АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 0413/689/2012 Головуючий в 1 інстанції - Ваврушак Н.М.
Провадження 22ц/491/3417/12 Доповідач - Митрофанова Л.В.
УХВАЛА Іменем України

19 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Турік В.П.

при секретарі: Бондаренко І.В.

Розгляд справи здійснювався згідно вимог ч.2 ст. 197, ст. 304-1 ЦПК України без фіксації судового засідання технічним засобом і виклику осіб, які беруть участь у справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного

товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізорудком») про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що працюючи тривалий час у шкідливих умовах праці отримав професійне

захворювання.

Висновком МСЕК від 21.07.2011 року йому було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та третю групу інвалідності.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з відповідача 40 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.11.2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. На його користь ОСОБА_2 з ПАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 15

0грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізорудком» просить рішення суду скасувати

1ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що під час ухвалення рішення суд не вислухав самого позивача щодо спричинення йому моральної шкоди.

Також, відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди.

Крім того, судом помилково дійшов висновку щодо вини підприємства у спричиненні моральної шкоди позивачу, оскільки наявність шкідливих умов праці на підприємстві передбачено нормативами.

В своїх запереченнях позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна

скарга ВАТ «Кривбасзалізорудком» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1998 року працював підземним прохідником в ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда», на шахті «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізорудком». 22.07.2011 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію(а.с. 7-11).

Висновком МСЕК від 21.07.2011 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з 18.07.2011 року по 01.08.2012 року.(а.с.5)

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпГІ України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних -страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту від 21.06.2011 року розслідування професійного захворювання (а.с. 14-17) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є робота протягом 19 років і 7 місяця в умовах важкої праці, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і ст. 153 КЗпП України, якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105- XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК

України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по трудовому каліцтву позивачу було встановлено 21.07.2011 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 28), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2М моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, щодо ненадання позивачем висновків медичних установ про заподіяння йому моральних страждань не ґрунтуються на законі та спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що наявність шкідливих умов праці на підприємстві передбачено нормативами, безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обгрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили. /

Головуючий: /підпис/

Судці: /підпис/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ / у/

Суддя-доповідач:

ОСОБА_3