Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-3082/11
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,

при секретарі Срібній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської державної адміністрації про встановлення порядку користування будинку між власниками,-

встановив:

У серпні 2011 року позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської державної адміністрації про встановлення порядку користування будинку між власниками.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить одноквартирний житловий будинок № 14 з надвірними будівлями по вул. Чкалова у м.Бровари, в таких частинах: ОСОБА_2 3/9 (1/3) частин за свідоцтвом про право власності та 2/9 частини за свідоцтвом про право на спадщину, а всього 5/9 частин будинковолодіння; ОСОБА_3 2/9 частин будинковолодіння (2/3:3) за свідоцтвом про право на спадщину; ОСОБА_1 2/9 частини (2/3:3) за свідоцтвом про право на спадщину. Загальна площа будинку має 76,8 кв.м., житлова площа 39 кв.м., та складається із: тамбуру 1,7 кв.м., веранди 13,7 кв.м., кухні 6,5 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридору 4,7 кв.м., допоміжного приміщення 6,7 кв.м., санвузла 2,8 кв.м., та трьох житлових кімнат 11 кв.м., 11,1 кв.м., 16,9 кв.м. Відповідно до часток у праві власності на будинок, відповідачці було запропоновано наступний порядок користування будинком: позивачу та ОСОБА_5 кімнати площею 16,9 кв.м. та 11 кв.м., відповідачу кімнату площею 11,1 кв.м. Проте відповідач не згодна з таким порядком користування спірним будинком, тому вони звернулися до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог просять суд встановити наступний порядок користування одноквартирним житловим будинком № 14 з надвірними будівлями по вул. Чкалова у м. Бровари: в користування позивача та брата передати окремі житлові кімнати площею 16,9 кв.м. та 11,00 кв. м., допоміжне приміщення площею 6,7 кв.м., надвірні будівлі сарай «В», площею 7,9 кв.м. В користування ОСОБА_3 передати окрему кімнату площею 11,1 кв.м., надвірні будівлі сарай «Б», площею 9,6 кв.м. Інші приміщення: тамбур площею 1,7 кв.м., веранду площею 13,7 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., коридор площею 4,7 кв.м., кухню площею 6,5 кв.м., санвузол площею 2,8 кв.м. залишити в загальному користуванні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та додатково пояснили, що ОСОБА_1 є опікуном свого недієздатного брата ОСОБА_2, який знаходиться з 1988 року на державному утриманні в Сквирському психоневрологічному інтернаті. Але відповідач вважає, що, оскільки, брат повинен знаходитись на лікуванні постійно, то вона має право користуватися більшою частиною будинку, а не у відповідності до часток у праві власності на нього. ОСОБА_3 зробила ремонт в кімнатах і вони пропонували відшкодувати частину витрат, але відповідач не погодилась. Також позивач пояснила, що проживала в будинку до 2010 року, на даний час не проживає в ньому, сплату комунальних послуг не проводить, оскільки особові рахунки не розділені. Спірні сараї є самобудовами.

Відповідач та її представник проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, оскільки вважають, що позов є необгрунтованим. Відповідач повідомила, що після смерті батьків у 1996 р., ОСОБА_3, переїхала жити, та була зареєстрована за цією адресою, що підтверджує довідкою форми-3, Київського квартирного експлуатаційного управління від 20.10.11р., №522. Між співвласниками склався такий порядок користування квартирою, а саме: житлова кімната що позначена в технічному паспорті під №7, 16.9 кв.м. - за ОСОБА_3, житлові кімнати що зазначені у технічному паспорті під №6 площею, 11.0 кв.м, та позначена у технічному паспорті під №8 площею 11.1 кв.м. були в користуванні понад 16 років у позивача, так як ОСОБА_5 постійно проживає з 1998р., у психневрологічному диспансері та визнаний недієздатним. Впродовж всього часу в квартиру він не приїжджав. Всі інщі приміщення знаходилися в загальному користуванні співвласників квартири.

ОСОБА_3, зареєстрована та проживає в будинку, опікується ним, сплачує за комунальні послуги одноособово, проводить капітальні та поточні ремонти у всій квартирі загалом та в своїй кімнаті окремо. Встановила за свої кошти новий газовий котел, вікна, двері. Кімнати співвласників закриті на замок, доступу вона туди не має. Користуватися своїм майном та загальною площею співвласникам не перешкоджає. ОСОБА_1, тривалий час не з`являється до будинку, комунальних платежів не сплачує, будинком та прилеглою територією не опікується. Оскільки, ОСОБА_5 є недієздатним, а в матеріалах справи відсутне рішення органу опіки та піклування про дозвіл на розподіл квартири, співвласником якої є ОСОБА_5, позивач має право звертатися до суду тільки від свого імені і в своїх інтересах. В позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач просить суд передати в користування її - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, допоміжні приміщення, які знаходяться в загальному користування 6,7кв.м., надвірні будівлі: сарай, в технічному паспорті зазначений під літерою «В», в користуванні ОСОБА_3, окрему житлову кімнату 11.1 кв.м., надвірні будівлі-сарай, що позначено в технічному паспорті літерою «Б», інші приміщення тамбур, веранду, коридор,коридор, кухню, санвузол, залишити в загальному користуванні, при цьому позивач не пояснює чому житлова площа її та її підопічного повинна збільшитися, також не надає дозвільних документів на побудову двох сараїв на земельній ділянці яка належить Міністерству оборони, та прибудови до будинку і тамбура. Всі самочинно збудовані обєкти були збудовані батьками позивача та відповідача у 1972 р. Це майно не є обєктом права власності, тому воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка житлового будинку №14 з надвірними будівлями по вул. Чкалова в м. Бровари.

Згідно свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 належать 2/3 частини квартири, яка знаходиться в будинку № 14 з надвірними будівлями по вул. Чкалова у м. Бровари.

Згідно даних технічного паспорту житловий будинок №14 з надвірними будівлями по вул.Чкалова в м. Бровари належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 Домоволодіння складається з житлового будинку «А1», сараю «Б», сараю «В», огорожі «N», сарай «Б», сарай «В» є самовільно побудованими будівлями. Загальна площа будинку має 76,8 кв.м., житлова площа 39 кв.м., та складається із: тамбуру 1,7 кв.м., веранди 13,7 кв.м., кухні 6,5 кв.м., коридору 1,7 кв.м., коридору 4,7 кв.м., допоміжного приміщення 6,7 кв.м., санвузла 2,8 кв.м., та трьох житлових кімнат 11 кв.м., 11,1 кв.м., 16,9 кв.м.

Із довідки, виданої Сквирським психоневрологічним інтернатом вбачається, що підопічний ОСОБА_5 дійсно являється утриманцем інтернату і прописаний на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. Опікун сестра ОСОБА_1 систематично провідує його.

Свідок ОСОБА_6, яка є дочкою позивача, в судовому засіданні показала, що проживала у будинку в 2003-2004 роках, також в ньому проживала і відповідач. Після цього там була лише один раз, проведення ремонту відповідачем не бачила, її мати дозволу на проведення ремонту не надавала. Мати сплачувала за надані комунальні послуги до 2004 року. ОСОБА_5, який доводиться їй дядько, постійно знаходиться на лікуванні у Сквирському психоневрологічному диспансері.

Свідок ОСОБА_7, яка є племіннецею сторін, у суді показала, що з дозволу сторін проживала в даному будинку з в 2009-2010 роках та користувалась двома маленькими кімнатами. Позивач навідувалась інколи, тому що між сторонами виникали постійні конфлікти. ОСОБА_3 зробила в будинку ремонт, поставила котел, проживати стало краще. Чи надавала згоду на проведення ремонту ОСОБА_1 вона не знає.

Свідок ОСОБА_8, у судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з 90-х років. ОСОБА_3 проживає в будинку з 1993-1994 року. ОСОБА_1 приїджала рідко, участі в ремонті не приймала. Відповідач робила ремонт в будинку, поміняла котел. ОСОБА_5 давно не проживає у будинку, приблизно з початку 90-х років.

Згідно із ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між співвласниками або законом.

Відповідно із ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного иайна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

У ст. 358 ЦК України зазначено, що, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оцінюючи в сукупності всі докази та пояснення сторін, покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На думку суду, позивач має право на встановлення порядку користування житловим приміщенням в тій частині, яка відповідає його частці, а саме 2/9 від житлової площі, що складає 8,66 кв.м. Аналогічне право на встановлення порядку користування має відповідач, а саме 2/9 від житлової площі, що складає 8,66 кв.м. Суд бере до уваги, що ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживає в будинку, опікується ним, сплачує за комунальні послуги одноособово, проводить капітальні та поточні ремонти у всій квартирі загалом та в своїй кімнаті окремо. Встановила за свої кошти новий газовий котел, вікна, двері. Ці факти визнані позивачем та підвердженні показами свідків у судовому засіданні. ОСОБА_1, тривалий час не з`являється до будинку, комунальних платежів не сплачує, будинком та прилеглою територією не опікується. Ці факти визнані позивачем та підвердженні показами свідків, а тому, відповідно до ст. 61 ЦК України, не підлягають доказуванню.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що згідно ст. 71 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири, оскільки, в ст. 71 ЦК не йдеться про вчинення правочину відносно належної на праві власності позивачу ОСОБА_5 частки будинку, а лише про встановлення порядку користування спірним будинком.

Виходячи з наведеного, та враховуючи, що ОСОБА_5 постійно проживає та прописаний у Сквирському інтернаті та не користується спірною квартирою, суд вважає, що йому необхідно виділити у користування житлову кімнату, площею 11,0 кв. м., ОСОБА_1 житлову кімнату, площею 11,1 кв.м., ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 16,9 кв.м., допоміжне приміщення, площею 6,7 кв. м. залишити в загальному користуванні.

Згідно пункту 6 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р., право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо встановлення користування надвірними будівлями сараями «Б» та «В» задоволенню не підлягають, оскільки вони є самочинними будівлями.

Позовні вимоги щодо встановлення порядку користування приміщеннями: тамбуром площею 1,7 кв.м., верандою площею 13,7 кв.м., коридором площею 1,7 кв.м., коридором площею 4,7 кв.м., кухнею площею 6,5 кв.м., санвузлом площею 2,8 кв.м. підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 358 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 174, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування одноквартирним житловим будинком № 14 з надвірними будівлями по вул. Чкалова у м. Броварах Київської області: передати в користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату, площею 11,1 кв.м., в користування ОСОБА_2 окрему житлову кімнату, площею 11,0 кв.м., в користування ОСОБА_3 окрему житлову кімнату, площею 16,9 кв.м.

Тамбур, площею 1,7 кв. м., веранду, площею 13,7 кв. м., коридор, площею 1,7кв.м., коридор, площею 4,7 кв.м., кухню, площею 6,5 кв.м., санвузол, площею 2,8 кв.м., допоміжну кімнату, площею 6,7 кв. м. залишити в загальному користуванні.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Д.Телепенько