Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1789/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О. В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2012 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,

до

ОСОБА_3, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м.Запоріжжя (служба у справах дітей)

про вселення та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2011 року ОСОБА_4, яка дії в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, звернулася до суду із вищевказаним позовом і просила визначити порядок користування двокімнатною квартирою №19 в будинку 24 по вулиці Червоній, міста Запоріжжя, і вселити її разом з дітьми в спірну квартиру.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що за договором про припинення права на аліменти 19 травня 2011 року її малолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, набула право власності на Ѕ частку вищевказаної квартири, співвласником якої являється колишня дружина батька її малолітньої доньки відповідач ОСОБА_3, яка чинить перешкоди у користуванні власністю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року позов задоволено. Визначений порядок користування квартирою №19 в будинку 24 по вулиці Червоній в місті Запоріжжі шляхом надання ізольованої кімнати, площею 13, 36 кв.м, у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а ОСОБА_3 кімнати, площею 23,14 кв.м. Кухня, санвузол і коридор залишені у загальному користуванні сторін.

Зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 спірною квартирою.

Вселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в спірну квартиру.

Апеляційне провадження порушено за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка зазначає, що спірна квартира являється єдиним постійним місцем проживання її сімї, до складу якої входять двоє неповнолітніх дітей син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, і дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6. Малолітня ОСОБА_5 забезпечена іншим житлом, в якому фактично проживають разом з батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_9 Вважає, що судовим рішення порушені житлові права її неповнолітніх дітей. Посилаючись на зазначені обставини, просила скасувати судове рішення і відмовити ОСОБА_10 у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення.

Адвокат ОСОБА_11 представник ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду, яке відбулося 12 березня 2012 року, заперечувала проти задоволення апеляції і просила про її відхилення, посилаючись на те, що малолітня ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, як співвласник Ѕ частки спірної квартири, має рівні з відповідачами права на проживання в цій квартирі і користування своєю власністю.

У звязку із необхідністю обстеження умов проживання неповнолітніх позивачів і сімї відповідача ухвалою апеляційного суду від 12 березня 2012 року зобовязано відділ по Шевченківському району служби у справах дітей Запорізької міської ради обстежити умови проживання сторін, а слухання справи за погодженням з представниками сторін було призначене на 19 квітня 2012 року.

В судове засідання, призначене на 19 квітня 2012 року ні позивач ОСОБА_4, ні її представник адвокат ОСОБА_13 не зявилися, направили суду клопотання про відкладання розгляду справи у звязку із зайнятістю адвоката в іншій справі.

Колегія суддів визнала причини неявки позивача і її представника неповажними і вважала з можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов і ухвалюючи рішення про визначення порядку користування і вселення неповнолітніх і їх законного представника в спірну квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня ОСОБА_5 як власник Ѕ частки спірної квартири у відповідності зі ст. 317, 391 ЦК України вправі користуватися своїм майном і вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження ним. Оскільки неповнолітня ОСОБА_6 являється сестрою власника житла, вона вправі проживати разом з малолітньою і її законним представником в спірній квартирі.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що спірна двокімнатна квартира була придбана ОСОБА_3 і ОСОБА_9 в період шлюбу, від якого народилося двоє дітей: донька Юлія, ІНФОРМАЦІЯ_6, і син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після розірвання шлюбу квартира судовим рішенням у 2008 році була розділена між колишнім подружжям і за кожним із них визнано право власності на Ѕ частку.

Фактично в квартирі залишилася проживати відповідач ОСОБА_3 з двома неповнолітніми дітьми (а.с.19), а ОСОБА_9 створив нову сімю з ОСОБА_4, яка виховувала доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. У травні 2008 року у ОСОБА_9 і ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5 (а.с.8).

У червні 2009 року ОСОБА_9 позивався до своєї колишньої дружини ОСОБА_3 і просив визначити порядок користування спірною квартирою. Рішенням апеляційного суду від 4 лютого 2010 року позов ОСОБА_9 був залишений без задоволення. При цьому суд виходив із того, що власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам своїх дітей. Виділення ОСОБА_9 у користування однієї кімнати завдасть шкоди інтересам його неповнолітніх дітей і порушить їх житлові права (а.с.74-76).

19 травня 2011 року ОСОБА_9 за договором про припинення права на аліменти передав своїй малолітній дочці від другого шлюбу ОСОБА_5 право власності на Ѕ частку спірної квартири (а.с.3).

За даними реєстраційного обліку ОСОБА_4 разом з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_5 постійно зареєстровані в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1а, міста Запоріжжя (а.с.3, 10 зворот).

Обстеженням житлово-побутових умов, проведеним на виконання ухвали апеляційного суду, встановлено, що фактично сімя позивачів в трикімнатній квартирі за місцем реєстрації не проживає, оскільки з 2008 року виїхала на інше постійне місце проживання в квартиру 43 по вулиці Космічній, міста Запоріжжя, власником якої являється ОСОБА_4 Вказана квартира має житлову площу 16,5 кв.м, загальну площу 30,14 кв.м (а.с.111,107,108).

Обстеженням житлово-побутових умов сімї ОСОБА_3 встановлено, що спірна двокімнатна квартира являється постійним місцем проживання відповідача і її двох неповнолітніх дітей. В кімнаті, площею 13,36 кв. м мешкає ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, в кімнаті , площею 23, 14 кв. м відповідач ОСОБА_3 з донькою Юлією, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.112).

За змістом ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного із них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що неповнолітні діти позивача ОСОБА_15 користуються окремою квартирою, житлова площа якої більша, ніж кімната, в яку суд першої інстанції вселив їх разом з матірю. Переселення неповнолітніх із окремої квартири з більшою житловою площею в кімнату в двокімнатній квартирі, яка перетвориться в комунальну, не відповідає інтересам як неповнолітніх позивачів, так і неповнолітніх дітей відповідача, суперечить вимогам ст.8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права дитини на проживання в таких побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

На думку колегії, спільне проживання в двокімнатній квартирі двох сімей в атмосфері конфлікту і неприязних стосунків зашкодить духовному та моральному розвитку і дітей позивача, і дітей відповідача, не буде сприяти розвитку їх особистості в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

Звернення позивачів до суду із позовом про вселення і визначення порядку користування квартирою направлене не на реалізацію малолітньою власницею права користування власністю і не на покращення житлових умов неповнолітніх позивачів, а на вирішення майнового спору між колишнім подружжям ОСОБА_3 у спосіб, що суперечить інтересам як неповнолітніх позивачів, так і неповнолітніх дітей відповідача.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у відповідності з вимогами ст.29 ЦК України самостійно визначається з місцем свого постійного проживання, а отже, і вправі звертатися до суду за захистом свого порушеного житлового права. Проте з відповідним позовом вказана особа до суду не зверталася, оскільки обрала своє місце постійного проживання за місцем реєстрації.

Місцем проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відповідності з ч.4 ст.29 ЦК України, має бути місце проживання її батьків, а не квартира, в якій проживає колишня дружина її батька разом з неповнолітніми дітьми.

Неповнолітні позивачі як члени сімї власника однокімнатної квартири ОСОБА_4 на підставі ст.405 ЦК України мають право на користування як цією однокімнатною квартирою, так і трикімнатною квартирою, в якій вони постійно зареєстровані.

Відмова ОСОБА_10 у позові про вселення, на думку колегії, не являється порушенням права власності малолітньої і узгоджується з обмеженнями, встановленими ст.319 ЦК України, яка забороняє власнику використовувати власність на шкоду правам, свободам і гідності громадян.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2012 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_3, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м.Запоріжжя (служба у справах дітей) про вселення та визначення порядку користування квартирою, залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: