Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2012 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Скотаря А.Ю.;

при секретарі Алієвій А.Я.;

за участі представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Інвестиційно-фінансовий консалтингдо ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю Міжнародна страхова компаніяпро відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Інвестиційно-фінансовий консалтингзвернулось до суду з позовною заявою в якій зазначило, що 05.06.2008 відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 під керуванням останнього та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_3, внаслідок порушення останнім п. 10.9. ПДР України.

ОСОБА_4 згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 15629-02-21-01 від 15.04.2008 застрахував своє авто в ЗАТ СК ВУСОі відповідно до зазначеного договору ОСОБА_4 здійснено страхове відшкодування на суму 1416,00 грн. Отже у ЗАТ СК ВУСОвиникло право зворотної вимоги до ОСОБА_3 щодо відшкодування спричиненої шкоди в межах затрат страховика.

Цивільна правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ТзДВ Міжнародна страхова компанія(далі ТзДВ МСК) за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, до якого позивачем направлялась заява про страхове відшкодування, на яку ТзДВ МСКне відреагувало.

За договором відступлення прав вимоги від 23.12.2009 ПАТ Інвестиційно-фінансовий консалтингнабув належне ПАТ СК ВУСОправо вимоги, яке виникло у останнього на вищевказаних підставах, в звязку з чим позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку 1416,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 проти факту скоєння ДТП та свою вину в ньому не заперечував, пояснивши, що сплатив штраф, накладений на нього постановою суду в повному обсязі, проте вважає, що за його зобовязаннями у всякому випадку повинна відповідати страхова компанія, в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Представник ТзДВ МСКпросив відмовити в задоволенні позову через сплив строків позовної давності. Окрім того зазначив, що вимоги, предявлені до товариства, яке він представляє, повинні розглядатись в господарському суді, отже провадження в цій частині слід закрити. У всякому разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позову, з ТзДВ слід стягнути 906,16 грн., а 510,00 грн., що є франшизою, з ОСОБА_3

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступне: майнові інтереси ОСОБА_4, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Саманд, р.н. НОМЕР_3 застраховані згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 15629-02-21-01 від 15.04.2008, укладеного між останнім і ЗАТ СК ВУСО(а.с. 8-9).

Згідно полісу № ВВ/3557693/100 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 застрахувався в ТзДВ МСК, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2.

Той факт, що 05.06.2008 в м. Харкові відбулась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок порушення останнім п. 10.9. ПДР України, відповідачем не заперечується, отже не підлягає доказуванню.

Відповідно до документів, складених за результатами ДТП (заява на виплату страхового відшкодування, звіт по страховому випадку, страховий акту, акт огляду автомобіля, звіт про оцінку вартості матеріального збитку) підтверджено настання страхового випадку, встановлені пошкодження автомобіля Саманд, вартість відновлювального ремонту та сума страхового відшкодування 1416,00 грн., що сторонами не заперечується (а.с. 10-22).

Сума страхового відшкодування в розмірі 1416,00 грн. виплачена ОСОБА_4 згідно платіжного доручення № 14053 від 01.09.2008 (а.с. 22).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивач, посилаючись на ст. 27 Закону України Про страхування, ст.ст. 993, 1191 ЦК України просить стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальної шкоди в розмірі 1416,00 грн. в порядку регресу, проте суд не вважає таку позицію вірною, так як застосування до спірних правовідносин одночасно положень ст. 993 і ст. 1191 ЦК України не є можливим.

Так, відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зобовязання з відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_3 з моменту її спричинення, як і відповідне право на звернення з вимогою про відшкодування завданої шкоди у ОСОБА_4 Враховуючи умови договору добровільного страхування наземного транспорту № 15629-02-21-01 від 15.04.2008 страхувальник передав свої права страховику, тим самим відбулась зміна сторони у наявному зобовязанні з ОСОБА_4 на ЗАТ СК ВУСО, при цьому перебіг строків давності почався з моменту виникнення зобовязання, в даному випадку з моменту настання страхового випадку.

Страховий випадок стався 05.06.2008, позовна заява направлена до суду 26.08.2011, а надійшла 01.09.2011, тобто за спливом більш ніж трьох років.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а зміна сторони у зобовязанні, відповідно до ст. 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення перебігу позовної давності.

Враховуючи викладене, заяву відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, сплив якої є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в повному обсязі.

При цьому клопотання про закриття провадження у справі суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, так як зобовязання, що виникають у страховика, незалежно від того, хто є вигодонабувачем, передбачені безпосередньо договором страхування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 993, 257, 262, ч. 4 ст. 267 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особою, що приймала участь у справі, але не була присутньою під час проголошення рішення в той самий час з моменту отримання його копії.

Суддя А.Ю. Скотар