Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №1023/1459/12

Провадження №2/1023/394/12

23 серпня 2012 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Прохоровій О.О:,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

УСТАНОВИВ:

30 липня 2012 року до суду звернувся позивач з позовом, у якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 15000 гривень, понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 214 гривень 60 копійок.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на укладену в письмовій формі розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов'язувався повернути до 20 липня 2012 року 15000 гривень, але гроші не повернув.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач добровільно не повертає кошти, отримані згідно договору позики, тому він вимушений звернутися до суду.

Відповідач в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він повернув позивачу вже 400 гривень і щомісяця буде добровільно повертати кошти.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2011 року ОСОБА_1, позивач у справі, передав ОСОБА_2, відповідачу у справі, 15000 гривень.

Відповідно до ч.І ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 цієї статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Як зазначено у ч.І ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

У відповідності з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач надав суду розписку, написану власноручно відповідачем, про отримання ним 15 000 гривень, яка містить зобов'язання однієї особи повернути іншій особі у визначений строк визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч.І ст.1046 ЦК України, суд вважає його належним та допустимим доказом, який підтверджує відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України укладення між сторонами договору позики зазначеної суми грошей.

Відповідно до ч.І ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику( грошові кошти у такій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 позику не повернув, то сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позивача в судовому порядку.

Як вбачається з наданих заперечень відповідача та підтверджено позивачем в судовому засіданні, ОСОБА_2 частково повернув борг позивачу 21 серпня 2012 року в сумі 400 гривень.

Зазначені обставини підтверджені оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки, на зворотній стороні якої відмічено позивачем про одержання ним від відповідача 400 гривень 21.08.2012 року.

За таких обставин, із загальної суми боргу 15000 гривень це обхідно вирахувати 400 гривень повернутих відповідачем позивачу в рахунок боргу.

Доводи відповідача про неможливість повернення боргу в установлений строк через скрутне матеріальне становище, суд вважає безпідставними, оскільки за змістом ч.І ст.1049''ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та порядку, що встановлені договором, незалежно від матеріального становища.

Крім того, згідно наданої довідки № 1307 від 13.08.2012 року відповідач працює на ДСП «ЧАЕС» і має постійний дохід, що давало можливість відповідачу своєчасно повернути борг позивачу.

Посилання відповідача на часткове повернення боргу позивачу в сумі 400 гривень та подальшу сплату коштів в добровільному порядку в сумі 400-500 гривень щомісяця як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки він зобов"язаний був повернути позивачу всю суму коштів 15000 гривень до 20 липня 2012 року. Інших строків та порядку повернення позики договором не передбачено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14600 гривень боргу за договором позики.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 214 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 28 серпня 2012 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька