Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1263/12
РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2012 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ковтонюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що йому, на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно, а саме: бригадний будинок літ. А, загальною площею 104,9 кв.м., розводка літ. Б загальною площею 612,7 кв.м., трансформатор літ. В загальною площею 40,4 кв.м., теплиця літ. Г загальною площею 5002,5 кв.м., водонапірна башта №1, свердловина №2, що розташовані на земельній ділянці площею 1,4448 га, кадастровий номер :01:007:0085, розташованої на території с. Петрушки, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж.Співвласником вищезазначених будівель, споруд та земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2, з якою він з 01.07.2007 і донині проживає однією сім'єю без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.

Він та відповідачка ОСОБА_2 за час проживання однією сім'єю без шлюбу набули у спільну власність у рівних частках вищеперелічені господарські будівлі, споруди та земельну ділянку оформивши правовстановлюючі документи на це нерухоме майно на ОСОБА_2

Так, 26.12.2007 між ОСОБА_2 та ПСП «Шевченківське» було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень.В подальшому на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 26.02.2008 у справі № 2-1015/08 на ім'я ОСОБА_2 було оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 344890 від 19.05. 2009 .

Без його відома та згоди, доки він перебував у батьків в Сумській області відповідачка ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_3 - договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 03.09. 2011 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,4448 га, що розташована в с. Петрушки Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Миру, 26-ж, від 03.09. 2011.

З п. 3 договору № 4189 від 03.09.2011 вартість нежилих приміщень повинна становити 60000,00 грн., а згідно з п.2.1 договору № 4194 від 03.09. 2011 р. договірна вартість земельної ділянки встановлена у розмірі 694000,00 грн., загальна вартість спірного нерухомого майна - 754000,00 грн. Однак фактично відповідач ОСОБА_3 у присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - сплатив за спірне майно лише 2 тис. доларів США, пообіцявши решту суми віддати наступного дня 04.09.2011, однак до цього часу решту коштів у сумі 738000,00 грн. не сплатив.

Про укладення оспорюваних правочинів він дізнався лише у грудні 2011 р. зі слів відповідачки ОСОБА_2, яка зізналася йому у тому, що відчужила їхнє спільне нерухоме майно, та у тому, що відповідач ОСОБА_3 вчинив щодо неї шахрайські дії, а саме: недоплатив 738000,00 грн. за це майно. Свої дії ОСОБА_2 пояснила тим, що хотіла зробити йому сюрприз: продати нежилі приміщення і земельну ділянку, а за виручені від продажу кошти поліпшити їхні житлові умови, придбавши квартиру у м.Києві, оскільки вони мають намір найближчим часом одружитися і мати дітей.

Однак як співвласник спірного нерухомого майна він не має наміру його відчужувати.Крім того, ним було подано заяву до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства з боку ОСОБА_3

Також зазначає, що оспорювані правочини про відчуження нежитлових приміщень і земельної ділянки виходять за межі дрібних побутових, та він не уповноважував ОСОБА_2 на відчуження цього майна та не давав своєї згоди на таке відчуження.

Власноруч підписавши оспорювані правочини із застереженням про те, що відчужуване нерухоме майно та земельна ділянка нібито не є об'єктами права спільної сумісної власності, ОСОБА_2 ввела в оману ОСОБА_3 щодо обставин, які мають істотне значення. Зокрема, ОСОБА_2 при вчиненні оспорюваних правочинів замовчувала існування тієї обставини, що нежилі приміщення та земельна ділянка є у тому числі і його власністю, і що своєї згоди на відчуження спільного з ОСОБА_2 нерухомого майна він ніколи не давав, а також ніколи не уповноважував відповідачку на розпорядження від свого імені цим майном.

Тому просив визнати недійним договір купівлі-продажу нежилих приміщень, а саме: бригадний будинок літ. А, загальною площею 104,9 кв.м., розводка літ. Б, загальною площею 612,7 кв.м., трансформатор літ. В, загальною площею 40,4 кв.м., теплиця літ. Г, загальною площею 5002,5 кв.м., водонапірна башта №1, свердловина №2, що знаходяться в с. Петрушки, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж, укладений 03,09.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4189. Визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 1,4448 га, кадастровий номер :01:007:0085, розташованої на території с. Петрушки, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж, укладений 03.09.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4194. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 нежилі приміщення, а саме: бригадний будинок літ. А, загальною площею 104,9 кв.м., розводка літ. Б, загальною площею 612,7 кв.м., трансформатор літ. В, загальною площею 40,4 кв.м., теплиця літ. Г, загальною площею 5002,5 кв.м., водонапірна башта №1, свердловина №2, що знаходяться в с. Петрушки, Києво- Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж. Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1,4448 га, кадастровий номер :01:007:0085, розташованої на території с. Петрушки, Києво- Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж. Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 суму в розмірі 16 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, та зазначила, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сією без укладання шлюбу було встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02. 2012.

В серпні 2011 року відповідачу було запропоновано придбати нежилі приміщення та земельну ділянку за адресою с. Петрушки, Києво-Святошинський район Київської обл.., по вул. Миру, 26 Ж., власником яких була ОСОБА_2. Погодившись на вказану пропозицію ОСОБА_3 передав кошти та підписав з ОСОБА_7 оскаржувані договори.

Згідно цих договорів продавець ОСОБА_2 стверджувала, що відчужені нежилі приміщення до моменту укладання цього договору нікому іншому не відчужені, під забороною, у заставі , у тому числі податковій, не перебувають, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передані, судового спору щодо них немає, а також права третіх осіб як в межах, так і за межами України, у тому числі права наймача (орендаря), тощо відсутні. Крім того, довела до відома, що відчужувані об'єкти не є спільною сумісною власністю, а є її особистою приватною власністю, оскільки на час їх набуття, як і на день підписання цього правочину, в шлюбі не перебуває, і осіб які б могли поставити питання про визнання за ними права власності відповідно до ст. 65, 74, 97 Сімейного кодексу України відсутні.

Укладаючи вищезазначені договори відповідач не знав, і не міг знати, що відповідачка ОСОБА_2 може знаходиться у цивільному шлюбі, тому укладав їх правомірно та добросовісно.Згідно вищезазначених договорів сума виплачена та отримана в повному обсязі ще до підписання цього договору.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність, позов визнає.

Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, свідків, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно оспорюваних правочинів , відповідач став власником нерухомого майна а саме: бригадний будинок літ. А, загальною площею 104,9 кв.м., розводка літ. Б загальною площею 612,7 кв.м., трансформатор літ. В загальною площею 40,4 кв.м., теплиця літ. Г загальною площею 5002,5 кв.м., водонапірна башта №1, свердловина №2, що розташовані на земельній ділянці площею 1,4448 га, кадастровий номер :01:007:0085, в с. Петрушки, Києво-Святошинського району Київської області по вул. Миру, 26Ж., укладеним відповідачами 03.09. 2011 р., та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4189, а також власником земельної ділянки площею 1,4448 га, що розташована в с. Петрушки Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Миру, 26-ж, згідно договору укладеному 03.09.2011, та посвідченого приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 4194.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні про укладення оспорюваних правочинів позивач дізнався лише у грудні 2011 р. зі слів відповідачки ОСОБА_2, яка зізналася у тому, що відчужила спільне нерухоме майно.

Згідно п. 6 договору № 4189 від 03 вересня 2011 р., «продавець (ОСОБА_2В.) довела до відома покупця (ОСОБА_3А.) той факт, що відчужувані нежилі приміщення, які є предметом цього договору, не є спільною сумісною власністю та є продавця особистою приватною власністю, оскільки на час їх набуття (як і на день підписання цього правочину) в шлюбі не перебуває, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на зазначені нежилі приміщення (їх частку), у тому числі відповідно до ст.ст.65,74, 97 Сімейного кодексу України, відсутні».

Також про це зазначено і п.1.3 договору № 4194 від 03.09. 2011 р. щодо земельної ділянки площею 1,4448 га, кадастровий номер :01:007:0085.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищезазначене майно належить йому та відповідачці ОСОБА_2 на праві сумісної власності згідно ст. 74 СК України, де зазначено , що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Факт проживання громадянина ОСОБА_1 та громадянки ОСОБА_2 однією сією без укладання шлюбу було встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02. 2012 по справі № 2-0-17/12.

Судом встановлено що оспорювані правочини:договір куплі-продажу нежилих приміщень, а саме: бригадний будинок загальною площею 104.9 кв.м., розводка загальною пл. 612.7 кв.м., трансформатор загал, пл. 40.4 кв.м., теплиця загальною площею 5002 кв.м, водонапірна башта № 1, свердловина №2, що розташовані на земельній ділянці площею 1.4448 га, на території с. Петрушки, Києво- Святошинського району Київської обл.. по вул. Миру, 26 Ж., посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 4189; - договір куплі-продажу земельної ділянки площею 1.4448 га, розташованої на території с. Петрушки, Києво-Святошинського району Київської обл.. по вул. Миру, 26 Ж, укладений 03.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 4194.

Укладаючи оспорювані договори відповідач ОСОБА_3 не знав, і не міг знати, що відповідачка ОСОБА_2 може знаходиться у цивільному шлюбі, що свідчить про добросовісність набувача, яка характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірності його придбання. Так, добросовісним набувачем визнається особа, яка придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦКУ майно не може бути витребувано у нього.

Статтею 388. Цивільного Кодексу України, чітко встановлюється обмежені умови, за яких власник має право витребувати свою річ з чужого володіння із якими пов'язані такі поняття, як добросовісність чи недобросовісність володіння річчю. В рамках даного позову жодна підстава з наведених у вищезазначеній статті не встановлена.

Відповідно до ст. 21 СК України поняттям шлюбу визнається союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. А проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Також згідно статті 59 СК України передбачено, що здійснення дружиною (чоловіком) права особистої приватної власності здійснюється тим із подружжя, хто є власником майна. Він же визначає режим володіння та користування ним.

Відповідно до ст. 61. СК України об'єктами права спільної сумісної власності є: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто п. 3 ст. 61 передбачено укладання договорів на особисту приватну власність одного із подружжів, прибуток з яких і стає правом спільної сумісної власності. Це також підтверджує правомірність укладання оскаржуваних договорів і відсутність підстав для визнання правочинів недійсними.

Згідно вищезазначених договорів сума виплачена та отримана в повному обсязі ще до підписання цього договору.

Тобто при укладенні оспорюваних правочинів було дотримано усі загальні і необхідні умови договорів, які посвідчено приватним нотаріусом у відповідності з вимогами діючого законодавств.

Як на доказ позовних вимог представник позивача посилається на пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які пояснили, що відповідач ОСОБА_3 не в повному обсязі розрахувався з відповідачкою ОСОБА_2 при укладенні оспорюваних правочинів, що не є належним доказом , оскільки підстава , за якою позивач вважає оспорювані правочини недійсними , є відчуження відповідачкою сумісно придбаного майна.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження представника позивача, нею не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Тобто представник позивача не довела тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування вимог позивача, не спростувала тих обставин на які посилалася представник відповідача в обґрунтування заперечень що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивачів, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 230, 330, 369, 377, 388 ЦК України, ст.ст. 21, 59, 61 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: