Справа № 2-7731/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.,

при секретарі Власюк О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП Сидорчук ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПП ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів. При цьому в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23 грудня 2011 року о 10 год. 40 хв. ним з відповідачем, яка є власницею маршрутного таксі «Престиж»шляхом придбання квитка був укладений договір на перевезення його як пасажира за маршрутом Київ-Рівне. При посадці в маршрутне таксі позивачем було передано водію свій багаж, який останній помістив у багажний відсік. При прибутті до місця призначення в м. Рівне позивачем було виявлено втрату свого багажу, а саме дорожньої сумки, в якій знаходились важливі документи для звітності по відрядженню у бухгалтерію ВАТ «Рівнеазот», сертифікати про проходження навчання та особисті речі, а саме: шкіряні рукавиці вартістю 200 грн., спортивний костюм вартістю 250 грн., туфлі осінні 470 грн., кофта білого кольору 300 грн., кофта чорного кольору 270 грн., штани 230 грн., сорочка 160 грн., флеш-картка 95 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у якості матеріальних збитків загальну вартість багажу у сумі 1 975 грн., а також моральну шкоду, яку оцінює в 5 000 грн. На обґрунтування моральної шкоди посилається на те, що з вини відповідача він не зміг вчасно подати звітність про відрядження через відсутність документів, які знаходились у втрачені сумці, у звязка з хвилюванням в нього погіршився стан здоровя, а також був втрачений одяг, що завдало певної незручності, оскільки одразу придбати новий не мав фінансових можливостей. Просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позові, додатково суду пояснив, що багажної квитанції у водія не вимагав, оскільки не знав про можливість її отримання за вимогою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, з підстав викладених у письмових запереченнях, приєднаних до матеріалів справи, у яких посилається на те, що згідно вимог чинного законодавства укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів), проте виходячи з обставин справи між сторонами був укладений лише договір перевезення пасажира, а будь-який договір про перевезення багажу взагалі не укладався, а позивач не отримував відповідно багажної квитанції. Крім того, вказує, що позивачем не додано жодного доказу реального факту наявності такого багажу та його зникнення, оскільки по даній події до органів внутрішніх справ він не звертався. До того ж позивачем не доведений розмір втраченого багажу, що саме вказані ним речі здавалися у багаж, не доведена вартість цих речей. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю в звязку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, обєктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази на обґрунтування і спростування заявлених вимог, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, сводоб чи інтересів.

Право на захист кожною особою свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства передбачено ч. 2 ст. 15 ЦК України. Способом захисту свого порушеного права позивачем обрано стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку зареєстрована як фізична особа-підприємець, видом діяльності якої є діяльність нерегулярного пасажирського транспорту та діяльність автомобільного регулярного транспортну, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 16).

Як зясовано судом між сторонами укладався договір перевезення як пасажира за маршрутом Київ-Рівне, шляхом придбання ОСОБА_1 квитка на проїзд серії РВ №008642 від 23 грудня 2011 року, вартістю 85 грн. (а.с. 4). Таким чином, суд вважає доведеним наявність правочину між позивачем і перевізником на його перевезення у якості пасажира за маршрутом Київ-Рівне, час відправлення 11 год. 00 хв.

Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов"язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов"язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Частиною другою статті 910 ЦК України встановлено, що укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, що тягне за собою цивільно-правові наслідки, які виникають з правовідносин між пасажиром і перевізником про надання послуг перевезення пасажира, багажу, страхування життя, страхування і збереження багажу. Згідно ст. 41 Закону України „Про автомобільний транспорт" та п. 26 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.97 р, пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Так, в ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ним дійсно укладався договір з відповідачем як організацією-перевізником на перевезення його багажу шляхом придбання багажної квитанції, що на підставі саме багажної квитанції при посадці здавався багаж водію і після прибуття до пункту призначення він не отримала його з вини відповідача. Окрім того, з пояснень самого ж позивача судом безспірно встановлено, що будь-які кошти на придбання багажної квитанції ним не надавалось. А тому, суд приймає до уваги зауваження представника відповідача про те, що за таких обставин перевізник не приймав до перевезення під свою відповідальність багаж позивача.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшли підтвердження вказаний позивачем розмір заподіяної матеріальної та моральної шкоди, оскільки суду не було надано жодних доказів того, що втрачений багаж складався саме із перерахованих в позові речей, та саме такої їх вартості.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди, закріплених у ст.ст. 1166, 1667 ЦК України, майнова чи моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, у повному обсязі лише за наявності вини цієї особи.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення матеріальної шкоди, а також позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 23, 910, 924, 1166, 1167 ЦК України, ст. 41 Закону України „Про автомобільний транспорт" та п. 26 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.97 р, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП Сидорчук ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів, - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Цвіркун О.С.