Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Сенчук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2012року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, -

встановила:

09 січня 2009року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 16 березня 2007року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір за № ODMLGA000000067, за яким Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 99000 доларів. США на споживчі цілі, а також у розмірі 21900доларів США на сплату страхових платежів строком до 16 березня 2017р., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 Т.0., ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № ODMLGA000000067 від 16 березня 2007р., згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. У звязку з неналежним виконанням, з боку ОСОБА_1, умов кредитного договору, виникла заборгованість у сумі 138916,03 доларів США, що еквівалентно 1098811грн.91коп.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1098811грн.91коп. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 32, загальною площею 91,2кв.м., житловою площею 52,30кв.м, розташовану в м. Одесі, вулиця Степова (Мізікевича), будинок № 27, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- виселити громадянина, який зареєстрований і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Мізікевича) в м. Одесі, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Одеса;

- стягнути судові витрати судовий збір в сумі 1700грн. і 8грн.50коп., і 30грн.витрати на ІТЗ (а.с.3-4, 98-101).

Справа була розглянута судом першої інстанції у заочному порядку.

Заочним рішенням суду від 12 квітня 2012року. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» Приватбанку ПриватБанк» задоволено (а.с.156-167).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ООМЬСА000000067 від 16 березня 2007р. в розмірі 1098811грн.91коп., суд звернув стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 91,2кв.м., житловою площею 52,30кв.м, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Степова (Мізікевича)АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені власників договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Суд виселив ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3, зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнув в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1700грн. і 8грн.50коп. в рахунок сплаченого судового збору; 30грн. в рахунок сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи.

Ухвалою суду від 18 липня 2012р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с.185).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставиться питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі, при цьому апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.187-190).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представників апелянта і Банку, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили порушення умов договору і свої зобовязання за договором не виконують, що призвело до утворення заборгованості як по кредиту, так і по відсотках, призвело до утворення пені. Суд вказав, що відповідно до ст. 33 ч. 1 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Умови кредитного договору ОСОБА_1 не виконує, тому необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити всіх відповідачів.

Проте, повністю погодитись з таким висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що, відповідно до вимог пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

16 березня 2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ОDMLGA000000067, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 99000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 21900 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 16 березня 2017р., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а.с.6-8).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору відповідач зобов'язався в період з 16 по 21 число щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості, сплачувати щомісяця Банку 1572,58 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат Банку. Згідно з п. 4.1 кредитного договору відповідач за порушення термінів оплати відсотків зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 16 березня 2007року, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 (Мізікевича) в м. Одесі (а.с.9-11).

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла заборгованість станом на 25 жовтня 2010р. у розмірі 138916,03 доларів США, що за курсом НБУ складає 1098811грн.91коп., а саме : за кредитом - 91675,31 доларів США; за відсотками - 27013,54 доларів США; комісія - 4554,00 доларів США; пеня - 15673,18 доларів США (а.с.102-104).

Тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, вибравши спосіб захисту своїх порушених прав звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України Про іпотеку.

В порушення вимог ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку Банк не направив відповідачам письмової вимоги про усунення порушень з виплати кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки встановлено, що письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України Про іпотеку банком іпотекодавцю не направлялася, то позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови у позові.

Крім того, в порушення ст.39 Закону України Про іпотеку, а значить і ч. 4 ст. 215 ЦПК України, суд першої інстанції не встановив, не зазначив в рішенні та і позивачем не надано доказів і в суді апеляційної інстанції щодо опису нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Рішенням суду від 12 квітня 2012року також виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із зазначеного будинку та знято з реєстрації, в той час, як відповідач ОСОБА_4 померла 23 лютого 2012року(а.с.169).

Крім того, виселення повинно проводитися в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленого ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцю.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом.

У частинах 2, 3 статті 40 Закону України Про іпотеку законодавець встановив певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщенння протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Законом передбачено проведення процедури виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення і під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обовязкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

Однак, в даному випадку Банк не дотримався цієї процедури, не направив іпотекодавцям та мешканцям спірного житлового будинку письмову вимогу, що є підставою для відмови у задоволенні позову виселення відповідача з житлового будинку, який є предметом іпотеки.

Оскільки, на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону України Про іпотеку та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення з будинку, на який здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені.

При виконанні вимог, зазначених ч. 1 ст. 35, ч. 2 ст. 40 Закону України Про іпотеку, позивач не позбавлений права звернення з аналогічним позовом до суду.

У порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у резолютивній частині судових рішення суду першої інстанції не зазначені всі складові загального розміру вимог, що підлягають оплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом першої інстанції допущено порушення ч.2 ст.224 ЦПК України, згідно якої у разі участі у справі кількох відповідачів заочних розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надавав суду різні клопотання по даній справі (а.с.88, 89) представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за довіреностями ОСОБА_6 (а.с.53,81) неодноразово приймала участь у судових засіданнях та надавала суду заперечення проти позову та клопотання (а.с.105-108,124-125,127-128,116-117,82-83,58-59,57,54). В порушенні вимог ч.1 ст.225 ЦПК України судом не постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2012року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_7