Справа № 2-144/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Труняковій А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2», третя особа ОСОБА_2 України про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, зустрічної позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» (правонаступник «Перший Український міжнародний ОСОБА_2»), третя особа ОСОБА_2 України про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.07.2008 року між ним як Позичальником та відповідачем було укладено Договір кредиту № 176ДЖ/30/08И. Згідно з пунктом 1.1 якого відповідач надав йому у користування на умовах забезпеченності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, зі сплатою 14,5 відсотків річних з порядком погашення суми основної заборгованості який вказаний в п.п. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору.

Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору ним Банку була достовірно надана інформація про його фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів ним була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України.

Відповідно п.2. Договору кредиту № 176ДЖ/30/08И нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця.

Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов'язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань.

Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання.

Відповідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про ОСОБА_2 банк України" гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів функції банків та інших фінансових установ України в регулювати валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері.

Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, повязані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відкличної невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією.

Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії ОСОБА_2 банку України.

Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність" документ, який видається ОСОБА_2 банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій ОСОБА_2 України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно із п.п. в), г) 4.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо:

- надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

- використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі ОСОБА_2 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії.

Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обов'язкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України.

Крім того, на день укладання Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит іноземний курс валюти становив 1 USD = 4,85 грн., та на сьогоднішній день становить 1 USD = 7,92 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку йому необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу).

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону ОСОБА_2 покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункта, що значно погіршує становища позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій, що дає право для Позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Просить суд визнати недійсним договір кредиту №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року з призначенням повернення сторонами всього набутого за договором та стягнути на його користь з відповідача судові витрати по справі в сумі 37 гривень.

24 листопада 2010 року ПАТ «Донгорбанк» ( правонаступник ПАТ «Перший Український міжнародний ОСОБА_2») подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. З урахуванням доповнених позовних вимог просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 176ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року та договором поруки № 176ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року у розмірі 10 485,33 доларів США станом на 24 листопада 2010 року та судові витрати по справі, понесені Банком у звязку з поданням та розглядом справи у суді, посилаючись на те, що між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» відповідно до передавального акту від 15 липня 2011 року, рішення 32/2011 єдиного акціонера, що одноосібно здійснює повноваження позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Донгорбанк» від 15 липня 2011 року, витягу з протоколу №59 позачергових Загальних зборів акціонерів та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 10 000,00 доларів США на купівлю квартири, під 14,5 % річних за користування кредитом за строковою заборгованістю та 19,5 % річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим терміном повернення 09 липня 2023 року.

Крім того, з метою забезпечення виконання кредитного договору № 176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року, між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 11 липня 2008 року був укладений договір поруки № 176ДЖ/30/08И, згідно якого ОСОБА_4, як поручитель, на добровільних засадах брав на себе зобов'язання перед ПАТ "Донгорбанк" ( правонаступник ПАТ «ПУМБ»), відповідати за борговим зобов'язаннями ОСОБА_1, які виникають з умов Кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань і нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 перед ПАТ "Донгорбанк" за виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 зобовязання належним чином не виконав, тому, станом на 24 листопада 2010 року за ним існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 485,33 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9 387,84 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі в розмірі 1 097,49 доларів США.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити, посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону ОСОБА_2 покладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій, що дає право для Позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Тому вважають, що кредитний договір має бути в цілому визнаний не дійсним. Зустрічну позовну заяву вони не визнали та прохали суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, так як вважають, що ОСОБА_3 не повинен нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 по невиконанню умов кредитного договору з тих підстав, що між Банком та ОСОБА_1 11 червня 2009 року було укладено додаткову угоду №4 до спірного кредитного договору, якою були внесені зміни до кредитного договору, які змінили обєм зобовязань по договору, та не були погоджені з поручителем.

Представник ПАТ «ПУМБ» - ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений сторонами кредитний договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства, у тому числі - Закону «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168.

Відносно правомірності надання відповідачем та отримання позивачем кредиту в іноземній валюті (доларах США).

Відповідно до ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що ОСОБА_2 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії, відповідно до пп. "в", "г" ч. 4 ст. 5 Декрету, потребують, в тому числі, операції щодо:

- надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

- використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то па сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких ОСОБА_2 банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

У відповідача банківська ліцензія та письмовий дозвіл НБУ № 85-3 від 28.12.2007р. на здійснення операції з валютними цінностями з додатком є у наявності. Додатком до дозволу НБУ № 85-3 встановлений перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати позивач, а саме - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Публічному акціонерному товариству «Донгорбанк» ОСОБА_2 банком України також надана банківська ліцензія та письмовий дозвіл № 85-4 від 14.12.2009р. на здійснення операції з валютними цінностями (додається).

Таким чином, у кредит можуть бути надані згідно діючого законодавства як грошові одиниці України гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобов'язання і може бути предметом стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором по рішенню суду.

Звертають увагу суду на те, що «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», не надавав позивачу відкличну не відновлювальну мультивалютну кредитну лінію, як він зазначив у позові. За кредитним договором №176ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року банком був наданий кредит у сумі 10 000 доларів США.

Посилання позивача на те, що умова кредитного договору стосовно використання долару США у якості валюти платежу є дискримінаційною та несправедливою, тому що начебто «всупереч принципу добросовісності» має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, хибні у зв'язку з наступним.

Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженим постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. № 496, визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Отже, стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Щодо принципів справедливості, добросовісності і розумності, то справедливість - це відповідність поведінки суб'єктів пануючим у суспільстві морально-етичним і моральним нормам; добросовісність - означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці; розумність - усвідомлення правомірності своєї поведінки.

При укладанні кредитного договору Позивачу відповідно до вимог законодавства банком була надана вся необхідна інформація, що підтверджується:

- заявою-анкетою № 176 від 03.07.2008р. (складена за тиждень до укладання кредитного договору), в якій зазначено: «з інформацією про умови кредитування в письмовій формі ознайомлений, усі розрахунки і консультації мені надані у повному обсязі і претензій до банка та співробітників не маю.»;

- інформаційним листом від 11.07.2008р. (складений у день укладання кредитного договору), у якому також зазначено: «з умовами кредитування, а також орієнтовною сукупною вартістю кредиту ознайомлений». Ці документи підписані позивачем власноруч.

Відповідач не нав'язував умов кредитування і не примушував позивача укласти цей договір. Навпаки, при укладенні спірного кредитного договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах. І отже, керуючись принципом свободи договору, закріпленим у ст. 627 ЦК України, сторони уклали цей договір.

Більше того, своє добровільне волевиявлення на укладення кредитного договору позивач у той же день підтвердив у присутності нотаріуса шляхом укладення іпотечного договору, який відповідно до ст. 3 Закону «Про заставу» є похідним від кредитного договору.

Позивачем не наведено жодної підстави на підтвердження його заяви про те, що начебто всупереч принципу справедливості наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Сума боргу за кредитним договором (тобто належних до сплати кредиту та процентів) не зростала - відповідно до умов кредитного договору (п.п. 3.4.1, 3.4.2) кредит та проценти повинні бути сплачені у валюті кредиту - доларах США.

Виходячи зі ст.1046 та 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (таку ж суму грошових коштів) та сплатити проценти.

З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникають у зв'язку з погашенням позичальником основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, не можна розглядати ізольовано від надання кредиту позичальнику.

Необхідно також підкреслити, що ОСОБА_2 є стороною договору, яка повністю його виконала. Відповідно до ч. 3 ст. 333, ч. 2 ст. 334, частин 1, 2 ст. 349 Господарського кодексу України банки - це посередницькі фінансові установи, функціями яких є залучення у вклади грошових коштів громадян і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик. Отже, у разі непогашення кредиту і відсотків, саме у Банку настають негативні наслідки - він повинен повертати вкладникам суми вкладів та сплачувати відсотки за ними, навіть не отримавши ані кредитів, ані відсотків. При цьому ОСОБА_2 також купує іноземну валюту для розрахунків з вкладниками за існуючим на цей час курсом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 вважають безпідставними.

Стосовно зустрічної позовної заяви, то представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд задовольнити їх зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» не визнав та пояснив, що він дійсно виступає поручителем перед банком ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «ПУМБ». 11 липня 2008 року він з банком уклав договір поруки №176 ДЖ/30/08И, відповідно до якого взяв на себе зобовязання перед Банком за належне виконання ОСОБА_1 його зобовязань за кредитним договором №176 ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року, а саме в частині повернення кредиту в сумі 10000 доларів США в строк до 09 липня 2023 року, сплаті процентів по строковій заборгованості по ставці 14,5% річних, сплаті процентів за безпідставне користування кредитом по ставці 19,5% річних, сплаті неустойки та відшкодування збитків. Вважає, що в даному випадку у відповідність до ч.1 ст.559 ЦК України порука припинилася, так як було змінено зобовязання ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 та Банком було підписано додаткову угоду №4 до спірного кредитного договору 11 червня 2009 року) без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Прохав суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до нього про стягнення сум заборгованості по кредитному договору солідарно з ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 Банку України в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, встановленими наступні факти та обставини.

Між сторонами по справі ЗАТ «Донгорбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року за яким ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000,00 доларів США на купівлю квартири, під 14,5 % річних за користування кредитом за строковою заборгованістю та 19,5 % річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим терміном повернення 09 липня 2023 року.

Умовами угоди була передбачена сума погашення заборгованості в іноземній валюті, про що позичальнику при підписанні договору було відомо і він усвідомлював всі наслідки її укладання. В ході судового слідства ОСОБА_1 пояснив, що вибрав валюту кредитування в доларах США, так як відсотки за користування кредитом наданим в доларах США були значно нижчі за відсотки за кредитом наданим в гривні, що підтверджується інформаційним листом від 11 липня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 був повідомлений про надання кредиту за програмою «Споживче кредитування фізичних осіб під заставу нерухомості» з різною валютою кредитування, а саме гривнею, доларом США та євро, а також з різними відсотковими ставками за користування зазначеним кредитом.

Зростання курсу долара США валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладання договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління ОСОБА_2 банку України від 10 травня 2007 року №168, передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Так відповідно до заяви - анкети №176 від 03.07.2008 року ОСОБА_1 03 липня 2008 року були надані всі розрахунки та консультації в повному обсязі.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

При цьому згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_2 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Згідно до пункту 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_2 банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Тому уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких ОСОБА_2 банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями видано ЗАТ «Донгорбанк» ( правонаступник ПАТ «ПУМБ) № 85-3 від 28 грудня 2007 року, у додатку до якого до переліку операцій, які має право здійснювати ЗАТ «Донгорбанк» ( правонаступник ПАТ «ПУМБ»), включено право залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що в повній мірі відповідає характеру укладеної спірної угоди, в якій валютою кредитування є саме іноземна валюта.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що здійснення кредитних операцій закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» ( правонаступником якого на теперішній час є ПАТ «ПУМБ») у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року недійсним з призначенням повернення сторонами всього набутого за договором не підлягають задоволенню.

Обговорюючи зустрічний позов суд приходить до висновку, що він підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно з вимогами ч.2 ст.192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст.533 ЦК установлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли під час здійснення валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Згідно з частинами 1 і 2 ст.5, ч.1 ст.11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ОСОБА_2 України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання.

Дійсно, відповідач по справі ОСОБА_1 отримав кредит, відповідно до укладеного кредитного договору №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року, в розмірі 10 000,00 доларів США на купівлю квартири, під 14,5 % річних за користування кредитом за строковою заборгованістю та 19,5 % річних за користування кредитом за простроченою заборгованістю, з кінцевим терміном повернення 09 липня 2023 року.

Відповідно до п. 3.4.1. Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобовязався здійснювати повернення кредиту згідно графіку та повертати кредит у певній сумі у строк, передбачений п. 1.1. Кредитного договору, тобто до 09 липня 2023 року.

Згідно із п.п. 3.1.4., 3.1.5. розділу 3 Кредитного договору банк має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі невиконання обов'язків, передбачених Кредитним договором, а також витрат пов'язаних з поверненням кредиту.

Укладаючи цей договір ЗАТ «Донгорбанк» діяло на підставі виданої національним Банком України ліцензії від 06 квітня 1992 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-ІІІ, а також на підставі дозволу від 15 березня 2002 року, яким передбачено право здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідач ОСОБА_1 зобовязання по кредитному договору №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року не виконав.

Борг станом на 24 листопада 2010 року складає 10 485,33 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №176ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року станом на 24 листопада 2010 року, наданого ПАТ «Донгорбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ»).

У відповідність ст.509 ЦК України - в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Копією договору поруки №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 підтверджується, що відповідач зобовязався відповідати перед позивачем за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто обсяг відповідальності поручителя визначається договором поруки. Він може бути таким же, як і обсяг відповідальності основного боржника, тому формулювання ч.1 ст.559 ЦК « порука припиняється… у разі зміни зобовязання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності» буде застосовуватись лише в тих випадках, коли поручитель прийняв на себе повну відповідальність за виконання боржником зобовязання, а пізніше це зобовязання боржник і кредитор змінили в бік збільшення без погодження з поручителем. Порука при цьому не зберігається і в тій частині зобовязання, яка була забезпечена порукою до зміни зобовязання.

Між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди №3 від 06 січня 2009 року та №4 від 11 червня 2009 року до спірного кредитного договору №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року, відповідно до яких ОСОБА_1 не сплачував в період часу з 06 січня 2009 року по 30 червня 2009 року платежі за користування кредитом та в період часу з 11 червня 2009 року по 08 грудня 2009 року платежі за користування кредитом по строковій заборгованості сплачував у розмірі 17,16 долари США, а з 09 грудня 2009 року повинен виплачувати рівними частинами.

В судовому засіданні не було надано доказів зміни зобовязання внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності поручителя.

Обговорюючи посилання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 на передчасність позову ПАТ «ПУМБ» про стягнення суми заборгованості по кредитному договору у зв'язку з забезпеченням даних вимог нерухомим майном відповідно до договору іпотеки, суд їх вважає безпідставними з наступних підстав.

Дійсно 11 липня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №176/ДЖ/30/08И відповідно до якого ОСОБА_1 передав ЗАТ «Донгорбанк» в іпотеку обєкт нерухомого майна, а саме: однокімнатну квартиру №45 розташовану за адресою Дніпропетровська область м.Першотравенськ, вул.Театральна, будинок 2. За рахунок предмета іпотеки задовольняються всі вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №176ДЖ/30/08И від 11.07.2008 року, укладеним між іпотекодержателем та позичальником, у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також будь-яке збільшення цієї суми та процентів.

Відповідно до положень ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону.

Тобто звернення стягнення іпотекодержателя на предмет іпотеки є його правом, а не обовязком, що також передбачено п.4.1 іпотечного договору « у разі невиконання або неналежного виконання основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідність до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин, суд установивши, що зобовязання за кредитним договором виражено в іноземній валюті доларах США; банк, видаючи кредит в іноземній валюті, діяв на підставі отриманого в установленому порядку дозволу; відповідач отримав кредит і згодом здійснював його погашення у визначеній договором валюті, дійшов до висновку про стягнення заборгованості в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Вказаний борг в сумі 10 485,33 доларів США слід стягти з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2», а також на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України судові витрати по справі в сумі 960 гривень.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 611 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2», третя особа ОСОБА_2 України про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором №176ДЖ/30/08И від 11 липня 2008 року в сумі 10 485 (десять тисяч чотириста вісімдесят пять) доларів США 33 центи та судові витрати по справі в сумі 960 (девятсот шістдесят) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.С. КРИВОШЕЯ