Справа № 2/516/83/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2012 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Гонтар А.Л.

при секретареві Костенко В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Дружківського міського суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічної позовної заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики ннедійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 10 січня 2012 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 25.02.2010 року уклав з відповідачем договір-позики, згідно якого передав ОСОБА_3 кошти в розмірі 98860 гривень. Вказану суму відповідач ОСОБА_3 обіцяв повернути до 25.03.2010 року. Однак, в зазначений термін відповідач грошей не повернув.

11.01.2012 року позивач подав додаткову позовну заяву, в якої збільшив свої позовні вимоги, а саме: просив стягнути з відповідача на його суму боргу у розмірі 98860 гривень, 3% річних у розмірі 5190,15 гривень, індекс інфляції у розмірі 8877,63 гривні, а також судові витрати у вигляді оплати послуг адвоката у сумі 2000 гривень та судового збору у сумі 1129,28 гривень (а.с.12)

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь борг у сумі 98860 гривень, 3% річних у сумі 5190,15 гривень, суму з урахуванням індексу інфляції 8877,63 гривень, судові витрати у виді оплати послуг адвоката у сумі 2000 гривень, та судовий збір у сумі 1129,28 гривень. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 заявлені до нього не визнав, та пояснив що він за договором позики передав відповідачу кошти в розмірі 98860 гривень, про що останім було написано розписку. До наступного часу гроші йому не повернуті. Просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно написав розписку про отримання грошей та підписав її, але фактично гроші він не отримав. Розписку було написано під умовою, що позивач отримає кредит та купить магазин "Восток". Але позивач кредит не отримав, та магазин не викупив, тому вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 треба відмовити.

22.12.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 25.02.2010 року недійсним (а.с.46-48), посилаючись на наступне.

25 лютого 2010 року він та його знайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зустрілися у магазині "Восток", який належить ОСОБА_6 Вони домовилися, що ОСОБА_1 бере кредит у сумі 60000 гривень та купує у ОСОБА_7 магазин "Восток". На цих умовах вони усі троє написали розписки про отримання грошей у ОСОБА_1 ОСОБА_6 в своїй розписки вказав про умови отримання кредиту. Фактично коштів він не отримав. ОСОБА_1 кредит не взяв та магазин не купив. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним договір позики від 25 лютого 2010 року внаслідок обману з боку ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 98860 гривень із зобов`язанням повернути таку ж саме суму до 25.03.2010 року, що підтверджується договором позики, який підписано обома сторонами та розпискою (а.с. 5 ).

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Договором про грошову позику від 25.02.2010 року, вибачається що позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 98860 гривень, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 25.03.2010 року.

Згідно ст.. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Далі, згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний оплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За таких обставин, заяву задоволено повністю про стягнення основної суми боргу за договором позики грошей від 25.02.2010 року у сумі 98860 гривень.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що до наступного часу ОСОБА_3 не повернув гроші позивачу, тому вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На час звернення до суду відповідач прострочив повернення боргу на 657 днів від строку повернення боргу, таким чином, 3% річних за договором позики від 25.02.2010 року становить 5338,32 гривень (98860 гривень хЗ % х 657 днів):365.

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних від заборгованості у сумі 5190,15 гривень, а суд не може вийти за межі позовних вимог, то саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Індекс інфляції за 2010-2011 роки склав 1,102 , тому сума заборгованості з урахуванням індексів інфляції, становить: 10083,72 гривень ( 98860 гривень 98860 гривень х 1,102).

Суд находить, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексів інфляції підлягають задоволенню в сумі 8877,63 гривень, оскільки саме в цій сумі заявлені позивачем.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він підписував договір позики грошей, але гроші не отримував, оскільки договір позики було укладено під умовою отримання позивачем кредиту та купівлі магазину "Восток", який належить ОСОБА_6, тобто під впливом обману, оскільки у відповідності зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено законом.

Однак, в тих випадках, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях, свідків для підтвердження того, ще гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Тому суд, не може прийняти до уваги свідчення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 які пояснили у судовому засіданні, що вони 25.02.2010 року спільно з ОСОБА_3 написали розписки, але гроші фактично не отримали. Так, як розписки було написано для того, щоб ОСОБА_1 отримав кредит та купив магазин "Восток". При написанні розписки ОСОБА_3 вони присутні не були.

Яких-небудь доказів, що свідчать про те, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, не одержання позики від позикодавця, позики грошей у меншій кількості і повернення позики відповідачем не представлено, а в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають, а позовні вимоги про стягнення основної суми боргу за договором позики грошей від 25.02.2010 року в загальної сумі (98860+ 5190,15+8877,63)= 112927,78 гривень підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати, які понесені стороною, на користь якої прийнято рішення, підтвердженні документально.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у сумі у сумі 1129,28гривень (а.с.1,2,41) та витрати на оплату адвоката у сумі 2000 гривень (а.с. 43 ).

На підставі викладеного та керуючись ст. 10,11,58,59,60,84,88,212-215,218, 224 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 526, 530, 625,1046,1047,1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 98860 (девяносто вісім тисяч вісімсот шістдесят) гривень, суму з урахуванням індексу інфляції у розмірі 8877,63 (вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 63 коп., суму 3% річних 5190,15 (пять тисяч сто дев'яносто) гривень 15 коп., судові витрати у вигляді оплати витрат адвоката у розмірі 2000 (дві ттисячі) гривень, судовий збір у сумі 1129,28 (одна тисяча сто двадцать дев'ять) гривень 28 коп. .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору-позики від 25.02.2010 року відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: А.Л. Гонтар