Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1003/12 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2012 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
Головуючого: Онищенка Е.А.,
Суддів: Кочеткової І.В.,
При секретарі: Карацюпі О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль»до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У березні 2011 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль»(далі-Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював.
Зазначав, що 08.04.2008 р. сторони уклали кредитний договір № 010/02-2/74/1, згідно якому ОСОБА_4 надав відповідачеві ОСОБА_3 кредит у розмірі 145 800 доларів США, під 13,5 % річних із строком погашення до 07.04.2023 р. шляхом щомісячного внесення на рахунок Банку платежів у розмірі і строки, зазначені у графіку погашення кредиту, який являється невідємною частиною договору.
Посилаючись на те, що позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, порушує графік сплати відсотки і траншів на погашення суми основної заборгованості, внаслідок чого станом на грудень 2011 року заборгованість за кредитним договором становить 1 597 611, 30 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1116 132, 49 грн., заборгованість за несплаченими відсотками з 09.04.2008 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 440 332, 74 грн., пеня на заборгованість за відсотками за період з 29.07.2008 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 36 783, 46 грн., пеня на заборгованість за графіками за період з 29.01.2009 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 4 362, 61 грн., просив про задоволення позову та відшкодування судових витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль»в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль»заборгованість за кредитним договором у 1 567 907, 84 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1116132, 49 грн., заборгованість за несплаченими відсотками з 09.04.2008 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 440 332, 74 грн., пеня на заборгованість за відсотками за період з 29.11.2010 р. по 30.11.2011 р. у розмірі 9226, 83 гри., пеня на заборгованість за графіками з 29.11.2010 р. по 30.11.2011 р. у розмірі 2215, 78 грн., а також 1 820 грн. компенсації судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 зазначає, що судовим рішенням в іншій справі на погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення не предмет іпотеки і розпочата процедура примусового виконання судового рішення, а тому задоволення позову Банку по цій справі призведе до подвійної відповідальності боржника. Крім того, апелянт не згодний з розміром заборгованості, при визначенні якої ОСОБА_4 не врахував періодичні платежі, що вносилися позичальником за період з квітня 2008 року до січня 2010 року.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Встановлено, що 08 квітня 2008 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 кредит у сумі 145 800 долари США строком до 07 квітня 2023 року, про що був укладений відповідний договір № 010/02-2/74-1 (а.с. 6-14).

За умовами договору за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 13,5% річних. Позичальник зобовязався щомісяця погашати кредит шляхом здійснення щомісячного платежу відповідно до графіку, який являється невідємною частиною кредитного договору. У випадку прострочення чергового платежу ОСОБА_4 має право вимагати дострокового повернення кредиту. За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у визначені договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобовязання не виконував, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно і не в повному розмірі, на час звернення до суду з позовом прострочення чергового платежу складало понад один рік, внаслідок чого станом на 1 грудня 2011 року становить 1 597 611, 30 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1116 132, 49 грн., заборгованість за несплаченими відсотками з 09.04.2008 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 440 332, 74 грн., пеня на заборгованість за відсотками за період з 29.07.2008 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 36 783, 46 грн., пеня на заборгованість за графіками за період з 29.01.2009 р. по 01.12.2011 р. у розмірі 4 362, 61 грн. (а.с. 91-93).

Зазначена заборгованість за тілом кредиту і відсотками відповідно до вимог ст.ст.1054, 1050 ч.2 ЦК України обґрунтовано стягнута з відповідача на користь Банку.

При визначенні пені суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи і вимог ст.ст.258, 549, 551 ЦК України, за згодою Банку, зменшив її розмір і стягнув з боржника штрафні санкції в межах одного року прострочення.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру заборгованості судом першої інстанції не враховані платежі, які вносилися відповідачем за період з квітня 2008 року до 5 січня 2010 року, безпідставні і спростовуються витягом із розрахункової відомості за кредитним договором №0010/0202/74/1, доданої Банком до уточненої позовної заяви (а.с.92). Аналіз вказаного платіжного документу свідчить про те, що всі кошти, які надходили від позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором були обліковані у розрахунковій відомості і враховані при визначенні розміру боргу.

Посилання апелянта на те, що фактично за кредитним договором йому було виплачено не 145 800 доларів США, а значно менше, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються меморіальним ордера „КЗ/1 від 9квітня 2008 року, із якого вбачається, що ОСОБА_3 на особистий рахунок зараховано 145 800 доларів США для „загрузки позики згідно кредитному договору (а.с.23).

Посилання апелянта на те, що при визначенні розміру боргу курс долара має визначатися не на день розрахунку, а не день укладання кредитного договору, не ґрунтуються на законі і суперечать умовам кредитного договору, в якому сторони обумовили, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користуванням повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту (п.1.11.1 Договору). Частиною 2 ст.533 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Умовами кредитного договору сторони не передбачили можливість повернення кредиту в гривнях за курсом на день укладання договору, а тому застосування Банком при визначенні заборгованості офіційного курсу валюти на день проявлення вимоги відповідає як умовам договору, так і припису ст.533 ч.2 ЦК України.

Звернення Банком стягнення на предмет іпотеки у 2009 році за виконавчим написом нотаріуса на погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом 01.08.2009 року, не являється підставою для відмови Банкові у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої станом на 1 грудня 2011 року. Право вибору способу захисту порушеного права належить позивачеві. Наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, який фактично не виконаний боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Відкриття виконавчого провадження за виконавчим напис нотаріуса не тягне за собою припинення обовязку позичальника погасити заборгованість за кредитним договором, оскільки фактично предмет іпотеки не реалізований, кошти на погашення кредиту на рахунок Банку не надійшли.

Задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором не призведе до подвійної відповідальності боржника у випадку реалізації предмету іпотеки, оскільки вирученні від продажу нерухомості кошти відповідно до умов кредитного договору будуть зараховані на рахунок боржника і підлягають заліку в процесі примусового виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст.307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2011 року у цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: