Справа №1490/1847/12 07.05.2012 07.05.2012 07.05.2012
Справа № 22ц-1490-1265/12 Суддя першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія 48 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

7 травня 2012 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах І апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Ямкової О.О., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання: Богуславській О.М., Крамаренко JI.C.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в цивільну справу І за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2012

року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про звільнення від сплати

заборгованості по аліментам

встановила:

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Позивач зазначав, що за рішенням суду з нього в 1999 році стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, до виконання вказане рішення було пред'явлено лише 14 липня 2011 року та державним виконавцем і нарахована заборгованість по аліментам за попередні три роки в сумі 13428 грн. 62 коп. Позивач, посилаючись на те, що він не ухилявся від сплати аліментів, а вказана заборгованість виникла з вини самої відповідачки просив задовольнити заявлені вимоги та звільнити його від сплати нарахованої заборгованості по аліментам.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено, додатковим рішенням від 16 березня 2012 року розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 1999 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі Щ частини усіх видів заробітку та видано виконавчий лист (а.с. 10,11).

Відповідно до свідоцтва про одруження від 19 липня 2003 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 25).

На підставі заяви відповідачки, постановою від 14 липня 2011 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів (а.с. 6).

Державним виконавцем станом на 1 серпня 2011 року розрахована і заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за три попередні роки в сумі 13428 грн. 62 коп. (а.с. 8). Даний розрахунок здійснено на підставі довідки про доходи ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до положень ч.З ст. 197 СК України , суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості , якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджені аліменти.

З заперечень відповідачки вбачається, що виконавчий лист про і стягнення аліментів вона не пред'являла на прохання позивача, розраховуючи на добровільне надання ним допомоги на утримання сина.

Однак, добровільно позивач аліменти не сплачував, в зв'язку з чим остання змушена була пред'явити виконавчий лист до виконання. Вказані обставини, позивачем не спростовано.

Враховуючи наведене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для звільнення позивача від сплати аліментів відсутні.

Тому вірно відмовив в задоволенні позову. За такого, оскаржуване ' рішення, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про незадовільний майновий стан позивача не можна прийняти до уваги, оскільки вказані обставини відповідно до положень ч. 1 ст. 197 СК України тягнуть інші правові наслідки. Формальне посилання в апеляційній скарзі на норми права, також не спростовують наведені висновки суду.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: