Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Кріворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського національного морського університету на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2011р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного морського університету, треті особи профспілка співробітників Одеського національного морського університету, ректор ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 жовтня 2010року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського національного морського університету, треті особи профспілка співробітників Одеського національного морського університету, ректор ОСОБА_2, і остаточно уточнив позовні вимоги просив суд поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2010р. по 12 жовтня 2011р. в сумі 17953грн.32коп., моральну шкоду в сумі 2000грн. (а.с.1, 118, 146).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що він працював в Одеському морському університеті на посаді головного енергетика з 02 січня 1992р. Наказом за № 264 від 14 вересня 2010р. він був незаконно звільнений з даної посади на підставі п. З ст. 40 КЗпП України. Він вважає, що відсутні докази про не виконання ним систематично трудових обов'язків та не було згоди профспілкового органу на його звільнення.

Представник відповідача позов не визнав та стверджував, що ОСОБА_1 був звільнений з роботі з додержанням вимог трудового законодавства.

Рішенням суду від 12 жовтня 2011р. позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Суд визнав незаконним наказ Одеського національного морського університету №264 від 14 вересня 2010 р. про звільнення 14.09.2010р. ОСОБА_1 з посади головного енергетика Одеського національного морського університету на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Суд поновив ОСОБА_1 на посаді головного енергетика Одеського національного морського університету з 14 вересня 2010р., допустив в цій частині рішення суду до негайного виконання. Суд стягнув з Одеського національного морського університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17953грн.32коп. та моральну шкоду в сумі 1000грн. (а.с.154, 155-157).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд безпідставно і в порушені вимог матеріального і процесуального права задовольнив позов.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, розглянувши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що при його звільненні були допущені порушення трудового законодавства.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, який відповідає обставинам по справі і зібраним доказам.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 26 липня 1995року працював на посаді головного енергетика Одеського державного морського університету (перейменований в Одеський національний морський університет, далі по тексту ОНМУ).

З наказом № 264 від 14 вересня 2010року ОСОБА_1 був звільнений з посади головного енергетика ОНМУ 14 вересня 2010року (в рішенні суду помилково вказано рік звільнення 2011) за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, з виплатою компенсації за невикористану відпустку, підстава ст.40 п.З КЗпП України (а.с.30).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку.

При звільненні працівника за п.3 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

В додатках до наказу ОНМУ за № 264 від 14 вересня 2010р., як вказано в наказі на 18аркушах знаходяться службові записки проректора з РУ ОНМУ ОСОБА_3 від 01 червня 2010р.та від 14 вересня 2010р. про звільнення ОСОБА_1 з посади, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 погрожував йому фізичною розправою; від 16 червня 2010р. про факт проведення технічного аудиту ВАТ «Одесаобленерго»; від 17 червня 2010р. по залучення актів перевірок від 08 червня 2010р. і від 10 червня 2010р. акти від 18 травня 2010р. про порушення Правил користування електроенергією підприємствами, організаціями, та опломбування, складені ВАТ «Одесаобленерго», протокол виробничої наради.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин ОСОБА_1 посадових обовязків при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за які вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Слід зазначити, що у наказах про накладення дисциплінарного стягнення відповідачем на ОСОБА_1В не вказано який конкретно обовязок, згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку або посадової інструкції, було порушено ОСОБА_1

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Так, на підставі наказу за №108 вк/адм від 02 липня 2009року головному енергетику ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни і невиконання розпорядження безпосереднього керівника, підстава рапорт проректора з РУ, за наказом №37 від 15 лютого 2010року ОСОБА_1 оголошено догану за недоліки у роботі (порушення правил технічної експлуатації електричних приладів, відсутність контролю за поточним становищем електрообладнання, також підстава наказу є рапорт проректора ОСОБА_3, але в приказах не вказана дата рапорту та в матеріалах справи взагалі відсутні дані, які саме ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни та невиконання розпорядження безпосереднього керівника (а.с.26,27-28).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обвини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Однак, письмові пояснення ОСОБА_1 та конкретність визначення порушення у матеріалах справи відсутні, що є порушенням трудового законодавства та позбавило суд визначити законність накладення на ОСОБА_1 стягнень.

Відповідно до розяснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 1992р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП правила й порядок застосування дисциплінарних стягнень.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідач належним чином не довів суду, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача, та чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору.

Оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що відповідачем ОНМУ неправомірно застосовані заходи дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1, у зв'язку з цим відсутні підстави: систематичне невиконання позивачем конкретних трудових обов'язків, які передували звільненню.

Наказ про накладення першого дисциплінарного стягнення на позивача датований від 02 липня 2009року відповідно до вимог ст. 151 КЗпП України не може бути прийнятий до уваги при звільненні ОСОБА_1, оскільки протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення він не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, тобто станом на 02.07.2010 р. вказане дисциплінарне стягнення було знято.

Відповідач у наказі від 14 вересня 2010року про звільнення ОСОБА_1 не зазначив за який саме проступок на роботі, вчинений ОСОБА_1 після оголошення йому догани 15лютого, він був звільнений.

Якщо вважати, що ОСОБА_4 був звільнений з роботи у звязку зі складеним актом ВАТ «Одесаобленерго» від 18 травня 2010року, яким виявлено пошкодження пломби електропостачальної організації (а.с.47-48), то судом апеляційної інстанції встановлено, що з вказаним актом від 18 травня 2010року ОСОБА_1 ознайомлений не був, письмове пояснення від ОСОБА_1 по вказаному акту витребувано не було.

Судова колегія не приймає до уваги та критично ставиться до акту від 18 травня 2010року про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення відносно акту ВАТ «Одесаобленерго», а також до пояснень допитаних в судовому засіданні апеляційної інстанції у якості свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відносно обставин складення вказаного акту, оскільки вказані докази були надані представником апелянта лише в суді апеляційної інстанції, хоча вказані обставини були предметом обговорення в суді першої інстанції. Крім того, судова колегія вважає, що допитаний у якості свідка ОСОБА_3 є зацікавленою особою, оскільки між ним та позивачем ОСОБА_1 склалися дуже неприязнені стосунки та саме за рапортами ОСОБА_3 був звільнений позивач ОСОБА_1

Судова колегія, дійшла до висновку, що у відповідача з урахуванням прийнятих у порушені вимог трудового законодавства наказів від 15 лютого 2010р. і від 14 вересня 2010року не було підстав для звільнення ОСОБА_1 саме з підстав систематичного порушення ним трудової дисципліні.

Суд при винесенні рішення про поновлення ОСОБА_1 обґрунтовано стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України суд обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в сумі 1000грн. При цьому суд першої інстанції прийняв до уваги те, що позивач зазнав значних моральних страждань, які стосуються допущеної відносно нього несправедливістю, ним були втрачені його нормальні життєві зв'язки.

Судова колегія, при вирішенні вказаного трудового спору, звертає увагу на те, що з часу поновлення ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду від 12 жовтня 2011р., у адміністрації ОНМУ немає до ОСОБА_1 ніяких претензій по роботі, що підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції і проректор РУ ОСОБА_3 Вказані обставини, на думку судової колегії, також свідчать про надуманість підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Представник відповідача і третя особа ОСОБА_2 не довели суду першої інстанції та апеляційної інстанції обґрунтованість своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеського національного морського університету відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_6