АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Баранніка О.П., Повєткіна В.В.

при секретарі: Приймаковій М.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася з позовом, який уточнила в ході розгляду справи до ОСОБА_2, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації(а.с.3-4,27-28).

ОСОБА_3 зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського MHO ОСОБА_4, їй належить на праві власності домоволодіння №70 по вул.Бережна в м.Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 900 кв.м. та складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м.. В - літня кухня, Г - убиральня, Д - душ, Ж - лазня, 3 - вольєр, И - навіс, 1-13, І-Ш - споруди. Дане домоволодіння передано нею в іпотеку ЗАТ КБ "Приватбанк" в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

В зазначеному домоволодінні крім неї з її згоди зареєстровані її чоловік - ОСОБА_2, батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також в будинку мешкає неповнолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська шлюб між ними розірвано, останній продовжує проживати у спірному будинку, однак не є членом її родини, позивачка просила на підставі ст.391 ЦК України усунути перешкоди в користуванні власністю, виселити ОСОБА_2 із домоволодінням №70 по вул.Бережна в м. Дніпропетровську; зобов'язати Відділ паспортної реєстраційної та імміграційної роботи Амур-ижньодніпровського РР ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою.

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, який уточнив в ході розгляду справи, до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домомоволодіння(а.с.46-47,49-50,55-56).

В обгрунтування вимог зазначив, що в період з 24 квітня 1999 року по 23 травня 2011 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3

В період шлюбу з ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського MHO ОСОБА_4, придбали домоволодіння № 70 по вул.Бережна в м.Дніпропетровську, що розташовано на земельній ділянці площею 900 кв.м. та складається з :А-1-житловий будинок загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., В-літня кухня, Г-убиральня, Д-душ, Л-лазня, 3-вольєр, И-навіс, 1-13,І-ІІІ-споруди.

Дане домоволодіння передано ОСОБА_3 в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк»в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

При укладанні вказаних правочинів давав письмову згоду на придбання спірного домоволодіння, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3

Посилаючись на те, що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 в позовній заяві в редакції від 18.07.2011 року просив визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вул.Бережна в м.Дніпропетровську та земельної ділянки площею 900кв.м, належної до вказаного домоволодіння, вартість якої становить 75750,00грн., також просив стягнути з ОСОБА_3 витрати у зв'язку з оплатою судового збору в сумі 757,50грн. та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи(а.с.55-56).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вселення та визначення порядку користування загальним спільним майном залишено без розгляду(а.с.64).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року, ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації, та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння, відмовлено(а.с.99-101, 129-130).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2012 року ухвала Аапеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.144-146).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заявленого ним зустрічного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вул.Бережна в м.Дніпропетровську та земельної ділянки площею 900кв.м, належної до вказаного домоволодіння, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи в зазначеній частині вимог та на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.106-109).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що спірне домоволодіння перебуває в іпотеці, кредитні правовідносини тривають, станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів на виконання кредитних зобов'язань, а тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ його частину.

Однак, такі висновку суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1,3 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу(ст.ст.60,69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї(ч.4 ст.65 СК).

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1999 року(а.с.6). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 травня 2011 року шлюб між ними розірвано(а.с.39). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4Є, ОСОБА_3 придбала домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську, що розташовано на земельній ділянці 900 кв.м. та складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., В - літня кухня, Г - убиральня, Д - душ, Ж -лазня, 3 - вольєр, И - навіс, 1-13,1-ІП споруди(а.с.19).

Із договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3 уклала з ЗАТ КБ «Привабанк»зазначений договір, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №DNG0GК00002181 від 15 березня 2007 року, іпотекодавець ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську, що розташовано на земельній ділянці 900 кв.м. та складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., В - літня кухня, Г - убиральня, Д - душ, Ж -лазня, 3 - вольєр, И - навіс, 1-13,1-ІП споруди, яке належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4Є.(а.с.18).

Наведені обставини свідчать, що домоволодіння № 70 по вул.Бережній у м.Дніпропетровську, що розташовано на земельній ділянці 900 кв.м, придбано подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період шлюбу в кредит, боргові зобов'язання за яким перед позикодавцем згідно вказаних норм закону несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки ОСОБА_3, яка уклала кредитний договір.

Отже, в розумінні зазначених норм закону вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і незалежно від припинення шлюбу вони мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки факт розірвання шлюбу не звільняє останніх від зобов'язань за кредитом.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі переходу права власності(права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, поділ придбаного подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірного нерухомого майна, яке є в іпотеці, в судовому порядку шляхом визнання права власності на таке майно, що не є розпорядженням ним, діючим законодавством не заборонено.

Як видно із справи, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заявленого ним позову про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини придбання останнього та норми матеріального права, які регулюють правовідносини між подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо поділу вказаного майна, у зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог.

З урахуванням встановлених обставин щодо придбання подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірного нерухомого майна, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську є таким, що грунтується на законі і підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про право власності на земельну ділянку площею 900кв.м, на якій розташоване домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську, то такі вимоги є передчасними з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право

оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як видно із довідки комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 11 січня 2012 року №406 станом на 11 січня 2012 року право власності за адресою: вул. Бережна, 70 зареєстровано за гр.ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року. Даних щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку за вказаною адресою довідка не містить(а.с.94).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначила, що питання приватизації спірної земельної ділянки на стадії його вирішення.

Оскільки право власності за ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстровано, то заявлені вимоги ОСОБА_2 щодо права власності на останню є передчасними і саме з цих підстав йому слід відмовити в задоволенні вказаних вимог.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 в задовленні позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки підлягає скасуванню на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у м.Дніпропетровську, що розташовано на земельній ділянці площею 900 кв.м. та складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., В - літня кухня, Г - убиральня, Д - душ, Ж -лазня, 3 - вольєр, И - навіс, 1-13,1-ІП споруди та про відмову останньому в задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку площею 900 кв.м, як заявленого передчасно.

На підстві ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 757,50грн.(а.с.53) та 120,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи(а.с.54).

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2012 року в частині відмови ОСОБА_2 в задовленні позову до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння та земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину домоволодіння № 70 по вулиці Бережній у місті Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 900 кв.м. та складається з: А-1 - житловий будинок, загальною площею 190,5 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., В - літня кухня, Г - убиральня, Д - душ, Ж -лазня, 3 - вольєр, И - навіс, 1-13,1-ІП - споруди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 757,50грн. та 120,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -