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 17,5 % річних, тобто змінено розмір основного зобовязання за кредитним договором/а.с.6/

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк її повернення та розмір процентів.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.7.5. Кредитного договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року, усі зміни та доповнення до договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами, крім випадків, передбачених п.5.1.2., 5.2.

Таким чином, під час укладення додаткової угоди, якою змінюються істотні умови кредитного договору в частині розміру процентів за користування кредитними коштами, сторони повинні були дотримуватися вимог, що встановлені до порядку та форми укладення кредитного договору.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»встановлений перелік інформації щодо умов кредитування, яку кредитодавець зобов'язаний повідомити споживачу у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, у тому числі типи відсоткової ставки, сукупна вартість кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги.

Відповідно до п.2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Пунктом 2.2. Правил встановлено, що інформація про платежі споживача, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо) та відповідно до п. 2.4. Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, та у відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених ст.203 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням кредитного договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року позивачка у встановленому законом порядку була ознайомлена з умовами споживчого кредитування, у тому числі з детальним розписом загальної вартості платежів та визначенням сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки в розмірі 12,5% річних, після чого, погодившись з умовами кредитування, уклала з відповідачем договір./а.с. 62-64, 68-70/

Додатковою угодою від №2 від 18 листопада 2008 року умови кредитного договору істотно змінені та процентна ставка значно підвищена, а саме до 17,5% річних.

В судовому засіданні з пояснень сторін достовірно встановлено, що перед та під час укладенням додаткової угоди позивачка від представників банку не отримувала ніякої інформації щодо змінених умов кредитування, а саме не повідомлялася про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням зміненої процентної ставки, не ознайомлювалася з розрахунком платежів та їх обсягом, встановленими зміненими умовами договору.

Більше того, зазначені відомості на ухвалу суду не надані відповідачем і у судовому засіданні з посиланням на відсутність розрахунків за кредитом після укладення додаткової угоди зі зміненою процентною ставкою.

Таким чином, встановлені законодавством вимоги про обовязкове надання інформації щодо умов кредитування, відповідачем під час укладення додаткової угоди не виконані, що істотно порушило права позивачки, як споживача, та є підставою для визнання додаткової угоди №2 від 18 листопада 2008 року до кредитного договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року недійсною.

Доводи представника відповідача щодо згоди позивачки зі зміненими умовами кредитного договору шляхом здійснення після укладення додаткової угоди платежів за кредитом, суд вважає неспроможними, оскільки сума в розмірі 200 доларів США /а.с.66/ сплачена 22.07.2010 року одноразово та є меншою, ніж було встановлено кредитним договором навіть за умови процентної ставки в розмірі 12,5% річних, тому не може свідчити про виконання змінених умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи позов в частині вимог про визнання додаткової угоди недійсною з підстав її укладення під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, суд вважає ці обставини недоведеними, а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

З виписки з індивідуальної карти вагітної №492/52 та наказу №132/0 від 01.10.2008 року вбачається, що саме на час підписання додаткової угоди позивачка дійсно перебувала у стані вагітності та у період з 01.10.2008 року по 03.02.2009 року знаходилась у відпустці у в звязку з вагітністю та пологами. /а.с.7,8/

З дослідженої в судовому засіданні медичної карти вагітної №492/52 вбачається, що під час вагітності позивачка страждала хронічним захворюванням, що погрожувало не виношуванням плоду.

Однак, зазначені обставини суд не вважає саме тяжкими, що вплинули на рішення позивачки щодо підписання додаткової угоди, оскільки вагітність та незадовільний стан здоровя, який був обумовлений хронічним захворюванням, не є тяжкою хворобою. На час підписання додаткової угоди позивачка на лікуванні у медичному закладі не знаходилась, самостійно прибула до установи банку для її укладення. Належних доказів щодо свого тяжкого матеріального становища та застосування примусу з боку працівників банку позивачкою не наведено. Крім того, позивачкою не доведено, що за відсутності наведених нею обставин, правочин не було б вчинено взагалі, або вчинено не на таких умовах.

Задовольняючи позов з наведених підстав, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача користь позивачки понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 гривень, та на користь держави судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок.

На підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ст.ст. 233, 626, 654, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4»про визнання додаткової угоди недійсною задовольнити частково.

Додаткову угоду №2 від 18 листопада 2008 року до кредитного договору №141А/08-05 від 19.03.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4»та ОСОБА_1, визнати недійсною.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»на користь держави судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Митрофанова Є. Г.