Справа № 2-211/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Слюсаренко С. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання договору іпотеки недійсним

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом 22.08.2011 року мотивуючи тим, що їй стало відомо, що 29.09.2009 року її чоловік ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 письмовий договір іпотеки. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 115 000 доларів США, для забезпечення виконання взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 виступило нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. «М» площею 1279,2 кв.м., реєстраційний номер 22719284 та нежитлова будівля літ. «Н» площею 885,5 кв.м., реєстраційний номер 253334667, які знаходяться за адресою: м. Біла Церква, Гайок, 218 і належать ОСОБА_2 на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2008 року та від 12.09.2008 року. дане нерухоме майно набуте подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до чинного законодавства України. Позивач просить визнати договір іпотеки від 29.09.2009 року недійсним, оскільки вона на момент укладення договору була співвласником нежитлових будівель, згоди на їх передачу в іпотеку не надавала, ОСОБА_2 станом на 29.09.2009 року частина оспорюваних будівель не була виділена в натурі та не зареєстрована на праві власності як окремий обєкт нерухомості.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв та заперечень на позов не надав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_3, згідно угоди, адвокат ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора Київської області представника не направила, надали до суду заяву в якій просили проводити розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.12.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с.7) та не заперечується сторонами.

29.09.2009 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки відповідно до якого боржник ОСОБА_2 позичив у кредитора ОСОБА_3 115 000 доларів США, що еквівалентно 921 150 грн., які зобов'язався повернути до 29.03.2010 року. Для забезпечення виконання взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 виступило нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. «М» площею 1279,2 кв.м., реєстраційний номер 22719284 та нежитлова будівля літ. «Н» площею 885,5 кв.м., реєстраційний номер 253334667, які знаходяться за адресою: м. Біла Церква, Гайок, 218, яке належить йому на праві власності, що підтверджено договором іпотеки ( а.с.8), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.115 117, 120, 121-137).

Представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що нерухоме майно, яке виступило предметом іпотеки, набуте подружжям за час шлюбу, воно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 є співвласником вищезазначеного майна, а договір іпотеки укладений ОСОБА_2 без її згоди .

Данні обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст..578 ЦК України. Майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Зокрема, за загальним правилом, встановленим ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обґєктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2008 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нерухоме майно: літера «М» площею 1279,2 кв.м., розміром 72,0*18,0, побудоване самочинно і розташоване за адресою: м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_5,218 а. Рішення набрало законної сили 03.03.2008 року. ( а.с. 113-114).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2008 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нерухоме майно: літера «А», з прибудовою загальною площею 634,53 кв.м. та склад з рампою загальною площею 885,5 кв.м., які були самочинно перебудовані і розташовані за адресою м. Біла Церква, вул..Гайок,218 в межах Фурсівської сільської ради. Рішення набрало законної сили 22.09.2008 року. (а.с.118 119).

Відповідно зазначених рішень, ОСОБА_2 зареєстрував своє право приватної власності на майно: нежитлову будівлю літ. «М» площею 1279,2 кв.м., реєстраційний номер 22719284 та нежитлову будівлю літ. «Н» площею 885,5 кв.м., реєстраційний номер 253334667, які знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, ОСОБА_5, 218 ( а.с.115,120).

Встановлено, що ОСОБА_2 являється приватним підприємцем, вказані нежитлові будівлі були набуті ним для здійснення підприємницької діяльності, а саме виготовлення меблів, розташовані на земельній ділянці, яка надана ОСОБА_2 в оренду згідно договору від 11.09.2006 року ( а.с.131,132) та згідно договору купівлі продажу земельної ділянки для обслуговування виробничої бази ( а.с.98- 101).

Суд приходить до висновку, що нежитлові будівлі літ. «М» площею 1279,2 кв.м., реєстраційний номер 22719284 та літ. «Н» площею 885,5 кв.м., реєстраційний номер 253334667, які знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, ОСОБА_5, 218 є особистою приватною власністю ОСОБА_2, які набуті за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Позивач та представник позивача не надали до суду належних, достовірних та обґрунтованих доказів, які б могли спростувати вказані обставини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України).

В постанові Пленуму Верховного суду № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в п.29. зазначено, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових насідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 укладаючи договір іпотеки з ОСОБА_3 , розпоряджався майном яке належить йому на праві приватної особистої власності, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, вільне волевиявлення, правочин був спрямований на настання правових наслідків, інтересам сімї даний договір не суперечить, тому і підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Оскільки, відповідно до ст.. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, а даному випадку оскільки в позові відмовлено, тому і стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 52, 203, 215, 578 ЦК України , ст. ст. 57, 59, 61 СК України, ст.ст.10, 11,60,61, 88,212-215, 296 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_8