Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду від 01 грудня 2011 року з участю: апелянта - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2; позивача ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_1 позов про припинення права на частку у спільній власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Позивачка зазначала, що їй та відповідачу на праві власності належить по ? частині спірної квартири житловою площею 17,3кв.м. Позовні вимоги аргументовано тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 користування згаданою квартирою стало неможливим по причині неправомірних дій бувшого чоловіка. ОСОБА_3, вказуючи на неподільність спірної квартири, неможливість спільного проживання та неможливість вирішити майновий спір в добровільному порядку, просила припинити право власності відповідача на ? частину названої квартири, стягнувши з неї грошову компенсацію.

_____________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-149/12 Головуючий у 1 інстанції -М.М.Поляниця

Категорія 46 Доповідач - В.А. Девляшевський

Рішенням Болехівського міського суду від 01 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено. Право власності ОСОБА_1 на ? частку у спільній власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 припинено з виплатою йому вартості цієї частки в сумі 23914 грн. За ОСОБА_3 визнано право власності на цю ? частку квартири. З відповідача в користь ОСОБА_3 стягнуто понесені нею судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції неповно і невсебічно дослідив дійсні обставини справи, постановивши тому необґрунтоване рішення. Апелянт зазначає, зокрема, що позивачка попередньо не вжила заходів до компенсації йому у повному розмірі вартості належної йому половини вартості спірної квартири. Вказує, що він іншого житла не має, у батьків у с.Витвиця Долинського району не проживає, а тільки приїзджає до них періодично. ОСОБА_1 вважає, що на цю обставину суд уваги не звернув, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 Вважаючи у звязку із викладеним оскаржене рішення незаконним, ОСОБА_1 просить його скасувати, постановивши по даній справі нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3

В засіданні Апеляційного суду ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав. Крім того пояснив, що він заперечує дійсність договору дарування ? частини спірної квартири позивачці. Підтвердив, що бувша дружина зверталась до нього з різними пропозиціями про добровільне врегулювання спору, і зокрема з пропозицією продажу спірної квартири та поділу коштів. Однак, вважає, що квартира повинна залишитись йому, оскільки саме він її придбав, іншого житла немає і придбати його не може. Тому просить задовольнити його апеляцію.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що було доведено неможливість спільного проживання та користування названою вище квартирою. Позивачка зазначила, що відповідач вже два роки не проживає у згаданій квартирі. Ця квартира потребує капітального ремонту, на який необхідно понести істотні витрати. Вказала, що нею на депозитний рахунок суду було внесено фактично всі кошти за ? частку спірної квартири. Тому вважає, що суд на законних підставах постановив рішення про задоволення її позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить ? частка спірної однокімнатної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 21.11.2007 року (копія договору а.с.8). Посилання апелянта на недійсність цього договору є голослівними. Власником іншої ? частки у спільній власності на цю квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2007 року являвся ОСОБА_1

Висновком судово-будівельної експертизи від 01.06.2011 року (а.с.47-62) визначено, що дійсна вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_3 житловою площею 17,3 кв.м становить 47930 грн. Експертна оцінка вартості квартири жодною із сторін не оспорюється. Експертизою встановлено, що технічної можливості розподілу названої квартири на два окремих жилих приміщення не існує. Крім того, в експертному висновку вказано на незадовільний технічний стан цієї квартири, відсутність опалення. Необхідність капітального ремонту цього житлового приміщення констатується також в акті комісії міської ради (а.с.16).

Встановлено, що відповідач раніше під час спільного проживання вчиняв щодо ОСОБА_3 неправомірні дії, з приводу чого вона зверталась до органу внутрішніх справ (копії відповідних матеріалів містяться в справі а.с.68-78). Копією постанови дільничого інспектора міліції від 21.10.2006 року(а.с.70) підтверджено, що ОСОБА_1 за нанесення побоїв дружині був притягнутий до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що спільне користування сторонами даного спору вище згаданою квартирою є неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу в липні 2008 року і по даний час ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає. Твердження відповідача про сплату ним комунальних послуг цього висновку не спростовують. Тому посилання апелянта на те, що суд, припинивши право власності на ? частку спірної квартири, позбавив таким чином його єдиного місця проживання, не заслуговують на увагу. Колегія суддів вважає, що за наведених вище обставин припиненням права власності у спільній власності на житлове приміщення ОСОБА_1 не завдано істотної шкоди. Адже, на депозит суду позивачкою було завчасно внесено фактично всю суму коштів за належну йому частку, дійсна вартість якої визначена судовою експертизою. Крім того, судом з позивачки стягнуто 51грн до визначеної повної вартості частки. Відповідач є працездатним, у молодому віці. Отже, отримавши від позивачки грошову компенсацію за свою частку, зможе при бажанні вирішити питання щодо придбання іншого житла.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, правильно застосував до спірних правовідносин ст.365 ЦК України. Посилання апелянта на те, що для припинення його права на частку у спільній власності на квартиру необхідна наявність у сукупності всіх чотирьох умов, зазначених у ч.1 ст.365 ЦК України, є помилковим. Адже, конструкцією названої правової норми передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У звязку із наведеним, на думку колегії суддів, постановлене судом першої інстанції в даній справі рішення, є законним і обгрунтованим. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого ним рішення немає.

Керуючись ст. ст.218; 307; 308; 314;319;324;325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Болехівського міського суду від 01 грудня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М.Васильковський

ОСОБА_4