Номер провадження: 22-ц/1590/7170/12
Головуючий у першій інстанції Науменко
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення моральної шкоди регрес них та прямих збитків, відшкодування трьох відсотків і суми інфляції за час прострочення зобовязання та судових витрат, повязаних з захистом порушених прав за наслідком порушення умов договору банківського вкладу по поверненню коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Родовід Банк» про стягнення моральної шкоди, регресних та прямих збитків, відсотків та упущеної вигоди, суми інфляції та судових витрат посилаючись на те, що між сторонами з 24 грудня 2009 року діє договір № ДРГ076НЛ12-1776/12-2009 відповідно до якого позивачка передала відповідачу грошові кошти депозитного вкладу в розмірі 22000,00 грн. строком до 24 грудня 2010 року з умовою виплати банком відсотків щомісячно. Після сплинення строку дії договору відповідач відмовився видати грошові кошти за внеском. У звязку з потребою коштів позивачка була змушена 18 жовтня 2010 року позичити у ОСОБА_2 22000,00 грн. оформивши позику письмовою розпискою. Невиконання банком зобовязання позивачці заподіяно регресні збитки в розмірі 13196,00 грн., з яких 87,00 грн. прямих збитків, 423,44 упущеної вигоди, 599,33 грн. інфляції, 126,57 грн. 3% річних, 6597,50 грн. витрат на правову допомогу, 165,00 грн. та 82,50 грн. судового збору, 240 грн. витрат на ІТЗ та моральну шкоду, яку нею оцінено в розмірі 1000,00 грн.

Рішенням суду від 04 квітня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2012 року, ухвалити нове рішення яким визнати незаконними дії банку по поверненню коштів, стягнути з відповідача на свою користь 23079,84 грн., 165,00 грн. та 82,50 грн. судового збору, 120 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ та 82,50 грн. судових витрат.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами з 24 грудня 2009 року діє договір № ДРГ076НЛ-12-1776/12-2009 відповідно до якого позивачка передала відповідачу 2200 грн. строком до 24 грудня 2010 року з умовою виплати банком відсотків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право користуватися грошовими коштами на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на весь час прострочення на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три процента річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Листом позивача від 13 грудня 2010 року відповідача попереджено про сплинення 24 грудня 2010 року строку дії договору та необхідності повернення суми за договором та процентів.

24 грудня 2010 року позивачка звернулася з заявою до відповідача про видачу вкладу, на яку банком 18 січня 2011 року надано відповідь про відсутність будь-яких перешкод по отриманню позивачем суми вкладу відповідно до встановленої процедури.

На підставі викладеного суд обґрунтовано дійшов висновку, що правовідносини між сторонами по депозитному вкладу та за договором припинилися24 грудня 2010 року, та з зазначеного моменту виникли інші, які повязані з операційно-касовим обслуговуванням по отриманню коштів з поточного рахунку.

Пунктом 3.2 Положення про здійснення банками України вкладних (деспозитних) операцій з юридичними та фізичними особами від 03 грудня 2003 року передбачено, що грошові кошти на вклади (депозитні) розрахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку і повертаються банками готівкою або безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

За викладених обставин правильною є позиція суду, що позивачка чітко не визначила процедуру отримання коштів за вкладом (готівкою чи через банківську картку), банк самостійно не має повноважень встановлення вибору варіанту операційно-касового обслуговування клієнта без письмової його заяви.

Банком виконано зобовязання за договором, оскільки депозитний рахунок позивачки був закритий 24 грудня 2010 року, кошти з якого переведені на поточний рахунок, що підтверджує припинення між сторонами правовідносин за договором банківського вкладу.

Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, регресних вимог, збитків за відсотками та прямих збитків судом обґрунтовано визнано безпідставними, оскільки не встановлено протиправних дій відповідача та причинного звязку між заявленою завданою шкодою та діями відповідача. Правовідносини, що витікають з договору позики між позивачкою та ОСОБА_2 не стосуються інших осіб, оскільки жодних зобовязань за зазначеним договором інші особи на себе не брали.

Обґрунтованою є позиція суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заявленої моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_3