Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 4788/ 12 Головуючий у 1 інстанціїТурбіна Т.Ф
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07.12.2010року вона подарувала Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 відповідачці, про що було укладено договір дарування. Інша Ѕ частина вказаної квартири зареєстрована за сином позивачки ОСОБА_5, який помер 16.10.2010року.

Позивачка вважає, що фактично відповідачка не прийняла дарунок, оскільки не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги. Позивачка ж продовжує проживати у квартирі, сплачувати всі платежі по її утриманню.

Позивачка розраховувала, що відповідачка буде надавати їй допомогу в старості, однак після укладення договору дарування остання змінила своє ставлення. Допомоги не надає, не цікавиться і не турбується про стан її здоров'я, не надає необхідних коштів на утримання квартири та ліки.

Уточнивши позовні вимоги позивачка просить розірвати договір дарування частини квартири та повернути дар, оскільки відповідачка становить реальну загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальниці велику майнову цінність. Крім того, внаслідок недбалого ставлення відповідачки до дарунку, він може бути знищеним або істотно пошкодженим. Вказані вище обставини відповідно до ст. 727 ЦК України є підставою для розірвання договору дарування та повернення дарунку дарувальнику.

Пропущений річний строк для звернення до суду з вказаним позовом просить поновити, оскільки через хворобу була позбавлена можливості вчасно звернутися до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2012 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про розірвання договору дарування, районний суд виходив з того, що підстав для задоволення позову ОСОБА_3, які передбачені ст. 727 ЦК України не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 07.12.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязалася передати, а ОСОБА_4 прийняти в дар 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Зазначений договір нотаріально посвідчений за реєстраційним номером 2401 (а.с. 6).

Позивачці частина вказаної квартири належала на праві власності на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 02.10.1998 року № 1490. Обдарована ОСОБА_4 є онукою ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі ( ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняла дарунок, зареєструвавши право власності в ОП ЗМБТІ 09.12.2010 року, що підтверджується технічним паспортом та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до даних документів ОСОБА_4 належить 1/2 частина спірної квартири (а.с. 21-23).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачка не проживає в зазначеній квартирі, а значить не прийняла дарунок не заслуговують на увагу.

Підстави для розірвання договору дарування з ініціативи дарувальника передбачені ч. 1-3 ст. 727 ЦК України.

Відповідно ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Відповідно до ч. 3 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдарованого до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів щодо створення відповідачкою загрози дарунку ( квартири) та внаслідок чого це може призвести до безповоротної втрати дарунку та яку культурну цінність становить спірна квартира.

Культурною цінністю є обєкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне. Етнографічне та наукове значення і відповідно до законодавства України підлягають збереженню, відтворенню та охороні.

Спірний договір дарування від 07.12.2010 року, укладений між сторонами, не містить положень, що передбачають вчинення будь-яких дій обдарованим, є безоплатним, жодна із сторін на себе ніякі зобовязання при його укладенні не брала.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка після укладання договору перестала приділяти їй належну увагу не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставин справи, вимоги закону і обґрунтовано прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_3В, які передбачені ст. 727 ЦК України не встановлено.

Посилання апелянта про те, що відповідачка ОСОБА_4 не сплачує комунальні послуги, то такі обставин не є підставо для розірвання договору дарування, а є предметом інших правовідносин. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2012 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: