Справа № 1306/7130/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді : Крамара О.В.

при секретарі : Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 жовтня 1996 року, уклала шлюб з ОСОБА_2 який був зареєстрований Стебницькою міською радою Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 120.

Під час перебування в шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя в них не склалося внаслідок взаємного непорозуміння. Перші роки подружнього життя пройшли в мирі та злагоді. У них були хороші сімейні відносини та розуміння, разом виховували доньку, мріяли про щасливе подружнє життя. Однак з часом стосунки між ними почали псуватись.

Причиною складних та напружених відносин стало те, що не могли знайти спільної мови та дійти взаєморозуміння при вирішенні сімейних проблем, що виникають як у побуті, так і в інших сферах життя. Кожен із них мав свій погляд на життя, в тому числі і на те, якими мають бути сімейні відносини. На жаль, їхні погляди та інтереси були протилежними, вони не розуміли одне одного. В результаті цього виникали конфлікти, під час яких вони не змогли знайти компромісних рішень, що в свою чергу породжувало взаємні образи та відчуження.

На цьому підґрунті між ними склались складні, неприязні стосунки, які призвели до припинення між ними подружніх відносин, вони стали чужими людьми. Тому, на протязі останніх 13 (тринадцяти) років вони не живуть як подружжя і не ведуть спільного господарства, проживають за різними адресами, практично не спілкуються. У відповідача своє життя, у неї - своє. Фактично, їх об'єднує лише спільне прізвище та штампи в паспортах.

Вважає, що їхня сім'я існує формально, і при відсутності взаємної поваги, взаємної любові та взаєморозуміння, ніякого примирення між ними бути не може. Думає, відповідач також не буде заперечувати щодо розірвання їхнього «неіснуючого»шлюбу.

Неповнолітня донька - ОСОБА_3, надалі, як і до сьогоднішнього дня, буде проживати та виховуватись нею. Спору про поділ майна, немає.

Сторони в судове засідання не зґявилися, від них поступили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає..

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 173570, виданого відділом РАЦС Дрогобицького МУЮ Львівської області 03.02.2004 року, вбачається, що 22.10.1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, після укладення шлюбу чоловіку присвоєно прізвище "Романяк".

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між ними не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та

керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 22.10.1996 року у Стебницькій міській раді Львівської області, актовий запис № 120.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишається на прізвищі «Романяк»

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В