Справа № 2-1527/2012 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року. Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді - Дудакова С.Є.

при секретарі - Колосар О.І.

за участі представників сторін ОСОБА_1

- ОСОБА_2

- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та усунення від права спадкування, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом , в якому посилалася на те, що 27 вересня 2011 року помер ОСОБА_6, який був її племінником, сином її сестри ОСОБА_7, яка вмерла 19 жовтня 1995 року. Вказувала, що на час смерті сестри племіннику виповнився рік і він почав проживати в її сімї, разом з нею, її чоловіком та їхньою дочкою, вважав її своєю матірю, її чоловіка своїм батьком, а їхню дочку своєю сестрою.

Крім цього вказувала, що 26 березня 1997 року рішенням Чернівецького міськвиконкому її було призначено опікуном над неповнолітнім племінником, а відповідач ніколи вихованням та утриманням дитини не займався, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не створював умов для отримання ним освіти, добровільно матеріально ніколи не допомагав, і самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини.

Також вказувала, що племінник все життя прожив разом з нею, вона забезпечувала йому належне виховання, догляд та утримання. Він навчався в Чернівецькому транспортному коледжі, а через те, що був інвалідом з дитинства потребував постійного додаткового догляду та лікування, що було повністю нею забезпечено. Водночас його батько жодного разу не виявити турботи про сина та не намагався допомогти йому матеріально для того, щоб покращити його стан здоровя. Через це вона вимушена була звернутися до органів опіки та піклування із заявою про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина і за результатами розбирання в її питанні було прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина.

28 вересня 2011 року органами опіки та піклування виконкому Чернівецької міської ради був наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5С., з яким вона повинна була звернутися до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав по відношенню до його сина, однак зробити це не встигла, оскільки 27 вересня 2011 року її племінник помер.

Посилаючись на вимоги статтів 1220, 1261, 1264, 1224 ЦК України, п.4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, просила встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_6, який помер 27 вересня 2011 року, з жовтня 1995 року по день його смерті та усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті його сина.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, пославшись на обставини, вказані в позовній заяві, і пояснили, що дійсно мали та мають місце обставини, вказані в ній. Крім цього пояснили, що сестрі позивачки ОСОБА_8, за станом здоровя не можна було народжувати дитину, а тому після народження сина, через рік, вона померла. Дитину забрала її мати (бабка племінника), а вона позивачка, - допомагала в догляді за племінником. Відповідач пиячив і вона всиновила дитину, бо той почав називати її мамою, і все було добре до 2004 року. Відповідач ніде не працював і не сплачував аліменти, тому вона оформила опікунство над племінником і той почав повністю постійно проживати з нею з жовтня 1995 року по день смерті. Вона не хоче проживати в квартирі відповідача, але хоче щоб його не залишили під плотом, бо зявилося багато друзів, яких раніше не було. У 2007 та 2008 роках вона декілька разів отримувала аліменти, коли племінник ходив в садок та в школу.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що ОСОБА_5 є інвалідом І групи по зору, сам потребує догляду та певної допомоги від інших осіб, а тому не може погодитися з тим, що він самоусунувся від турботи, утримання та догляду сина, а в силу своїх фізичних обмежень він не міг це зробити самотужки, а тому після смерті дружини їм обом стала допомагати і позивачка, яка і на даний час проживає по сусідству.

26 березня 1997 року Чернівецьким міськвиконкомом було прийнято рішення про призначення саме позивачки опікуном його сина, а коли сину виповнилось 14 років позивачку перепризначили вже піклувальником. Ні до цього, ні після цього і до літа 2011 року ні його син, ні позивачка, ні учбові заклади, ні органи опіки та піклування не мали до нього ніяких нарікань щодо його невиконання батьківських обовязків щодо сина. На підставі виконавчого листа з нього стягувалися аліменти на утримання сина на користь позивачки. До літа 2011 року між ним та позивачкою не було жодних проблем стосовно утримання та виховання сина, а з літа 2011 року стосунки між ними погіршилися. Він (відповідач) в силу своїх можливостей намагався допомагати синові грішми, придбав йому велосипед, компютер, мобільний телефон, їздив з ним відпочивати на море в Херсон, в тому числі і разом з позивачкою. Оскільки позивачка добровільно виявила бажання займатися дитиною, він проти цього не заперечував, розуміючи, що самий, в силу своєї інвалідності, не в змозі цим займатися.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 пояснив, що він знає відповідача ще до укладення ним шлюбу, знає всі проблеми його сімї, йому було відомо, що ОСОБА_5 та його дружина дуже хотіли дитину. Після народження сина дружина відповідача померла і він дійсно через те, що сліпий з дитинства не міг доглядати за сином повноцінно, і саме він (ОСОБА_3Г.) порадив йому звернутися по допомогу сестри покійної дружини, а коли та оформила опікунство, забрала без дозволу відповідача його сина до себе додому, влаштувала там в садочок. Незадовго до смерті ОСОБА_6 розповідав йому, що ночує по підвалах і боїться опікуна, а відповідач не міг забрати сина до себе, бо той боявся піти від позивачки.

Представник третьої особи в судовому засіданні показала, що дійсно були прийняті рішення про призначення позивачки спочатку опікуном, а відтак і піклувальником у відношення неповнолітнього ОСОБА_6 Крім цього, за заявою позивачки було проведене розбирання, в результаті якого було вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина неповнолітнього ОСОБА_6 Такий висновок був виданий позивачці для звернення до суду з відповідним позовом, але та цього одразу не зробила, а відтак 27 вересня 2011 року, ОСОБА_6 помер.

Показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, даними ними в судовому засіданні, стверджені обставини, вказані відповідачем стосовно його посильної допомоги в утриманні та вихованні його сина, сплати аліментів на користь позивачки, придбання ним синові речей (мобільного телефону, компютера, велосипеда), надання допомоги грішми, поїздок його з сином на відпочинок у м.Донецьк та в м.Херсон, відношення його з сином, які свідчили про те, що виключно через стан здоровя відповідач не міг самотужки, повноцінно займатися дитиною, та обставини приватизації квартири відповідачем і на себе і на свого сина. Свідок ОСОБА_12 крім того показав, що він бачив як позивачка била ОСОБА_11 на вулиці, обзивала його в присутності людей у дворі. Також складалася така думка, що ОСОБА_11 соромився свого батька інваліда.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в судовому засіданні показали, що дійсно вихованням неповнолітнього ОСОБА_6 займалася виключно позивачка, яка водила його в дитсадок, школу, відтак в транспортний коледж, де цікавилася його поведінкою та навчанням, а відповідач не дуже займався вихованням сина. Ствердили те, що сторони разом з їхніми дітьми відпочивали в Сонячній долиніта в будинку відпочинку в с.Репужинці. ОСОБА_15 крім того показала, що ОСОБА_6 з двох років вважав її своєю сестрою. Відповідач декілька разів дарував своєму синові шоколадки та гроші, одного разу вони разом їздили на море. Їй не відомо чи позивачка отримувала аліменти. Їй відомо, що ОСОБА_6 ходив до батька і хотів з тим налагодити стосунки. У 1996 році вони в квартирі відповідача святкували Новий рік.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не обгрунтований і до задоволення не підлягає.

ОСОБА_14 встановлено, що дійсно мали місце обставини, вказані позивачкою, в ствердження змісту її позову про те що копіями свідоцтв про народження та смерть ОСОБА_6, витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі, свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_17 (матері неповнолітнього ОСОБА_5В.), витягу з рішення виконкому Чернівецької міської ради №886/24 від 22 грудня 2009 року, та витягу з рішення цього ж органу № 606/16 від 27 вересня 2011 року, висновку органу опіки та піклування за №9/24-956 від 28 вересня 2011 року, довідки Чернівецького транспортного коледжу №794 від 6 вересня 2011 року, довідки Чернівецької спеціалізованої школи-інтернату від 6 вересня 2011 року, акту обстеження житлово-побутових умов від 18 травня 2011 року, акту ПП Ремжитлосервісвід 24 травня 2012 року, довідки ДЗ №15 від 3 листопада 1997 року.

Проаналізувавши вищевказані докази суд доходить висновку про відсутність в них обєктивних даних, які би беззаперечно стверджували докази предмету та змісту позову.

Разом з цим, дійсно з витягу з рішення Чернівецького міськвиконкому про надання висновків органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення і поновлення батьківських прав громадян та з висновку органі опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 вбачається, що було вирішено надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 батька неповнолітнього ОСОБА_6, та з метою соціального захисту інтересів неповнолітнього міська рада вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 у відношенні неповнолітнього сина.

Однак, безумовно встановленим є те, що на час розгляду справи відповідач не позбавлений батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина, а позивачка з 26 березня 1997 року виконувала свої обовязки у відношенні неповнолітнього племінника як опікун, а з 22 грудня 2009 року як піклувальник над ним, що відповідає вимогам ст.ст. 243, 244, 249 СК України.

Водночас, суд на підставі аналізу наданих сторонами доказів не може погодитися з доводами позивачки про те, що вона з своїм племінником проживала однією сімєю та про те, що ОСОБА_5 слід усунути від права на спадкування за законом після смерті його сина.

ОСОБА_14 встановлено, що відповідач на час народження сина та по даний час є інвалідом І групи по зору (абсолютно не зрячий). Вказана обставина сторонами не оспорюється і стверджена копією його пенсійного посвідчення та копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №337998. За таких обставин абсолютно обґрунтованим є його ствердження про те, що він був не в змозі самотужки виконувати належним чином батьківські обовязки у відношенні свого сина з того часу коли померла дружина відповідача.

Разом з цим, встановлено,що відповідач в силу своїх можливостей надавав та намагався надавати посильну допомогу на утримання своєї дитини, що стверджується його поясненнями, поясненнями позивачки про отримання нею на протязі певного часу аліментів на утримання племінника, копією довідки ТОВ Сіндбад, довідок УТОС Чернівецьке учбово-виробниче обєднання, показаннями свідків, копією довідки ПП Ремжитлосервіспро те, що кв.№16 по вул..Головній, 192 в м.Чернівці, приватизована відповідачем з урахуванням зареєстрованого в ній неповнолітнього ОСОБА_6 - його сина, який перебував на Добліку в невролога та окуліста, що видно з висновку №212 міської дитячої лікарні, копією свідоцтва про право власності на кв.№16, по вул..Головній, 192 в м.Чернівці.

Дійсно, в матеріалах справи (а.с.41) є висновок МСЕК про наявність захворювання, що перешкоджає виконанню батьківських обовязків, з якого вбачається, що з огляду на вищезгадане обласна МСЕК вважає, що на даний час наявне у ОСОБА_5 захворювання не перешкоджає виконанню ним батьківських обовязків, який, на думку суду, не може слугувати підставою, яка би прямо чи непрямо свідчила про обгрунтованість позову, оскільки дана довідка видана 8 червня 2011 року і враховуючи вік дитини на вказану дату, можливо і дійсно у відповідача не було перешкод у більш дієвій участі у вихованні та утриманні сина за місяць до його смерті.

Крім цього, при визначенні судом необгрунтованості даного позову враховується те, що сама позивачка в своїх поясненнях сказала, що вона не хоче проживати в квартирі відповідача, але хоче щоб його не залишили під плотом, бо зявилося багато друзів, яких раніше не було, а тому слід дійти висновку про те, що відповідачем ніякі законні її права чи охоронювані законом інтереси не порушені.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1224, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст. 243, 244, 249 СК України, ст.ст.10, 60, 212, 256, 259 ЦПК України, суд , -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та усунення від права спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: