Справа № 2/0519/1541/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2012 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя в складі головуючого судді Кулик С.В., при секретарі Чубарової Т.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа житлово-комунальне підприємство «Житло Центр» про визнання недійсним та скасування наказу про приватизацію житлового приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідачів, в обґрунтування вимог зазначили, що на підставі ордеру № 527, виданого на імя ОСОБА_7С за рішенням Маріупольської міської ради № 30 від 27.08.1962 року, останній вселився із дружиною ОСОБА_8О та сином ОСОБА_9 в однокімнатну квартиру № 1 площею 13, 89 кв. м, розташовану в б. № 25 по вул. Трамвайній в м. Маріуполі. Житловий будинок складався з пяти окремих кімнат квартир, в яких мешкало пятеро сімей, у тому числі в квартирі № 4 площею 17, 87 кв. м мешкала сімя відповідачів. З часом, внаслідок розселення мешканців у вказаному житловому будинку залишились проживати лише дві сімї, а саме сімя ОСОБА_9 і ОСОБА_4 -ОСОБА_5, яким в порядку поліпшення житлових умов були надані вільні кімнати-квартири та побутові приміщення. За рахунок обєднання кімнат 1 та 2 родина Колосивих стала мешкати в квартирі № 1/2, до складу якої ввійшли дві кімнати площею 13, 82 кв. м, 21.47 кв. м., та допоміжні приміщення. За рахунок обєднання кімнат 4,5,2 родина відповідачів стала мешкати в квартирі № 4 до складу якої ввійшли три кімнати площею 17, 87 кв. мё 20, 72 кв. м., 17, 55 кв. м. та допоміжні приміщення. Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневого району міста Маріуполя від 25.05.2005 року № 137/3 квартиронаймачем квартири була визнана ОСОБА_8 06.05.2006 року на її імя був виданий особовий рахунок. З 17.05.2005 році у зазначеній квартирі був зареєстрований та постійно мешкав ОСОБА_1, а після смерті ОСОБА_8О, відповідно до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 25.01.2006 року № 33/4 основним квартиронаймачем зазначеної квартири став ОСОБА_1 26.06.2011 року за вказаною адресою стала постійно проживати дружина позивача ОСОБА_2 В січні 2012 року їм стало відомо, що згідно наказу ОСОБА_3 приватизації житла управління міського майна від 25.12.2008 року № 44728/н було задоволено прохання ОСОБА_4С, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про передачу їм у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2008 року квартира № 4 по вул. Трамвайній в м. Маріуполі належить на праві спільної часткової власності відповідачам - ОСОБА_4С, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Загальна площа квартири становить 95, 3 кв. м., в склад зазначеної площі незаконно включена кімната № 2, площею 21, 47 кв. м, яка впродовж останніх 20 років перебувала у користуванні членів родини ОСОБА_8, а після їх смерті в користуванні родини позивачів. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 приватизації житла управління міського майна Маріупольської міської ради вони позбавлені права на приватизацію кімнати № 2, якою вони постійно користуються. Вважають, що зазначеними діями були погіршені житлові умови позивачів, залишивши в користуванні позивачів одну житлову кімнату площею 13, 82 кв. м, що не відповідає встановленим законом нормам. Просять суд визнати недійсним та скасувати наказ від 25.12.2008 року № 44728/н про передачу у власність відповідачам ОСОБА_4С, ОСОБА_5С, ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2; Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.12.2008 року яким за ОСОБА_4С, ОСОБА_5С, ОСОБА_6 визнано право часткової власності на квартиру № 4, розташовану в будинку № 25 по вулиці Трамвайній в м. Маріуполі загальною площею 95, 3 кв. м.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, з урахуванням наданих нею раніше пояснень, які були аналогічні викладеним у позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_10 в судовому засіданні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі. Наполягав на задоволенні вимог у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради в судовому засіданні надавав пояснення, що вимоги позивачів не визнає у повному обсязі, оскільки приватизація квартири № 4 по вул. Трамвайній в м. Маріуполі була проведена на підставі наданих ОСОБА_4 документів, які видавались комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації»та житлово-комунальним підприємством «Житло-Центр». У них не було підстав сумніватися у правильності та достовірності наданих відомостей, тому начальником управління міського майна був виданий наказ про задоволення прохання ОСОБА_4 у передачу у приватну спільну власність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В подальшому в судові засіданні не зявлявся з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона вселилась в квартиру № 4 ще в 1975 році, прописана та мешкає в ній з моменту народження. Дана квартира була надана її прадіду, але ордер або рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради не зберігались. Коли вона проводила приватизацію, то позивачам це було відомо, оскільки технік БТІ виходив на адрес та складав новий технічний паспорт. Площа квартири також встановлювалась техніком з БТІ. На підставі наданих документів відділом приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради м. Маріуполя підготовлювались всі документи та видавалось свідоцтва про право власності на житло. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та пояснив, що квартира АДРЕСА_2 була надана у користування його прадіду підприємством на якому він працював водієм. У зазначеній квартирі він зареєстрований та проживає з 1978 року. Крім членів їх родини по сусідству мешкала родина ОСОБА_8, а після смерті ОСОБА_8 в її квартиру вселились позивачі. По факту приватизації він нічого пояснити не може оскільки даним питанням займалась його сестра ОСОБА_4, а він на дані дії видавав їй довіреність. Зі слів сестри йому відомо, що позивачам було відомо, про те, що вона займається приватизацією квартири № 4 по вул. Трамвайній в м. Маріуполі. Вони почали її переслідувати доки вона не звернулась з заявою до правоохоронних органів. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надали до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2008 року ОСОБА_4С, ОСОБА_5С, ОСОБА_6 в рівних долях належить квартира АДРЕСА_2. Відповідно до особового рахунку № 29-025 ОСОБА_4 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. З наданої копії ордеру № 527 від 27.08.2012 року вбачається, що ОСОБА_7 було надане у користування житлове приміщення - кімната № 1 площею 13, 82 кв. м. Згідно особового рахунку № 28 ОСОБА_7 є основним квартиронаймачем, членами його сімї були ОСОБА_8 дружина, ОСОБА_7 В син та ОСОБА_1Є племінник, який був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 17.05.2005 року. ОСОБА_2 була зареєстрована по вищезазначеному адресу в червні 2011 року. Згідно особових рахунків № 28 та № 28-025 житлова площа кватири становить 13, 89 кв. м та загальна площа 21, 47 кв. м., що просліджується за весь час користування сімєю позивачів спірним приміщенням, тобто відсутні данні, що позивачі користувались кімнатою 21, 47 кв. м.

Відповідно до ст.1 Закону країни «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

За статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з відповідними змінами та доповненнями, до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до п. 5 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян»затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 565 від 15.09.1992 року, до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п. 18,20,21 зазначеного положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Згідно ст. 47 Житлового Кодексу України норма жилої площу в Україні встановлюється в розмірі 13, 65 кв. м на одну особу.

Згідно ст. 58 Житлового Кодексу України єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення є ордер.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені обставини, та дослідженні судом докази, свідчать про те, що позивачі та їх представник не довели у суді свого твердження про постійне користування позивачами кімнатою площею 21, 47 кв. м. В особових рахунках, які були видані на імя ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_1, вбачається, що позивачи користуються однією кімнатою. Квартира № 4 по вул. Трамвайній в м. Маріуполя складається з трьох кімнат, загальною площею 95, 81 кв. м., тому у задоволені позову позивачам слід відмовити.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати .

Керуючись ст. ст. 8, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 47, 58 Житлового Кодексу України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 приватизації житла Управління міського майна Маріупольської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа житлово-комунальне підприємство «Житло Центр» про визнання недійсним та скасування наказу про приватизацію житлового приміщення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру відмовити.

На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня проголошення рішення, особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії зазначеного рішення.

Суддя С. В. Кулик