Справа №2-3937/12 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Білецького О.М., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання колишньої дружини:

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні у повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що при прийнятті рішення Зарічним районним судом м. Суми від 07 травня 2012 року, не були повно зясовані обставини, що мають значення для справи, не дана їм належна оцінка і тому просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2. Апелянт доводить, що вона потребує матеріальної допомоги, позивач має можливість надавати таку матеріальну допомогу, він одержує більшу пенсію чим вона, вона хворіє, її діти не змозі надавати їй матеріальну допомогу. Після винесення рішення суду про стягнення на її користь аліментів не змінився ні сімейний стан відповідача, ні погіршився його матеріальне становище.

Заслухавши пояснення апелянта, її представника та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2006 року у цивільний справі № 2-1493/06 з позивача стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 21 березня 2006 року.

ОСОБА_2 неодноразово звертався з позовами до Зарічного районного суду м. Суми про припинення стягнення з нього аліментів, встановлених рішенням суду від 20 березня 2006 року. Останній раз із зазначеним позовом він звернувся у листопаді 2009 року, та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2010 року в задоволенні позову йому було знов відмовлено з тих підстав, що він не надав суду доказів в обґрунтування своїх вимог та не довів, що у звязку із зміною обставин щодо його майнового стану він не в змозі сплачувати аліменти на користь своєї колишньої дружини. Зазначене рішення суду було залишено буз змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2011 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2012 року (а.с.20).

Згідно з довідкою Пенсійного фонду України в Сумській області від 11 квітня 2012 року, з 01 квітня 2012 року ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 3983 грн. 21 коп. До складу пенсії входить підвищення за інвалідність в сумі 251 грн. 40 коп. надбавка на непрацездатну дитину віком до 18 років в сумі 419 грн. (а.с.37).

Відповідачка отримує пенсію, розмір якої з 01 квітня 2012 року складає 919 грн. 14 коп. що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України в Сумській області від 12 квітня 2012 року (а.с.36).

Суд також встановив, що позивач 24 лютого 2006 року зареєстрував шлюб із громадянкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.38).

Згідно з довідкою про склад сімї позивач мешкає разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 (а.с.30).

Із свідоцтва про народження дитини, копія якого міститься у матеріалах цивільної справи № 2-1554/10 (а.с.196), оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітньою. На даний час неповнолітня донька позивача навчається на денному відділенні Київського національного торговельно-економічного університету, що підтверджується копією студентського квитка та довідкою з місця навчання. (а.с.28,29).

Неповнолітня донька і дружина позивача перебувають на його утриманні, дружина позивача ОСОБА_3 не працює за станом здоровя, продовжує хворіти, перебуває на диспансерному обліку в онкологічному диспансері, що підтверджується довідкою від 05 травня 2012 року (а.с.39).

З копії наданої позивачем довідки від 06 січня 2012 року вбачається, що його неповнолітня донька ОСОБА_4 також страждає на хронічне захворювання хребта, періодично проходить лікування. (а.с.27).

Крім того, з 25 червня 2011 року позивач ОСОБА_2 встановлено інвалідність, та відповідно до посвідчення, копія якого є в матеріалах справи (а.с. 5) , він є інвалідом війни 3 групи.

Правильно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 статті 76 Сімейного кодексу України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги, і якщо її колишній чоловік (дружина) може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 82 Сімейного кодексу України визначено перелік обставин, які передбачають підстави для припинення права одного з подружжя на утримання, зокрема, у разі якщо одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, або платник аліментів неспроможній надавати матеріальну допомогу

Частиною 4 статті 75 СК України визначено поняття подружжя, яке потребує матеріальної допомоги, а саме: якщо заробітна плата , пенсія, доходи від використання його майна , інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленим законом.

Відповідно до Закону України « Про Державний бюджет України на 2012 рік « встановлений прожитковий мінімум на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2012 року -822 грн., з 1 квітня -838грн., з 1 липня 844грн.

З матеріалів справи вбачається , що відповідачка одержувала пенсію у сумі 919грн., а з травня 2012 року - 925грн. 66 коп. ( а.с.41 ) , тобто розмір пенсії відповідачки перевищує встановлений законом прожитковий мінімум . Таким чином вважати, що позивачка потребує матеріальної допомоги не має підстав.

Статтею 80 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів одному з подружжя, суд повинен врахувати можливість одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до статей 180,199 Сімейного кодексу України на батьків покладається обовязок утримувати неповнолітніх дітей, та повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до 23-річного віку.

Згідно статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Як встановлено в суді першої інстанції позивачка має двох дорослих дітей, які є працездатними і відповідно до закону повинні надавати позивачці матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи всі обставини справи та докази, надані сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що майновий стан сторін змінився з моменту розгляду справи за аналогічним позовом ОСОБА_2 Зарічного районного суду м. Суми у 2010 році. Зокрема, відповідачка, відповідно до вищевказаного закону, не потребує матеріальної допомоги, позивач отримав інвалідність, тобто потребує постійного медичного догляду, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, яка є студенткою вищого навчального закладу, тобто до закінчення навчання або до досягнення нею віку 23 років, позивач зобовязаний її утримувати. Пенсія, яку отримує ОСОБА_2, є єдиним джерелом доходу позивача та його сімї, жінка позивача також хворіє на тяжке захворювання, що підтверджується довідкою лікувального закладу та сімя вимушена нести витрат на її лікування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у суду першої інстанції були підстави для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року в даній справі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді