АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 22-ц/491/789/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-849/2011-0408 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 ( 1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») та, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсними кредитний договір № 801728/ФЛ, укладений сторонами 02 квітня 2008 року, та зобовязати відповідача прийняти у неї суму у розмірі 103030,60 грн. з розстрочкою платежів на 206 місяців за таких умов, що місячний платіж буде складати 500 грн. 15 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2011 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відмовляючи в позові, суд виходив з інших підстав, ніж зазначені в позовній заяві, та залишив поза увагою, що при зверненні до суду з позовом позивач посилалася на Закон України «Про захист прав споживачів» в частині не ознайомлення її як споживача кредитних послуг з інформаційним листом згідно постанови правління НБУ № 168 та закону України «Про захист прав споживачів». А також не звернув увагу на відсутність у відповідача відповідної ліцензії для виконання зобовязання в іноземній валюті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 801728/ФЛ, за умовами якого позивач отримала кредит для придбання житла в сумі 26903,79 долари США зі сплатою 13,59 % річних та з кінцевим терміном повернення 01 квітня 2028 року.

Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, ОСОБА_4 посилалась на те, що спірний кредитний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при укладенні договору відповідач не повідомив її про сукупну вартість кредиту, а також, не маючи індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, уклав із нею кредитний договір в іноземній валюті, переклавши на неї всі ризики, повязані із знецінюванням національної валюти.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, в тому числі ліцензію № 21 Національного Банку України, зареєстровану 26 жовтня 1993 року за номером 205, дозвіл № 21-2 НБУ від 23 серпня 2002 року та додаток до дозволу № 21-2 НБУ від 04 травня 2005 року, та дійшов висновку про те, що ПАТ «Надра Банк», укладаючи з позивачем по справі кредитний договір № 801728/ФЛ , діяв відповідно до чинного законодавства України, оскільки має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.

Так, безпідставними є посилання апеляційної скарги на неврахування судом вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції в судовому рішенні, на сьогоднішній день законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, а за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Також безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачем вимог постанови Правління Національного Банку України від 10 липня 2007 року №168 щодо її права як споживача на отримання попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, оскільки така інформація була надана позивачці при укладенні кредитного договору, а майбутнє збільшення валютного курсу не могло бути прораховано в момент укладення угоди через його непередбачуваність, що мало бути враховано позивачем при підписанні договору.

Посилання позивача на невідповідність кредитного договору положенням ст. 203 ЦК України, несправедливість його умов, істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача фінансових послуг, істотну зміну умов договору у вигляді мирової фінансової кризи, що на її думку є підставою недійсності правочину, не можуть бути взятими до уваги, оскільки укладений сторонами кредитний договір не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину (позивача) було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а зміна курсу гривні до долара США та виниклі для позивача обєктивні утруднення щодо повернення наданого кредиту не можуть свідчити про суперечливість правочину моральним засадам суспільства та підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України), на яку посилається позивач, оскільки позивач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, не міг не усвідомлювати, що курс національної валюти України гривні до долара США не є незмінним, так як стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому міг і повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим Договором.

Безпідставні також і посилання позивача на обставини непереборної сили.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК непереборна сила визначена як надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Визначення непереборної сили встановлює умови, за яких законодавець вважає відсутньою вину боржника, тобто, таке визначення конкретизує умови, за яких боржник не несе відповідальності за порушення зобов'язання.

Під непереборною силою розуміють зовнішні та надзвичайні події, яких не було під час підписання цього договору, що виникли незалежно від волі Сторін, виникненню та дії яких Сторони не могли протидіяти заходами та засобами, застосування яких слушно вимагати та очікувати від сторони, яка підпала під дію непереборної сили.

Непереборною силою визнаються, але не обмежуються ними наступні події: землетруси, повені, пожежі, епідемії, аварії на транспорті, бойові події, війни, страйки, громадянські безпорядки, втручання влади, ембарго.

Згідно п. 6.1 укладеного сторонами договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове, або повне невиконання своїх зобовязань за цим договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити, або запобігти. До таких обставин за цим договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха.

Укладаючи кредитний договір та визначаючи зобовязання за власним вибором в іноземній валюті, позивачка, як зазначалось вище, повинна була усвідомлювати ризик зміни курсу іноземної валюти у бік збільшення, тому зміна курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, яка сталася в дійсності, не може бути розцінена як непереборна сила.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та скасування рішення суду першої інстанції відсутні, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складення повної ухвали відкладено до 02 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_7