Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-3925/ 12 р. Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Карацюпі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення завданої майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та відшкодування завданої моральної шкоди, вказавши в заяві, що в кінці жовтня 2006 року він загубив свій паспорт громадянина України серія СА № 194182, виданий 23.04.1996року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області та одразу звернувся до паспортного відділу Ленінського РВ де отримав тимчасовий паспорт, а через півтора місяці новий паспорт.

Людина, яка знайшла паспорт використала документ для оформлення кредитів на його ім'я у чотирьох банках. Пізніше на його поштову адресу почали надходити листи з банків про сплату заборгованості за кредитами.

27.03.2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя . ОСОБА_4Л був визнаний винним та засуджений за ст.ст.15 ч.2 ст.190 ч.2, 358 ч.І, 358 ч.З КК України, який незаконно придбав у невстановленої в ході слідства особи паспорт на ім'я ОСОБА_3, незаконно підробив вказаний документ, шляхом переклеювання фото на першому аркуші паспорта та в подальшому використав його з особистою метою, для отримання кредиту.

В травні 2011року він відкрив соціальну карту у відповідача для нарахування йому коштів районним центром зайнятості по безробіттю, які належать йому на праві власності. Протягом двох місяців кошти на рахунок не надійшли, тому в липні 2011року він звернувся до банку за письмовими роз'ясненнями. Представником банку було повідомлено, що всі кошти, які надходили з районного центру зайнятості були ними перераховані в рахунок погашення заборгованості за кредитом, який він начебто оформив в 2006році.

Вважає дії відповідача противоправними, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності лише у випадках та в порядку, встановлених законом.

Він як власник майна права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Коли він дізнався про зняття грошових коштів з соціальної картки, він та його родина зазнали душевних страждань, оскільки зазнав значних матеріальних труднощів.

З урахуванням уточненої позовної заяви, просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 1237 грн. 05 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на юридичну допомогу в розмірі 600 грн., а також витрати понесені ним по оплаті судового збору в розмірі 59 грн. 50 коп. та інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 157 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 відшкодування заподіяної майнової шкоди в розмірі 1237 грн. 05 коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн., витрати на юридичну допомогу в розмірі 600 грн., а також витрати понесені ним по оплаті судового збору в розмірі 59 грн. 50 коп. та інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 157 грн., всього 3053 (три тисячі п'ятдесят три) грн. 55 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд. виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення майнової і частково моральної шкоди, районний суд виходив з того, що Банком були безпідставно списанні кошти в розмірі 1237, 05 грн. з рахунку позивача, а тому вони підлягають поверненню.

У звяязку з незаконною дією Банку щодо безпідставного списання вищезазначених коштів позивачу була спричинена моральна шкода, яку Банк повинен сплатити позивачу в розмірі 1000 грн.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Судом установлено, що в жовтні 2006 року позивач загубив свій паспорт громадянина України Серія СА № 194182, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області.

Громадянин ОСОБА_4 незаконно підробив паспорт ОСОБА_3, шляхом переклеювання фото на першому аркуші паспорта і в магазині « Гольфстрім» в м. Запоріжжі предявив кредитному інспектору банка підроблений документ та отримав кредит.

04.11.2006 року між банком та особою, яка предявила паспорт на ім.я ОСОБА_3 було оформлено кредитний договір № DNH4ТР61920271 в розмірі 2546, 60 грн.

Відповідно до п. 3.2.5 цього кредитного договору Банк мав право списувати кошти із всіх поточних рахунків ОСОБА_3, при наявності на них необхідних суми коштів, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за зазначеним договором.

31.03.2011 року ОСОБА_3 відкрив соціальну карту № 608088 в ПАТ КБ « ПриватБанк» для нарахування йому коштів районним центром зайнятості по безробіттю. В липні 2011 року позивач намагався зняти кошти в банкоматі з картки, однак після 3-х неправильних вводів ПІН коду, картка була вилучена.

03.08.2011 року позивачу було видано нову картку № 329222.

Районним центром зайнятості позивачу нараховувалися кошти по безробіттю, однак Банком списувалися зазначені кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який був укладений ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3

09.08.2011 року та 22.08.2011 року позивач звернувся із заявою на ім.я директора Запорізького РУ ПАТ КБ « ПриватБанк» про відсутність заборгованості, яка виникла внаслідок незаконного оформлення кредиту на його ім.я, що підтверджується копіями заяв від 09.08.2011 року та від 22.08.2011 року ( а.с. 7-8)..

Отже, про те, що кредитний договір був оформлений шахрайським шляхом, позивач повідомив відповідача лише в серпні 2011 року.

В листопаді 2011 року Банком було проведено службове розслідування про надання кредиту по загубленому паспорту ОСОБА_3. Відповідно до п. 3,3 вказаних висновків зазначено, що Банк повинен провести повернення коштів, списаних з картки № 608088 на погашення кредитного договору (а.с. 30-36).

Банк повідомив ОСОБА_3 про результати перевірки листом від 30.11.2011 року та 14.12.2011 року повернув списані грошові кошти на рахунок позивача, про що свідчить виписка з рахунку позивача ОСОБА_3О.( а.с. 36, а.с. 45-46).

Отже, порушені права позивача були відновлені банком на час розгляду справи в суді. Факт повернення коштів був також встановлений судом першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції про те, що вказані гроші зараховані на рахунок від якого позивач не має картки, тому не може їх зняти, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів про звернення позивача до Банку з заявою про закриття банківського рахунку № 6008088, на який Банком були перераховані кошти в розмірі 1236 грн. 25 коп.

В суді апеляційної інстанції представник Банку пояснив, що на теперішній час в ПАТ КБ « ПриватБанк» на позивача відкрито два банківських рахунки № 6008088 та № 329222. Відсутність карти до рахунку № 6008088 не перешкоджає ОСОБА_3 зняти кошти з зазначеного рахунку через касу Банку. Позивач в суді першої інстанції пояснив, що до каси Банку він не звертався і не бажає отримувати зазначені кошти.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що майнова шкода спричинена позивачу з боку ПАТ КБ « ПриватБанк» до теперішнього часу не відшкодована, а тому підлягає відшкодуванню в розмірі 1237 грн. 05 коп., не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції також не звернув уваги, що між сторонами виникли правовідносини щодо договору банківського рахунку, які регулюються главою 72 ЦК України.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з такими вимогами до суду не звертався.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо спричинення йому моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, у суду першої інстанції не було законних підстав щодо задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, отже рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесенні позивачем по справі присуджуються на позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити .

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2012 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: