Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05 січня 2012р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Шишка А.І.

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Заболотівської селищної ради про визнання незаконним рішення Заболотівської селищної ради від 19.10.2010 року та Державного акту на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 16 листопада 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позов мотивував тим, що рішенням сесії Заболотівської селищної ради від 19.10.2010 року йому було надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по вул. Богдана Хмельницького у селищі Заболотів. На цю земельну ділянку він отримав Державний акт на право приватної власності на землю від 09.12.2010 року. Однак, його сусід, відповідач по справі ОСОБА_1, засадив картоплею 0,05 га його ділянки, на що не мав права, тому просив зобовязати його не чинити перешкод в користуванні частиною належної йому земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 та Заболотівської селищної ради про передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,12 га та видачу Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,12 га. Позовні вимоги мотивував тим, що спірною земельною ділянкою користувалася тривалий час його мати, а тому рішенням Заболотівської селищної ради від 10.04.1997 року йому було передано у приватну власність дану земельну ділянку та видано _____________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-122/2012р. Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.

Категорія 45 Суддя-доповідач ОСОБА_4

на неї Державний акт від 18.04.1997 року. Рішенням Снятинського районного суду від 30.03.1998 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання незаконними рішення Заболотівської селищної ради від 10.04.1997 року та Державного акта на право власності на спірну земельну ділянку від 18.04.1997 року було задоволено, і дане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.07.2008 року. Про те вважає, що спірна земельна ділянка в нього у встановленому законом порядку не вилучалась, а в правовстановлюючих документах на земельну ділянку, виданих ОСОБА_3, не вказано точної адреси спірної земельної ділянки. Отже, оскільки, він з матірю тривалий час користувався даною земельною ділянкою, то просив визнати правовстановлюючі документи ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку незаконними та відмовити йому в задоволенні позову.

Рішенням Снятинського районного суду від 16 листопада 2011 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га, що знаходиться по вул. Богдана Хмельницького в селищі Заболотів Снятинського району.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Заболотівської селищної ради про передачу у власність спірної земельної ділянки, площею 0,12 га, та видачу на неї Державного акта відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що самовільно спірну земельну ділянку не захоплював, оскільки, рішенням Заболотівської селищної ради № 44 від 10.04.1997 року йому було передано у приватну власність дану земельну ділянку та видано на неї Державний акт від 18.04.1997 року, і дана земельна ділянка складається з чотирьох окремих ділянок, площами: 0.1428 га; 0,5117 га; 0,1389 га; 0,0455 га, якими він користувався з 1958 року, а згідно земельно-шнурової книги від 1964 року, контур № 2248, земельною ділянкою в розмірі 0,12 га користувалася його мама.

Вважає, що в акті земельної комісії Заболотівської селищної ради від 02.06.2011 року, який був поданий ОСОБА_3І та написаний від руки, не зазначено адресу обстежуваної земельної ділянки, при цьому його земельна ділянка знаходиться за адресою вул. Богдана Хмельницького, 25, а згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 481044 від 09.12.2009 року, виданого ОСОБА_3, земельна ділянка розташована по вул. Богдана Хмельницького, 12-4 в селищі Заболотів.

Також апелянт вказує на те, що рішення Снятинського районного суду від 30.03.1998 року не виконувалось, текст йому був невідомий і не направлявся, змін в порядку і умовах землекористування не відбувалось, а земельні ділянки не вилучались. Земельними ділянками він користується безперервно за цільовим призначенням по сьогоднішній день і вносить відповідні платежі та обробляє грунти, здійснює будівництво. Згідно довідки Снятинської райдержадміністрації № 921 від 08.09.2010 року йому виплачено компенсацію за втрачену сільськогосподарську продукцію на спірній земельній ділянці.

Окрім того, апелянт зазначає, що безперервне відкрите користування земельними ділянками підтверджується письмовими документами, фактом їх приватизації, показами свідків, а земельні ділянки в нього ніколи не вилучались, іншим особам не передавались, з його користування не вибували.

Також вважає, що суд порушив підсудність розгляду справи, не застосувавши Кодекс адміністративного судочинства України, оскільки, рішення Заболотівської селищної ради є актом субєкта владних повноважень, а питання місця розташування, меж, порядку використання спірної земельної ділянки неможливе без проведення спеціалізованої експертизи за участю спеціалістів та експертів.

З вищенаведених підстав просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити, а його позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених вище мотивів та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 скаргу не визнав, вважає її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просив залишити в силі, відмовивши в задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, доводи апелянта і його представника, які вимоги апеляційної скарги підтримали, заперечення проти скарги позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 рішенням сесії Заболотівської селищної ради від 19.10.2010 року було надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по вул. Богдана Хмельницького у селищі Заболотів Снятинського району, на яку йому 09.12.2010 року було видано Державний акт на право приватної власності.

ОСОБА_1 вказав, що спірною земельною ділянкою, площею 0,12 га, користувалась його мати від 1964 року, а з 1958 року він сам нею користується, в звязку з чим рішенням Заболотівської селищної ради № 44 від 10.04.1997 року йому було передано у приватну власність дану земельну ділянку та видано на неї Державний акт від 18.04.1997 року. Спірна земельна ділянка у нього в законному порядку не вилучалась, а в правовстановлюючих документах на спірну земельну ділянку, наданих ОСОБА_3, не вказано, що це є саме ця земельна ділянка.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Снятинського районного суду від 30.03.1998 року, яке 09.07.2008 року ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області залишене без змін, було визнано рішення Заболотівської селищної ради № 44 від 10.04.1997 року та Державний акт від 18.04.1997 року, яким ОСОБА_1 було передано у приватну власність спірну земельну ділянку, - незаконними. Цим же судовим рішенням було встановлено, що спірна земельна ділянка була ОСОБА_1 самовільно захоплена із земель Заболотівської районної лікарні, тому сільська рада не мала права виділяти її ОСОБА_1 для будівництва і, при цьому, безпідставно відмовляти у виділенні цієї землі ОСОБА_5

Таким чином, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що спірну земельну ділянку у нього сільська рада не вилучала, оскільки, він не є законний землекористувач.

В свою чергу, ОСОБА_3 рішенням сесії Заболотівської селищної ради від 19.10.2010 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га по вул. Богдана Хмельницького у селищі Заболотів, на яку йому 09.12.2010 року було видано Державний акт про право приватної власності.

З пояснень землевпорядника ОСОБА_6 вбачається, що спірна земельна ділянка, по якій рішенням Снятинського районного суду від 30.03.1998 року було визнано незаконними рішення Заболотівської селищної ради № 44 від 10.04.1997 року та Державний акт від 18.04.1997 року, яким ОСОБА_1 було передано у приватну власність спірну земельну ділянку, є однією і тією ж земельною ділянкою.

За таких обставин, ОСОБА_3 законно отримав дану земельну ділянку та виготовив на неї Державний акт, що апелянтом не було спростовано, оскільки, він не являється належним власником чи землекористувачем спірної земельної ділянки.

Всі інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, не спростовують законності та обґрунтованості постановленого судом першої інстанції рішення рішення.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до п. в ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельну ділянку набувається на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

За ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтями 125 та 126 цього ж Кодексу визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сукупність всіх матеріалів по справі та доказів, які надали сторони, дає підстави колегії суддів зробити висновок, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та вірно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм правильну юридичну оцінку, врахував всі доводи сторін та обґрунтовано ухвалив рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 16 листопада 2011 року залиши без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

ОСОБА_7 ОСОБА_4

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_8