АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2/441/1109/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1241/12 ОСОБА_1
Категорія -26 ( І ) Доповідач Карнаух В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Братіщевої Л.А., Остапенко В.О.,

при секретарі: Куреденко О.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 250 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненою професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час, на протязі 25 років 8 місяців, працював на різних посадах в умовах впливу шкідливих факторів. У звязку із встановленням професійного захворювання та втратою професійної працездатності він переносить моральні страждання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 лютого 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі ПАТ КЗРК) на користь ОСОБА_4 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 214,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «КЗРК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, судом не застосовано тримісячний термін позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час, в період з 10.11.1978 року по 3.04.2008 рік, працював в підземних умовах праці на ПАТ КЗРК , в шкідливих умовах праці.

ОСОБА_5 №23 розслідування професійного захворювання позивача від 11 вересня 2008 року, комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_4 є тривала робота протягом 25 років 8 місяців в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату, запиленості робочої зони, яка перевищувала ПДК, винними у професійному захворенні позивача є адміністрація шахти «Родіна » ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період праці позивача (а.с.2-4).

За висновком МСЕК від 29 жовтня 2008 року позивачу було первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_5 розяснень 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_5 № 23 розслідування професійного захворювання позивача від 29 жовтня 2008 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату, запиленості робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію, та виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював ОСОБА_6, ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 29.10.2008 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «КЗРК» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання та того, що стан здоровя позивача ніколи не відновиться, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, через що він переносить моральні страждання.

У звязку з вищевикладеним, доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: В.В. Карнаух

Судді: Л.А.Братіщева

ОСОБА_7