Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-5478/2012р.
Головуючий у 1-й інстанції Смолка І.О. Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року

м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Гончара. О.С.

Суддів Воробйової І. А.

ОСОБА_1

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізького обласного центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», третя особа ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИ Л-А:

В червні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Запорізького обласного центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», третя особа ОСОБА_3 про стягнення недоплаченої заробітної плати.

З обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах із Запорізьким обласним центром з фізичної культури і спорту Інвалідів «Інваспорт» і працювала на посаді заступника начальника Центру, 28 липня 2011 року її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Відповідачем при звільненні позивачці було нараховано 4543 грн..39 коп. та виплачено 3724 грн. 16 коп.

Компенсація за 13 днів невикористаної відпустки, що ввійшла до нарахованої суми -543 грн.39 коп., склала 822 грн. 25 коп. з якої , незаконно, як вважає позивач, утримано 29 грн.60 коп.- єдиний внесок у розмірі 3,6%.

Згідно рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2011 року №22-1779/11 позивачка була поновлена на роботі та стягнуто з відповідача на користь позивачки заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.02.2010 року по 12.04.2011 року. Відповідачем із нарахованої плати за час вимушеного прогулу ( за період квітень - червень 2011 року) у розмірі 25581 грн.94 коп., незаконно, як зазначає позивач, було утримано 920 грн.95 коп. - єдиного внеску у розмірі 3,6%.

Позивачка вважає, що відповідач мав утримувати єдиний внесок у розмірі 3,6% із заробітної плати лише за період вимушеного прогулу до 01.01.2011 року.

Розмір заробітної плати, що припадає на період вимушеного прогулу з 13 лютого 2010 року по 01 січня 2011 року становить 30760 грн.62 коп.

Розмір заробітної плати, що припадає на період вимушеного прогулу з 01 січня 2011 року по: 08 квітня 2011 року становить 9517 грн. 86 коп. Відповідно, єдиний-внесок у розмірі 3,6% із 9517 грн.86 коп. складає 342 грн.64 коп.

Отже, недоплата заробітної плати за час вимушеного прогулу складає різницю між розміром утриманою відповідачем єдиного внеску та. розміром єдиного внеску, який відповідач, на думку позивачки, мав утримати з неї: 578 грн.31 коп.= 920 грн.95 коп.- 342 грн.64 коп.

Із нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 4816. грн., відповідачем утримано 696 грн.39 коп. - податок у розмірі 15%.

Із нарахованої, заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 1604 грн., відповідачем утримано 231 грн. 94 коп. -податок у розмірі 15%.

із нарахованої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 19161 грн.94 коп., відповідачем утримано 2770 грн.82 коп. - податок у розмірі 15%.

Посилаючись на п.п. «а» п.164.2.12. п.164,2 ст.164 Податкового кодексу України , позивачка зазначила, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння, йому матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 зазначає у позові, про необхідність керуватися п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, а, значить, із заробітної плати за час вимушеного прогулу у .розмірі 24660 грн. 99 коп. (25581 грн.94- коп. - 920 грн.95 коп.) відповідач, не повинен був утримувати податок у,розмірі 15%. А тому, відповідач не доплатив їй заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі утриманого 15% податку, що становить 3699 грк.15 коп. від 24660 грн. 99 коп.: 696 грн.39 коп.( за квітень 2011 року) + 231грн.94 коп. ( за травень 2011 року) + 2770 грн. 82 коп. ( за червень 2011 року).

Уточнивши позов просила суд стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату у сумі 29 грн. 60 коп., що була утримана у вигляді єдиного внеску у розмірі 3,6% із заробітної плати за час невикористаної щорічної відпустки:

Недоплачену заробітну плату у сумі 835 грн. 29 коп.. що була утримана у вигляді єдиного внеску у розмірі 3,6% із заробітної плати за час вимушеного прогулу;

Недоплачену заробітну плату у сумі 3699 грн. 15 коп., що була утримана у вигляді податку у розмірі 15% із заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, з якій

посилаючись на. порушення норм матеріального, та процесуального права, просить рішення cуду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЩІК України ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.1 ч.1ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», базою для1 нарахування єдиного внеску для роботодавців та найманих працівників є сума нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, в тому числі, в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні єдиного внеску передбачено Інструкцією зі статистики України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованою в Мінюсті України 27.01.2004 року за №114/8713.

Згідно з п.п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, суми грошових

компенсацій у разі невикористання щорічних.( основної та..додаткових) відпусток та

додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених

законодавством, входять до фонду оплати праці у складі фонду додаткової заробітної плати.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Запорізьким обласним центром з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» і працювала на посаді заступника начальника Центру.

28.07.2011 року позивачку було звільнено,з роботи за п.1 ст.40 КЗпІІ України у зв'язку із скороченням штату працівників.

У липні місяці 2011 року ОСОБА_2 було виплачено компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за 13 днів у сумі 822,25 грн. З цієї суми був утриманий єдиний соціальний внесок у розмірі 3,6% - 29,60 грн.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки компенсація за невикористану відпустку у сумі 822,25 грн. є додатковою заробітною платою, то відповідачем правомірно утримано єдиний соціальний внесок у розмірі 3,6% в сумі 29,60 грн.

Згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 12.04.2011 року №22-1779/11, стягнуто з Запорізького обласного центру інвалідного спорту «Інваспорт» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 40278 грн.48 коп. ( за 292 робочих дні з 13.02.2010 року по 12,04.2011 року).

Відповідачем у квітні - червні 2011 року було виплачено позивачці заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 25581,94 грн.

Суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст.14, 64 Податкового кодексу України, ч.4 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», дійшов правильного висновку щодо правомірності утримання відповідачем з цієї заробітної плати за час вимушеного прогулу єдиний соціальний внесок у розмірі 3,6% в сумі 920,95 грн. та податок з доходів у розмірі 15% у сумі 369,15 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення недоплаченої заробітної плати є правильним.

Рішення суду є обґрунтованим та законним і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2012 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути

оскаржена до Вищого, спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: