Справа №2-1380/11
Провадження №2/1326/1470/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кметь А.М.

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Віночок»

про зобовязання звільнити приміщення магазину, розташованого за адресою: м.Львів, вул.В.Великого,109 б та не чинити перешкод у вселенні,

та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Віночок»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб : ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Львівської міської Ради

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у вселенні до приміщення магазину загальною площею 17,6 кв.м., розташовані за адресою: .м.Львів, вул.В.Великого,109 б. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 та 18 квітня 2010 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлове приміщення сукупною площею 153, 2 кв. м. за адресою м. Львів, вул. В Великого, 109 «б». Однак продавець не передав йому даної нерухомості, чим порушив умови укладеного правочину. Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 з позовом про примусове виконання укладеного договору, уточнивши в ході судового свої вимоги після зясування, що фактично приміщення займає товариство з обмеженою відповідальністю «Віночок». В своїй остаточній позовній заяві просив зобовязати відповідачів ОСОБА_5, а також згадане товариство звільнити спірний обєкт нерухомості та не чинити йому перешкод у вселенні до такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віночок»заявлений позов заперечило та заявило зустрічний позов про визнання договорів купівлі-продажу спірного приміщення недійсними, посилаючись на їх нікчемність, оскільки зазначені угоди спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свої уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що придбав у ОСОБА_5 нежитлове приміщення, довідавшись про продаж такого з газетного оголошення. Мав заощадження, які бажав використати саме на придбання ліквідної нежитлової нерухомості у м. Львові. ОСОБА_5 показав йому приміщення, котре на той час ремонтувалося, а також передав ключі після підписання і нотаріального посвідчення правочину. Однак вселення не відбулося по причині заперечень невідомих осіб, які згодом виявилися співробітниками ТОВ «Віночок». Вважає себе добросовісним набувачем спірної нерухомості, котру вправі з цих підстав витребувати від відповідачів. Останніх просить зобовязати звільнити придбану ним нерухомість і не чинити йому перешкод у вселенні до такої.

У судовому засіданні представники відповідача ТОВ «Віночок»проти первісного позову заперечили, а зустрічний підтримали та пояснили, що ОСОБА_5 став власником спірного приміщення на підставі рішення третейського суду, згодом скасованого за заявою самого набувача. Таким чином ОСОБА_3 придбав спірне майно у особи, яка насправді не була власником такого. ТОВ «Віночок»тривалий час є орендарем даного приміщення, а орендодавцем Управління комунального майна Львівської міської ради. Отже, спірна нерухомість не може бути присуджена у користь позивача. Їхнє підприємство законно займає спірне приміщення як його орендар на підставі бездоганного за формою та реквізитами договору оренди, а тому вправі нарівні з власником захищати свої речові права на дану нерухомість. Натомість правочин між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а тому є нікчемним. Просять первісний позов відхилити, а зустрічний задовольнити.

Представник третьої особи по справі Львівської міської ради позов ОСОБА_3 заперечила, а зустрічний, заявлений товариством з обмеженою відповідальністю «Віночок», підтримала, пояснила, що останнє тривалий час є орендарем спірної нерухомості. З цих підстав відповідач має право оспорювати договори з приводу відчуження даного приміщення нарівні з власником.

Представник третьої особи Львівського обласного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки вирішення обох позовів залишила на розсуд суду, просила постановити по суті справи законне і обґрунтоване рішення. Пояснила, що державна реєстрація речових прав за ОСОБА_5 на підставі рішення третейського суду, а згодом за ОСОБА_6 на підставі нотаріально укладеного договору купівлі-продажу відбулася правомірно. Жодних юридичних перешкод для вчинення таких дій не було.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце якого повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом виклику через оголошення у пресі, в черговий раз не зявився, а тому суд, керуючись ст. 169 ч. 4 ЦПК України, вирішує спір за відсутності даного учасника процесу на підставі наявних матеріалів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд задовольняє первісний позов частково та відмовляє у задоволенні зустрічного.

Встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що 15 та 18 квітня 2010 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 нежитлове приміщення площею 153, 2 кв. м., розташоване за адресою м. Львів, вул. В Великого, 109 «б». У свою чергу продавець за цим договором набув право власності на дану нерухомість за рішенням постійно діючого третейського суду при Українському національному комітеті Міжнародної торгової палати від 5 лютого 2009 року, котрим водночас із визначенням власника даного майна цьому обєкту нерухомості присвоєно поштову адресу: м. Львів, вул. В Великого, 109 «б».

12 липня 2010 року за заявою відповідача ОСОБА_5 зазначене рішення третейського суду було скасоване по наслідках його перегляду за нововиявленими обставинами.

Однак ця обставина сама по собі не спростовує підставності первісного позову. Скасування рішення третейського суду мало місце після державної реєстрації речових прав на спірну нерухомість за ОСОБА_5, укладення ним угод з ОСОБА_3 і аналогічної реєстрації права власності за останнім.

Відтак набуття статусу власника цього приміщення позивачем відбулося у період, коли акт третейського правосуддя мав законну силу.

В силу ст. 328 ч. 3 ЦК України право власності виникає з підстав, не заборонених законом, зокрема з правочинів, і, крім цього, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або коли факт неправомірного набуття такого права не встановлений судом.

Відповідачами не наведено та і не могло бути наведено правових приписів, в силу безпосередньої вказівки яких позивач не вправі набути статус власника спірної нерухомості.

Відповідно до ст. ст. 334 ч. ч. 3-4, 657 зазначеного вище кодексу право власності за правочином з приводу відчуження нерухомості виникає з моменту нотаріального посвідчення відповідного договору і його державної реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_3 15 і 18 квітня 2010 року став власником і добросовісним набувачем спірного приміщення відповідної площі і вправі вимагати йому передачі такого в силу приписів ст. 388 ЦК України.

Обставин, які відповідно до вказаної вище юридичної норми виключали б можливість витребування позивачем майна з чужого незаконного володіння у судовому засіданні не встановлено. Зазначене свідчить про під ставність позовних вимог, однак тільки стосовно ТОВ «Віночок», яке фактично використовує спірне майно. Аналогічну вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_5 слід відхилити, оскільки за спільним визнанням учасників процесу, прийнятим судом з підстав, передбачених ст. 61 ч. 1 ЦПК України, без додаткової перевірки іншими доказами, другий відповідач зараз не володіє спірною нерухомістю, що виключає постановляння судового рішення про витребування в нього предмету спору. З цих підстав суд задовольняє заявлений позов тільки частково.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного. ТОВ «Віночок»займає спірне приміщення, покликаючись на свій статус орендаря цієї площі. Між тим, відповідний договір оренди припинив свою дію 30 липня 2011 року. Юридичних підстав для подальшого користування спірною нерухомістю станом на час вирішення спору відповідач суду в порушення вимог ст. 131 ЦПК України належними і допустимими у даному процесі доказами не підтвердив, тобто й не довів свого права на захист орендованої площі. Більше того, як вбачається з листа третьої особи по справі Львівського обласного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки № 10/51114 від 15 грудня 2005 року, реєстрація будь-яких речових прав на спірний обєкт за Управлінням комунального майна Львівської міської ради колишнім орендодавцем спірної площі - не проводилась. Таким чином, у ТОВ «Віночок»відсутня процесуальна зацікавленість у результатах даної справи, тобто право на позов у розумінні ст. 3 ЦПК України. Неналежність позивача за зустрічним позовом вбачається ще з наступного.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»суд може визнати певну угоду нікчемною при наявності відповідного спору. Однак ТОВ «Віночок»не заявило вимог про застосування наслідків нікчемності правочину, а вжити такі з власної ініціативи суд не може. Адже судовий захист власника або прирівняної до нього особи неможливий шляхом визнання угоди недійсною, оскільки реституція відбувається тільки між учасниками нікчемного чи оспорюваного правочину (п. 10 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України). Таким чином, задоволення подібних позовів не поновило б дійсних або гаданих прав ТОВ «Віночок».

Крім цього, цивільно-правовий спір вирішується у межах заявлених сторонами вимог (ст. 11 ЦПК України). ТОВ «Віночок»не просило у своєму зустрічному позові скасувати державну реєстрацію речових прав за ОСОБА_3 (які й надалі лишатимуться чинними), а також ліквідувати поштову адресу спірного обєкту, присвоєну рішенням третейського суду. Відтак, задоволення позову і з цих підстав не поновлювало б ніяких прав зазначеного товариства.

Керуючись ст. ст. 4, 10-11, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст.15,16, 391, 392, 662 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Віночок»про зобовязання звільнити приміщення магазину, розташованого за адресою: м.Львів, вул.В.Великого,109 б та не чинити перешкод у вселенні задовольнити частково.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Віночок»звільнити приміщення магазину загальною площею 153,2 кв.м., розташованого за адресою: м.Львів, вул.В.Великого,109 «б».

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Віночок»не чинити ОСОБА_3 перешкод у вселенні до приміщення магазину загальною площею 153,2 кв.м., розташованого за адресою: м.Львів, вул.В.Великого,109 «б».

У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Віночок»до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб : ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Львівської міської Ради про визнання договорів купівлі-продажу недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.