Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горблянського Я.Д., Меленко О.Є.

секретаря Сурмачевської У.С.,

з участю сторін: представника ОСОБА_1; ОСОБА_2 та

його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 164271,58 грн. матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 1831,20 грн. судового збору в дохід держави.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим і таким що підлягає скасуванню.

Представник апелянта вказує, що даний позов розглядався судом першої інстанції разом із кримінальною справою про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст..289 ч.3 КК України. При цьому, в частині щодо відшкодування матеріальної шкоди, то такий позов було залишено без розгляду, а в частині щодо відшкодування моральної шкоди вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

________________________________________________________________________________

Справа №2/0908/559/2011р. Головуючий у 1 інстанції Мигович О.М.

Провадження № 22ц/0990/324/2012р. Суддя-доповідач ОСОБА_4

Категорія 31

Таким чином за заподіяну моральну шкоду внаслідок викрадення автомобіля ОСОБА_2 відшкодування отримав, оскільки суд вирішив, що розмір цієї моральної шкоди становить 5000 грн. і вона підлягає стягненню з особи, яка викрала автомобіль, тобто з ОСОБА_3

Представник апелянта вказує що суд першої інстанції жодної юридичної оцінки даним обставинам не надав.

Також представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи позов зіслався як на належний та допустимий доказ, згідно якого було визначено розмір матеріальної шкоди, на довідкове повідомлення №54 від 16.02.2011 р. надано фізичною особою підприємцем ОСОБА_5

Однак, вважає, що таке довідкове повідомлення не може слугувати належним та допустимим доказом про суму завданих матеріальних збитків ОСОБА_2.

Просить рішення скасувати, ухваливши нове яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній. Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Калуського міськрайонного суду від 08.12.2010 року відповідача по справі ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст.ст. 198,15-198,396 ч.1 КК України і на підставі п. «в» ст..1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року. Провадження по справі закрито згідно п.4 ч.1 ст.6 КПК України .

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 дав згоду на застосування щодо нього амністії та не бажав доводити свою невинуватість у вчиненні злочинів. За таких обставин з відповідача стягнуто вартість викраденого автомобіля та частково моральна шкода, яка полягала у неможливості потерпілим користуватися викраденим автомобілем, внаслідок чого відбулися вимушені негативні зміни у його житті.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно, без належного зясування дійсних обставин справи та перевірки їх доказами і застосовано норми матеріального і процесуального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з постанови суду від 08.12.2010 року ОСОБА_6 04 березня 2008 року та невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб викрали у м. Калуші Івано-Франківської області біля будинку №53 на вул..Долинській мікроавтобус «Мерседес-Спрінтер» д.р.н. АТ 9284 АК, належний позивачу вартістю 101 000 грн.. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи, переслідуючи мету наживи від повернення позивачу за винагороду викраденого у нього автомобіля, звернулись до ОСОБА_1, попередньо повідомивши його, що автомобіль викрадений. 06.03.2008 року ОСОБА_1 з метою збуту завідомо здобутого злочинним шляхом автомобіля «Мерседес-Спрінтер» вступив у попередню змову із ОСОБА_3. Виконуючи дії, направлені на збут викраденого автомобіля ОСОБА_1 встановив номер домашнього телефону ОСОБА_2 про що повідомив ОСОБА_3, який за вказівкою ОСОБА_1 у телефонному режимі звязався з потерпілим та запропонував останньому за викуп у сумі 7 500 доларів США повернути викрадений транспортний засіб. Однак, викрадений автомобіль потерпілому не було повернуто, так як він відмовився співпрацювати з особами, які мають кримінальне минуле. Крім того, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за умисне приховування злочинів (а.с. 2-3).

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1993 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

З матеріалів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 за ст..ст. 185 ч.2, 289 ч.3 КК України, ОСОБА_7 за ст..ст. 185 ч.2, 289 ч.2 КК України, ОСОБА_3 за ст.. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_1 за ст.. 289 ч.3 КК України вбачається, що ОСОБА_6 по епізоду заволодіння транспортним засобом та крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю (т.9 а.с. 73-86). ОСОБА_3 вироком Калуського міськрайонного суду від 23 травня 2011 року засуджено за ст..ст. 396 ч.1 та 289 ч.3 КК України і стягнуто на користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди (а.с. 58-60).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не є особою, яка безпосередньо вчиняла викрадення транспортного засобу, який належить позивачу, тобто не є заподіювачем шкоди у розумінні вимог ст. 1166 ЦК України, оскільки до кримінальної відповідальності за крадіжку чи співучасть у крадіжці автомобіля ОСОБА_2 він не притягався і звільнений він від кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінально-караних діянь.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки її заподіяння не доведено ним і таку шкоду він просив стягнути з відповідача у звязку з крадіжкою транспортного засобу, якої він не вчиняв.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому воно підлягає до скасування з постановленням у даній справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307,309,313,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року скасувати. Ухвалити в даній справі нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В.ОСОБА_8 Меленко

ОСОБА_9