Справа № 6-10/12 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.01.2012 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Марусяк М. О.
при секретарі - Беднар О.О.
з участю: державного виконавця Губко Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів подання відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспортного документу громадянину України - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю с. Верхнє Водяне, вул. Енгельса, № 110, Рахівського району Закарпатської області,-
Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_2 подання підтримала з підстав наведених в ньому та просить його задовольнити.
Суд, заслухавши пояснення старшого державного виконавця відділу ДВС, дослідивши матеріали додані до подання, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні судом встановлено, що в матеріалах доданих до подання відсутні виконавчі листи по справі №2-1228/10 від 25.11.2010 року, на які посилається державний виконавець у самому поданні.
Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державно виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, погодженим з начальником виконавчої служби.
Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема
п.18 ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження", яким передбачено , що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов"язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов"язань за рішенням.
Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України, від 31.03.1995, № 231 "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" передбачено, що громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта/проїзного документа, або якщо громадянин вже має паспорт, йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої статті 6 Закону, зокрема у разі, коли: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; та щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.
За змістом наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов"язань покладених на нього рішенням суду, або ЗУ "Про виконавче провадження".
При цьому за змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України, обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов"язань покладається в даному випадку на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.
Ухилення боржником від виконання зобов'язання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконанню судового рішення.
Згідно ч.6 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин, боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надавати у строк, встановлений державним виконавцем , достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця, письмово повідомляти державному виконавцю. про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно належні боржникові від інших осіб.
Крім того глава 7 ЗУ "Про виконавче провадження" детально регламентує виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, та правові наслідки такого не виконання.
Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку , визначає ЗУ "Про виконавче провадження". Зокрема у відповідності до ст. 5 даного Закону, державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
Як вбачається з матеріалів подання державний виконавець у своєму поданні посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду а саме: про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, від 21.10.2011 року, в якій зазначено строк виконання зобов'язання до 27.10.2011 року; постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2011 року. Також державний виконавець посилається на те, що боржнику надсилались виклики від 30.11.2011 року, 09.11.2011 року.
Однак державним виконавцем не надано жодних доказів, що боржник ОСОБА_1 дійсно їх отримав. Так в матеріалах подання відсутні розписки про вручення боржнику повісток та викликів.
Також державним виконавцем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, те що громадянин ОСОБА_1 отримував закордонний паспорт громадянина України, та те що він збирається виїхати за межі України.
За таких обставин суд приходить до висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання зобов"язань покладених на нього рішенням суду та ЗУ "Про виконавче провадження", і відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому у задоволенні подання про тимчасове обмеження управі виїзду за кордон, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 58, 60,377-1 ЦПК України, суд
У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення закордонного паспорта гр. ОСОБА_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Закарпатської області через Рахівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча: Марусяк М.О.