АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3473/12 Справа № 2-523/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Майній Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності; за позовом третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року, та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно як на час спільній сумісній власності - задоволено.

Поділено майно, набуте за час шлюбу в наступному порядку.

Виділено та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Виділено та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі: 570,78 грн. судового збору та 120,00 грн. ІТЗ розгляду справи

В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно відмовлено.

Як на підстави апеляційній скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 10 лютого 2001 року. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірваний, ОСОБА_5 після розірвання шлюбу присвоєне дівоче прізвище ОСОБА_4 (а.с.92-93). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 11 липня 2003 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 продали ОСОБА_5 житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Продаж квартири вчинено за 14391 грн., які продавці отримали повністю (а.с.8).

Згідно копії технічного паспорту на квартиру інвентаризаційна вартість квартири складає 114156 грн. (а.с.9-10,74-76).

Згідно копії угоди від 13 травня 2003 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_2 завдаток в сумі 7476 грн. за житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.78).

Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року № 2/433/49/2012 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 20000 грн. в рахунок відшкодування суми боргу за договором позики (а.с.91).

Згідно копії розписки від 01 липня 2003 року ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_11 кошти в сумі 20000 грн., які зобовязалась повернути до 01 серпня 2011 року (а.с.97).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та визнання права власності по ? частини квартири за кожним із сторін, суд керуючись ст. 69,60,70,71 СК України, обґрунтовано виходив з того, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як така, що придбана ними за час шлюбу за спільні кошти, оскільки дані обставини не були заперечені сторонами по справі та визнані в ході розгляду справи представником відповідачки за первісним позовом ОСОБА_12, а тому підлягає розподілу між подружжям у рівних частках.

Також, суд першої інстанції, згідно вимог ст. 570, 571 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_2, оскільки в даному випадку мало місце невиконану зобовязання, забезпеченого завдатком, а не набуття права власності на частину квартири ОСОБА_2 З пояснень сторін, а також самої позивачки ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні видно, що невиконання зобовязання сталося з вини самої ОСОБА_2, яка надала свою згоду на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири продавцями та ОСОБА_5 відмовилась від укладення цього договору. Також є доведений й той факт, що про порушення свого права ОСОБА_2 знала в день укладення договору купівлі-продажу квартири, тобто 11 липня 2003 року, оскільки як вона пояснила в судовому засіданні була присутня при укладенні цього договору, ніяких заперечень проти цього не мала.

Крім того, завдаток за спірну квартиру отримала лише один продавець ОСОБА_7, хоча в дійсності власниками даної квартири були 4 особи, які вказані в договорі купівлі-продажу квартири, а також в самому договорі купівлі-продажу відсутні будь-які посилання про зарахування суми завдатку, наданого ОСОБА_2 в paxунок вартості квартири.

До того ж, суд дійшов правильного висновку, що позивачкою ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідачки ОСОБА_12, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та застосування положень ст.ст. 257,267 ЦК України.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: