Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Ореховська К.Е.

при секретарі - Шкіндер І.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв"язку з цим моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до Державного підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв"язку з цим моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наказом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 17 травня 2012 року за № 249 К його звільнено з роботи за п. 1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Однак, вважає,що звільнення з посади відбулося з ініціативи відповідача, котрий в особі заступника директора ОСОБА_4, вимусив його написати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Підтвердженням того, що заява на звільнення з роботи написана під психологічним тиском та у зв'язку із попередніми неправомірними та упередженими по відношенню до нього діями відповідача є факти, що наказом ДП Укрекоресурсивід 17 листопада 2011 року за № 330 К йому оголошено догану у зв'язку з порушенням чинного законодавства, які виявлено Головним контрольно-ревізійним управлінням України під час проведення ревізії. Рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2012 року у справі №1715/6817/12 визнано неправомірним та скасовано наказ директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 17 листопада 2011 року за № 330-к в частині оголошення мені догани. Вищезазначений наказ про оголошення догани видавався з метою, щоб у подальшому звільнити з роботи.

Підтвердженням є службова записка начальника департаменту регіональної політики ОСОБА_4 від 16 березня 2012 року, якою його разом з іншими начальниками обласних управлінь було викликано до м. Києва на 9-00 годину ранку 19 березня 2012 року для вирішення проблемних питань діяльності управління та визначення шляхів його подальшого розвитку,однак вважає , що усіх викликали з питання добровільного написання заяви на звільнення з роботи. У разі невиконання цієї вимоги ОСОБА_4 пригрозив звільненням згідно статті, а саме за систематичне невиконання службових обов'язків.

Після відмови від написання заяви з боку керівництво почався тиск, який полягав в тому, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, в цей період (в березні 2012 року) він звернувся із письмовою заявою про надання йому додаткової оплачуваної відпустки за 2009 календарний рік тривалістю 17 календарних днів, однак , листом від 21.03.2012 року за №275/07/03 відповідач відмовив йому в наданні необхідної додаткової відпустки у зв'язку з виробничою необхідністю (не вказав в чому вона полягає), зазначивши, що її попередньо необхідно погодити з безпосереднім керівником, а саме ОСОБА_4, за 2 тижні. Крім того впродовж роботи з 27.08. 2008 року до травня 2012 року йому жодного разу не надавалась будь-якої тривалості щорічна основна відпустка,а додаткова оплачувана відпустка надавалась всього лише один раз в кінці грудня 2011 року за 2008рік. При цьому, впродовж трьох років йому не виплачувалася допомога на оздоровлення у розмірі двох посадових окладів, виплата якої передбачена пунктом 7.4. Колективного договору, й це право ним втрачено. Разом з тим, вказує, що відповідно до вимог ст.79 КЗпП України безперервна частина відпустки має становити не менше 14 календарних днів. Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. У зв'язку з цим наказом ДП Укрекоресурсивід 10 серпня 2011 року за №169 -к Про перенесення відпустки ОСОБА_1А., згідно якого щорічна відпустка з 08.08.2011 по 01.09.2011 в кількості 24 календарні дні перенесена на інший час, за додатковим узгодженням. Однак, в березні 2012 року, йому відмовлено в наданні додаткової відпустки.

Крім того вказує, що враховуючи приниження, котрі він зазнав 19 березня 2012 року та беручи до уваги, що він тривалий час не перебував у відпустці, стан його здоров'я різко погіршився, а тому в період з 20 березня 2012 року по 30 березня 2012 року він знаходився на лікарняному. І вже 03 квітня 2012 року він отримав наказ Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 28 березня 2012 року за № 181 К, яким йому та ще 10-ти начальникам обласних управлінь оголошено догану. Так, начальником департаменту регіональної політики ОСОБА_4 надіслано лист від 14 березня 2012 року за №51/06 електронною поштою 15 березня 2012 року о 15.56, в якому ставилася вимога в термін до 16 березня 2012року надіслати проекти конкретних договорів на закупівлю вторинної сировини починаючи з березня поточного року. Вважає, що встановлений строк унеможливлював виконання даного доручення. Такий строк встановлювався департаментом регіональної політики умисно, щоб у подальшому мати підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, 19 березня 2012 року він перебував у відрядженні в м. Києві спілкувався з ОСОБА_4, однак його жодним чином не цікавила інформація про виконання вищезазначеного доручення, адже він в категоричній формі лише вимагав написати заяву про звільнення з роботи. Вважає, що таким чином, відповідач наперед усвідомлював, що виконання даного завдання у такі строки й на таких умовах є взагалі неможливим, що свідчить про упереджене відношення по відношенню до нього та до інших начальників обласних управлінь.

Також на початку травня 2012 року він зателефонував у відділ кадрів з питання надання йому відпустки. У відділі кадрів мені повідомили, що це питання необхідно вирішувати з ОСОБА_4. В свою чергу, ОСОБА_4 поставив умову, що відпустка тривалістю не більше тижня йому буде надана за умови, якщо він напише одночасно заяву на звільнення з роботи за згодою сторін. В противному випадку, йому все рівно не дадуть нормально працювати не лише на даній посаді, а й взагалі не зможе працювати у Рівному на будь-якій іншій роботі. У звязку з чим , він змушений був прийняти цю пропозицію і тому 07 травня 2012 року надіслав по електронній почті заяву про надання йому частини щорічної відпустки терміном 7 календарних діб з 11 травня 2012 року з наступним звільненням за згодою сторін з 17 травня 2012 року.

Беручи до уваги вищевикладене , вважає що його за будь-яких обставин цілеспрямовано планувалося звільнити з роботи за п.З ст.40 КЗпП України, тобто за принизливою для нього статтею. Підтвердженням є той факт, що згода на його звільнення з роботи дана значно раніше (понад місяць) ніж подана заява про звільнення з роботи. Крім того зазначає, що наказ №251к від 17.05.2012 про прийняття з 18 травня 2012 року на посаду начальника Обласного управління РівнеекоресурсиОСОБА_5 також видано на підставі протокольного рішення Наглядової ради ДП Укрекоресурси

від 10.04.2012 №22. Таким чином, вважає, що відповідач звільнив його з роботи неправомірно, з порушенням норм чинного законодавства. Крім того, вважає, що йому повинен бути оплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2012 року по 06 серпня 2012 року включно становить: 213, 34грн. х 56 робочих дні прогулу = 11947,04 гривень. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Додатково зазначили, що на позивача постійно чинився тиск у звязку з чим він вимушений був написати заяву, на підставі якої був виданий наказ про звільнення, оскільки свої трудові обовязки він виконував добросовісно. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати звільнення та наказ від 17 травня 2012 року №249к Про звільнення ОСОБА_1А.неправомірним, поновити його на посаді начальника обласного управління Рівнеекоресурси, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу , а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати по справі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, зазначила, що позивачем в силу ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, який би обґрунтовував позов. Позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними у судовому засідання. Просять у задоволенні позову відмовити.

Суд розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Наказом ДП Укрекоресурси від 17.05.2012 року № 249к Про звільнення ОСОБА_1, було звільнено з посади начальника Обласного управління РівнеекоресурсиДержавного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною з 17 травня 2012 року за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпПУ.

Підставами видачі наказу є: власноруч написана заява позивача про звільнення та Протокольне рішення Наглядової ради Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 10.04.2012 року №22.

Як встановлено в судовому засіданні заява позивача про звільнення, була написана власноруч, підписана та подана до розгляду на ім'я Директора ДП Укрекоресурсита була погоджена в двосторонньому порядку. Дана обставина підтверджується самим позивачем.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП)

Щодо неотримання щорічних основних відпусток, то Позивач обґрунтовуючи свої твердження, не надав жодної копії заяв про надання таких вищевказаних відпусток, що направлялися на адресу ДП Укрекоресурси, а також копію відмов зі сторони ДП Укрекоресурсиу їх наданні.

07.05.2012 року Позивачем була написана заява про надання щорічної відпустки терміном 7 (сім) календарних діб з 11.05.2012 року з наступним звільненням за згодою сторін з 17.05.2012 року

Відповідно до ст. З ЗУ Про відпустки, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Статтею 24 ЗУ Про відпусткипередбачено, що у разі звільнення працівнику виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Тобто компенсації підлягають такі щорічні відпустки: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці, додаткова відпустка за особливий характер праці, інші щорічні додаткові відпустки, передбачені законодавством та додаткова соціальна відпустка працівникам, які мають дітей. Відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також додаткові відпустки у зв'язку з навчанням, творчі відпустки компенсації не підлягають.

Отже, при проведенні розрахунку звільненому працівнику має виплачуватися компенсація за невикористану відпустку. Оскільки умови надання відпустки погоджуються між працівником і власником та враховуючи положення ст. 24, працівнику необхідно виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним щорічні відпустки.

Крім того, Як встановлено в судовому засіданні відповідно до доручення Директора Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 21.02.2012 № 28-01 щодо виконання зовнішньоекономічного контракту, що готується до підписання, на поставку 1 000 тонн ПЕТФ-крихти, Департаментом регіональної політики Підприємства було направлено доручення від 24.02.2012 № 29/06 територіальним структурним підрозділам Підприємства про проведення роботи з суб'єктами господарювання щодо закупки у них ПЕТ-пластівців або ПЕТФ пляшок, з терміном виконання до 29.02.2012.

Службовою запискою Департаменту регіональної політики від 26 березня 2012 року за № 75/06 вказується, що на виконання Розпорядження Директора ДП Укрекоресурсивід 21.02.2012 року №28-01, щодо забезпечення закупівлі ПЕТ-пляшок та крихти в обсязі 200 тонн на місяць, було направлено на територіальні та обласні управління Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, у тому числі і на ОУ Рівнеекоресурси, лист від 14.03.2012 року № 51/06 щодо надання останніми конкретних проектів договорів на закупівлю ПЕТ-пляшок та крихти у строк до 16.03.2012 року.

Згідно пункту 9.2.4. Інструкції з діловодства Підприємства, затвердженої Наказом Підприємства від 08.08.2011 № 86, у разі, коли з об'єктивних причин виконати завдання в установлений строк неможливо, термін може бути продовжено за обґрунтованими проханнями виконавця до закінчення раніше встановленого строку посадовій особі, яка встановила строк виконання завдання, проте проекти конкретних договорів, інформації про неможливість виконання або перенесення термінів виконання від Позивача до Департаменту не надходили.

Таким чином, Позивач не виконав своїх обов'язків (не надана відповідь на доручення Департаменту від 14.03.2012 № 51/06 у визначений термін), що є порушенням Правил внутрішнього розпорядку, і нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, згідно Пункту 8.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Однак позивач у своїй позовній заяві спирається на те що йому потрібно було укласти Договір, а не надати конкретний проект договору на закупівлю ПЕТ-пляшок та крихти у строк до 16.03.2012 року, тим більше проект договору додавався як додаток і Позивачу залишалось лише вказати суб'єкт господарювання щодо укладання договору на постачання.

Також, як зазначалось у листі від 14.03.2012 року № 51/06, проекти необхідно надіслати до Департаменту регіональної політики.

Згідно п. 5.1.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП Укрекоресурси, основними обов'язками працівників підприємства є виконання вимог Статуту Підприємства, інших нормативно - правових актів, дотримання дисципліни праці, додержання режиму роботи та цих Правил.

Згідно п. 5.1.2. забезпечення ефективної роботи, чесне і сумлінне виконання покладених на них обов'язків, завдань відповідно до цієї компетенції та посадових інструкцій.

Всі вищеперераховані обставини суд розцінює як виробничий процес та виробничу необхідність, а до тверджень позивача, стосовно вказаних дій як дій які спрямовані проти нього як тиск , суд розцінює критично.

До Наглядової ради був надісланий лист, у якому пропонується подати на розгляд пропозицію щодо звільнення начальників територіальних структурних підрозділів, у тому числі і начальника ОУ Рівнеекоресурси. Наглядова рада, в свою чергу, не звільнила, а лише погодила звільнення ОСОБА_1, а саме погодження немає строку давності, якщо воно не скасоване.

Враховуючи те, що рішення щодо звільнення було погоджено обома сторонами трудових відносин, звільнення відбулося правомірно за угодою сторін, з компенсацією всіх невикористаних відпусток та наданням відпустки, наявності протиправних дій просто не існує, а так само і негативних наслідків для Позивача.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивачем не доведено той факт, що в зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача, їй спричинено моральних страждань та втрати життєвих зв'язків.

А том, суд вважає, що дана вимога є безпідставною та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 147, 148, 149 КЗпП України, ст.ст. 10,11,57-60,88, 212,213-215,218,223,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв"язку з цим моральної шкоди - відмовити у зв"язку з його недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду К.Е. Ореховська