Справа № 2-373/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2012 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

при секретарях - Тищенко А.М., Деркач М.М., Підлипенського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини1 квартири в рахунок відшкодування заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3, а потім ОСОБА_1, яка досягла віку, з якого має право вимагати стягнення заборгованості по аліментам, звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять стягнути заборгованість по аліментам та неустойки за прострочку виплат по аліментам, пені. Після уточнення позовних вимог позивачка просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по аліментам належну йому 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалася на обставини, викладені в позовній заяві та доповнення до неї, посилаючись на те, що її мати ОСОБА_3 в період часу липня 1988 року до квітня 2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 відповідачем о справі. 25.06.2008 року Дзержинським відділом РАГС Харківського міського управління юстиції, актовий запис №374 видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 16 серпня 2001 року Дзержинським районним судом м. Харкова з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, починаючи з 6 серпня 2001 року та до повноліття дитини. Але за період з 06.08.2001 року ОСОБА_2 жодного разу не надав матеріальної допомоги на утримання ОСОБА_1, чим поставив дитину у скрутне матеріальне становище. 15 червня 2009 року задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа, у звязку з його втратою. Позивачка просить стягнути заборгованість по аліментам, неустойку за прострочку виплати по аліментам та пеню, а після уточнення позовних вимог в рахунок погашення заборгованості по аліментам належну ОСОБА_2 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, на те, що з 2000 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, вони домовились, про те, що він буде щомісяця надавати гроші на утримання доньки. Він виконував вказані домовленості, здійснював сплату грошових коштів грошовими переказами, а потім надавав гроші особисто ОСОБА_3 Про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів за 2001 рік він дізнався лише в суді. Його не викликали до суду під час розгляду справ про стягнення аліментів та видачу дублікату виконавчого листа. До державного виконавця його не запрошували.

Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2001 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, починаючи з 6 серпня 2001 року та до повноліття дитини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2009 року задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа, у звязку з його втратою.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2010 року ухвалу районного суду від 15.06.2009 року було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2010 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, видано дублікат виконавчого листа відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2001 року.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2012 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2010 року було скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було відмовлено.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи та інші судові документи можуть бути предявлені до виконання протягом трьох років.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст. ст. 58,59 ЦПК України, доказів, що знайшло свого підтвердження у рішенні суд, яке набрало чинності, на підтвердження того, що ОСОБА_3, починаючи з 2001 року по 2009 рік, зверталась до Дзержинського відділу державної виконавчої служби, Харківського міського управління юстиції з відповідним виконавчим документом, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 06.08.2001 року і до досягнення нею повноліття.

Матеріали справи також не мають підтвердження того, що після винесення постанови про стягнення аліментів з ОСОБА_2 від 16 серпня 2001 року стягувач ОСОБА_3 отримала виконавчий лист.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України з матеріалів справи вбачається, що доводи заявника окрім позовної заяви та поясненнях останньої не на чому не ґрунтуються.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволення вимог позивачки щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по аліментам належну йому 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, на підставі вищевказаного позивачці слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на наведене вище, керуючись зазначеним нормами та відповідно до ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя