АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3795/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3795/2012Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

при секретарі: Зеленській О.І.

з участю

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

представників третіх осіб ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2012 року

по цивільній справі за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Абазівської сільської ради Полтавського району, ОСОБА_6, треті особи: відділ земельних ресурсів Полтавського району, Територіальний відділ Управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Полтавській області, Управління з питань містобудування та архітектури виконкому Полтавської районної ради, про визнання незаконною та скасування ухвали сесії сільської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на землю та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов»язання вчинити дії, про усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою, про стягнення спричиненої шкоди,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_6, третя особа: відділ земельних ресурсів Полтавського району Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту. Вказував, що є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Жовтнева, 57 с. Абазівка Полтавського району Полтавської області. Відповідно до опису меж плану зовнішніх меж належної йому земельної ділянки, який міститься у Державному акті та технічному звіті встановлення в натурі меж земельної ділянки, землі позначені літерами від Г до Д, які межують з його земельною ділянкою, належать Абазівській сільській раді. Частина земельної ділянки довжиною 4 м, позначена літерами від Г до Д фактично є проїздом до його двору, яким він безперешкодно користувався весь час, а нещодавно ОСОБА_6 почав чинити йому перешкоди у користуванні проїздом, мотивуючи тим, що його частина шириною 2,5 м належить йому на праві приватної власності. 13.04.2010 р. комісія склала акт обстеження земельної ділянки - проїзду та встановила, що частина земельної ділянки - проїзду належить ОСОБА_6 на праві приватної власності відповідно до Державного акту на землю від 11.05.1998 р., а інша частина шириною 1-1,5 м. належить до земель Абазівської сільської ради. Надаючи ОСОБА_6 у приватну власність земельну ділянку - частину проїзду, сільська рада позбавила його права користуватися єдиним проїздом до його домоволодіння. Просив суд встановити для нього особистий постійний на безоплатній основі земельний сервітут у вигляді влаштування проїзду через земельну ділянку.

У жовтні 2010 р. ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмету позовних вимог. Вказав, що із змісту заперечення ОСОБА_6 на позов, йому стало відомо про існування ухвали Абазівської сільської ради 13 сесії 22 скликання від 24.10.1997 р. про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування домоволодіння. Просив суд визнати вказану ухвалу сільської ради незаконною та скасувати її, визнати недійсним Державний акт про право приватної власності від 11.05.1998 р, виданого ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на землю.

У жовтні 2010 р. ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Територіальний відділ Управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Полтавській області, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю. Вказав, що у 1988 р. придбав домоволодіння по пров. Жовтневому, 2 в с. Абазівка, розташоване на земельній ділянці 0,15 га. Ухвалою 13 сесії 22 скликання від 24.10.1997 р. йому передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку. 15.05.1998 р. вказана земельна ділянка ним приватизована та отримано Державний акт про право приватної власності. На спірній земельній ділянці він побудував два каналізаційних колодязя, провів газогін. З жовтня 1994 р. ОСОБА_2 успадкував домоволодіння, розташоване по вул. Жовтневій, 57. На його прохання він дозволив йому іноді користуватися неогороженою частиною земельної ділянки в якості додаткового проходу до його садиби. Після будівництва гаража та придбання автомобілей ОСОБА_2 самовільно почав використовувати цей прохід у якості проїзду. Просив суд зобов»язати ОСОБА_2 відновити його порушене право приватної власності на земельну ділянку, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, заборонивши ОСОБА_2 використовувати належну йому земельну ділянку в якості проїзду до його домоволодіння.

У червні 2012 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Абазівської сільської ради, ОСОБА_6, треті особи: відділ земельних ресурсів Полтавського району Полтавської області, Територіальний відділ Управління державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Полтавській області, Управління з питань містобудування та архітектури виконкому Полтавської районної ради. Вказали, що ОСОБА_3та ОСОБА_2 згідно державної реєстрації прав від 10.04.2011 р. є співвласниками домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Жовтнева, 57 в с. Абазівка. Просили суд визнати незаконною та скасувати ухвалу 13 сесії 22 скликання Абазівської сільської ради про приватизацію земельних ділянок від 24.10.1997 р., визнати недійсним Державний акт про право приватної власності на землю від 11.05.1998 р., виданий ОСОБА_6, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на землю.

У червні 2012 р. ОСОБА_6 змінив зустрічні вимоги. Просив суд зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 увійти в межі своєї земельної ділянки згідно до Державного акту на землю, зобов»язати усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, яка знаходиться у ОСОБА_2 під гаражем, заборонити використовавати належну йому на праві приватної власності земельну ділянку під додатковий в»їзд (виїзд), зобов»язати очистити забруднену відходами будівництва частину земельної ділянки та відновити родючість грунту, стягнути солідарно судові витрати, стягнути моральну шкоду за порушення громадських прав у розмірі 5000 грн., за використання власності у власних цілях та спричинену шкоду 3500 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано частково незаконною та скасовано ухвалу 13 сесії 22 скликання Абазівської сільської ради Полтавського району «Про приватизацію земельних ділянок громадян» від 24 жовтня 1997 року в частині виділення ОСОБА_6 земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району.

Визнано частково недійсним Державний акт на право власності на землю серії III-ПЛ № 025366 від 11 травня 1998 року, виданий Абазівською сільською радою Полтавського району ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га. в частині виділення земельної ділянки, яка наледить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району.

В інших вимогах відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано ухвалу 13 сесії 22 скликання Абазівської сільської ради Полтавського району «Про приватизацію земельних ділянок громадян» від 24 жовтня 1997 року в частині виділення ОСОБА_6 земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району.

Визнано частково недійсним Державний акт на право власності на землю серії III-ПЛ № 025366 від 11 травня 1998 року, виданий Абазівською сільською радою Полтавського району ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га в частині виділення земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району.

В інших вимогах відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 відновити межі своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року.

В інших вимогах відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Полтавського районного суду від 02 серпня 2010 року про заборону ОСОБА_6 будувати паркан з бетонною основою та вчиняти будь-які інші дії, що перешкоджають проїзду до домоволодіння ОСОБА_2 за адресою: вул. Жовтнева, 57 в с. Абазівка Полтавського району Полтавської області.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 просить змінити рішення місцевого суду, скасувавши його в частині щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю за їх безпідставністю. Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться під гаражем за адресою пров. Жовтневий, 2, с. Абазівка Полтавського району Полтавської області. Заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 використовувати належну ОСОБА_6 на праві власності землю під додатковий вїзд (виїзд) до свого домоволодіння, розташованого за адресою вул. Жовтнева, 57, с. Абазівка Полтавського району Полтавської області. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, витрати на правову допомогу в сумі 3300 грн. та судову експертизу в сумі 3100 грн., геодезичну зйомку в сумі 500 грн., моральну шкоду за порушення громадських 5000 грн. та за використання власності в сумі 3500 грн., в іншій частині рішення залишити без змін. Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають істотне значення для справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати частково, а саме в частині зобовязання його відновити межі своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в цій частині відмовити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_6 на його користь понесені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають істотне значення для справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду скасувати в частині задовлення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін. Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають істотне значення для справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають задоволенню, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряю законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.10.1994 р. ОСОБА_2 є власником жилого будинку з надвірними побудовами за адресою с. Абазівка, вул. Жовтнева, 57 Полтавського району Полтавської області, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 25.10.1994 р. за № 2 від від № 365 (т.1 а.с. 10-11).

Відповідно до акту про встановлення меж ділянки в натурі від 15.11.1996 р. ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га в с. Абазівка, по вул.Жовтнева, 57 Полтавського району (т.1 а.с.18).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ № 046312 від 17.07.1997 р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, що складається з двох участків: участок № 1 площею 0,14 га в с. Абазівка, участок № 2 площею 0,11 га в с. Соломахівка ( т.1 а.с. 12).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 10.04.2011р. та технічного паспорту на жиловий будинок, виготовленого станом на 28.11.2010 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співввласниками по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Жовтневій, 57 в с. Абазівка на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17.03.2011 р. (т.5 а.с. 8, т. 4 а.с. 53-58).

Згідно договору купівлі-продажу № 2925 від 24.09.1988 р. ОСОБА_6 придбав житловий будинок в с.Абазівка Полтавського району у гр. ОСОБА_9, що знаходився на присадибній ділянці площею 0,06 га (т.1 а.с. 48-49).

Згідно ухвали та виписки з ухвали Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.10.1997 р. «Про приватизацію земельних ділянок» передано ОСОБА_6 безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та дозволено у встановленому порядку одержати Державний акт на право приватної власності на землю ( т.1 а.с. 52, 154).

Згідно акту про встановлення меж ділянки в натурі від 18.12.1997 р. встановлена в натурі межа земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_6 площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку в с. Абазівка Полтавського району ( т.1 а.с.53-55).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ № 025366 від 11.05.1998 р. ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,12 га за вищевказаною адресою ( т.1 а.с.55).

Згідно акту обстеження земельної ділянки гр. ОСОБА_6 за адресою с.Абазівка Полтавського району та земельної ділянки (проїзду) від 13.04.2010 р. частина земельної ділянки (проїзду) належить ОСОБА_6 на праві приватної власності відповідно до Державного акту серія III ПЛ № 025366 від 11.05.1998 р. Каналізаційна система знаходиться на приватизованій земельній ділянці ОСОБА_6, земельна ділянка (проїзд) шириною 1-1,5 м належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району землі загального користування (т.1 а.с. 36).

Задовольняючи частково позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частині визнання незаконною та скасування ухвали 13 сесії 22 скликання Абазівської сільської ради Полтавського району «Про приватизацію земельних ділянок громадян» від 24.10.1997 р. щодо виділення ОСОБА_6 земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району, та визнання частково недійсним Державного акту на право власності на землю серії III-ПЛ № 025366 від 11.05.1998 р., виданого Абазівською сільською радою Полтавського району ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га щодо виділення земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району, місцевий суд виходив з того, що спірний проїзд був у користуванні позивача ОСОБА_2 до виготовлення відповідачем ОСОБА_6 Державного акту на землю, і сільська рада, постановляючи ухвалу про передачу землі загального користування у приватну власність ОСОБА_6 за рахунок існуючого проїзду, порушила вимоги ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України, яка передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майданів, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знаходження та утилізації відходів тощо).

Як встановила колегія суддів, висновок місцевого суду про задовлення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 є вірним, оскільки оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, проте , є невірним застосування норм матеріального права, що не впливає на законність судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно довідки Супрунівського сільського голови за № 395 від 22.12.2010 р. громадянин ОСОБА_6 дійсно мав земельну ділянку площею 0,06 га в с. Абазівка, яка була виділена рішенням № 160 від 15.09.1988 р. (радгосп ОСОБА_10), згідно запису ЗШК № 112 (т.1 а.с. 215, 216).

Згідно містобудівної документації «Проект планування і забудови села Абазівка колгоспу ім. Степана Кондратенка Полтавського району Полтавської області, який був розроблений Полтавською філією Українського державного проектного інституту «Укрміськбудпроект» у 1977 р. та наданої до матеріалів цивільної справи з архіву Управління містобудування та архітектури Полтавської облдержадміністрації, мається план забудови, згідно якого значиться спірний проїзд (т.1 а.с. 222,223).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, місцевий суд послався на ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України у ред. 2001р., який не був чинним на час прийняття ухвали 13 сесії 22 скликання Абазівської сільської ради Полтавського району «Про приватизацію земельних ділянок громадян» від 24.10.1997 р. щодо виділення ОСОБА_6 земельної ділянки, яка належить до земель Абазівської сільської ради Полтавського району. На той час діяв Земельний кодекс України у редакції 1990 року, ст. 4 ч. 4 п.1 якого передбачала, що не можуть передаватися у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

Вказана норма матеріального права підлягає застосуванню у даних правовідносинах, однак, за змістом ч. 3 ст. 83 ЗК Україниу ред. 2001 р. та ч. 4 ст. 4 ЗК України у ред. 1991 р. є аналогічними, тому допущена судом помилка у їх застосуванні не впливає на законність ухваленого судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 в частині зобовязання ОСОБА_2 відновити межу своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року, місцевий суд виходив з того, що згідно вказаного висновку земельна ділянка ОСОБА_2 не відповідає Державному акту на право власності на землю.

Проте, погодитися з висновком місцевого суду в цій частині, не можливо, виходячи з наступного.

Як встановила колегія суддів, межа між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_6 складається з відрізків довжиною 2,01+2,65+8,14 загальною довжиною 12,8 м, що підтверджується висновком № 1041/1042 судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2012 р. та схемою розташування земельної ділянки по вул. Жовтневій 57 ( т.4 а.с. 184, 195, 52). Загальна довжина межі 12,8 кв.м співпадає на як на вказаній схемі (а.с. 52), так і на схемі співставлення розмірів та конфігурацій меж земельної ділянки за висновком експертизи (а.с. 195). Безпосередньо на даній межі знаходиться стіна гаража В довжиною 8,14 м, який належить ОСОБА_2, решта межі складає 4,66 м. Згідно схеми розташування земельної ділянки по вул. Жовтневій, 57 саме по цій межі ОСОБА_6В порушує право власності на землю ОСОБА_2, що відображено на схемі штрихом синього кольору, тобто по цій межі існує різниця між земельною ділянкою ОСОБА_2 на місцевості та відповідно з Державним актом, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_6 ОСОБА_10 по цій єдиній межі між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не встановлено порушення права власності саме ОСОБА_6 на землю, позовні вимоги в цій частині не доведені, тому висновок місцевого суду в частині задоволення позову ОСОБА_6 про зобовязання ОСОБА_2 відновити межу своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року, є невірним. Інші власники земельних ділянок, з якими межує ділянка ОСОБА_2, вимоги про відновлення меж не заявляли.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку право ОСОБА_6 не є порушеним, тому рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про зобовязання ОСОБА_2 відновити межу своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у їх задоволенні.

Доводи відповідача ОСОБА_6 в тій частині, що порушено його право на приватизовану земельну ділянку, яка безпідставно зменшена та вилучена без зазначення її розміру та місця знаходження, не заслуговують на увагу, оскільки згідно договору купівлі-продажу його домоволодіння у 1988 році земельна ділянка становила 0,06 га. Згідно опису меж у Державному акту на право приватної власності на землю, схеми співставлення розмірів та конфігурацій меж земельної ділянки за висновком експертизи та схеми розташування земельної ділянки ( т. 1 а.с.55, т.4 а.с. 52, 195) земельна ділянка ОСОБА_6 межує із землею ОСОБА_11, Абазівської сільської ради, ОСОБА_12, ОСОБА_13 Після приватизації земельна ділянка ОСОБА_6 збільшилася вдвічі стала 0,12 га, порівняно з ділянкою 0,06 га, на якій було розташовано розташоване домоволодіння при його купівлі-продажу. Відповідач ОСОБА_6 не зміг пояснити за рахунок яких земель вдічі збільшилася його земельна ділянка. Сусіди ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 не заявляли про порушення земельних прав, тому колегія суддів, приходить до висновку, що земельна ділянка ОСОБА_6 збільшилася у результаті передачі земель Абазівської сільської ради у приватну власність останнього за рахунок проїзду, який планувався та існував з моменту забудови с. Абазівка.

Доводи відповідача ОСОБА_6в. в тій частині, що наявність проїзду між земельними ділянками № 2 та № 4 по пров. Жовтневому в с. Абазівка документально не підтверджена, спростовуються зібраними у справі доказами. Факт існування проїзду підтверджено зібраними матеріалами справи. Доводи в тій частині, що на момент приватизації ним земельної ділянки земельна ділянка сусіда ОСОБА_14 могла бути неприватизована та відносилася до земель сільської ради, є припущеннями відповідача. Жоден із сусідів ОСОБА_6 не заявляє про порушення права на земельну ділянку.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_6 в тій частині, що позивач ОСОБА_3 не може заявляти самостійні вимоги на предмет спору, виходячи з наступного. Згідно ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17.03.2011 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21.06.2012 р., мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнана укладеною. За умовами цієї угоди було визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності в рівних частках, по ? частині кожному, на домоволодіння по вул. Жовтневій, 57 в с. Абазівка Полтавського району та визнано право спільної часткової власності в рівних частках по ? частині кожному, на земельну ділянку площею 0,14 га ( т.5 а.с.9). Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 10.04.2011р. та технічного паспорту на жиловий будинок, виготовленого станом на 28.11.2010 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співввласниками по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Жовтневій, 57 в с. Абазівка на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 17.03.2011 р. (т.5 а.с. 8, т. 4 а.с. 53-58). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.08.2012 р. ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 17.03.2011 р. та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 21.06.2012 р. скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції ( т.5 а.с. 126- 127). На даний час вказана справа не розглянута, державна реєстрація прав ОСОБА_3 не скасована, він значиться зареєстрованим співвласником частини домоволодіння та земельної ділянки, тому відсутні підстави вважати про відсутність у нього права заявляти самостійні вимоги на предмет спору, в цій частині відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи частково у задоволенні решти зустрічних вимог ОСОБА_6, місцевий суд виходив з того, що вони не доведені.

Згідно ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Як встановила колегія суддів, відповідач ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження решти зустрічних позовних вимог, тому місцевий суд правомірно відмовив у їх задоволенні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення місцевого суду ухвалене з порушенням вимог матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 відхилити, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10.09.2012 р. в частині зобовязання ОСОБА_2 відновити межі своєї земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та висновку судової експертизи від 30 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов»язання увійти в межі своєї земельної ділянки, розташованої по вул. Жовтневій, 57 в с. Абазівка Полтавського району Полтавської області, згідно до Державного акту на землю, - відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :