Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц/2390/1129/12 Категорія 30Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2012 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

головуючого Пономаренка В.В.

суддів Гончар Н.І., Ювшина В.І.

при секретарі Кривденко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок злочину ,-

встановила:

В січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2000 року померла її мати, ОСОБА_5, яка мала на праві власності ? частину домоволодіння, по провул. Семашко, 22 в м. Черкаси. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, яку позивачка та ще четверо братів і сестер прийняли у встановлений законом строк, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. З вини відповідача та інших осіб оформлення спадщини та вселення затягнулось до цього часу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.01.2010 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_10, ОСОБА_11 про вселення і встановлення порядку користування домоволодінням та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні власністю задоволено частково.

Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в 1/2 частину будинку №22 по провул. Семашко в м. Черкаси.

Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_6 в користуванні 1/2 частиною будинку №22 по провул. Семашко в м. Черкаси.

З метою виконання рішення суду було видано виконавчий лист та направлено до Придніпровського ВДВС, проте відповідач ОСОБА_4 всіляко ухиляється від добровільного виконання рішення, змінює замки на вхідних дверях вищевказаного будинку, постійно погрожує життю позивачки, та уникає будь - яких зустрічей з державним виконавцем.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2011 року відповідача ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Оскільки відповідач погрожував ОСОБА_3 фізичною розправою і вбивством та чинив перешкоди в користуванні її власністю, тому позивачка вважає, що діями ОСОБА_4 їй було спричинено значну матеріальну та моральну шкоду, яка полягала у тому, що останній перешкоджає користуватись спадковим майном та значною витратою коштів на лікування. Дії відповідача стали причинами душевних страждань у зв'язку з неможливістю володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Зазначене змушує позивачку докладати додаткових зусиль для досягнення цієї мети шляхом звернень до судів та правоохоронних органів. Відповідач досі не виконав рішення судів, постійно погрожує їй розправою, а тому ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в розмірі 50000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 50000 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 змінила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 4000 гривень

В судовому засіданні позивачка змінені позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_12 позов не визнали, вважають його безпідставним та не доведеним. Вказали, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів в обгрунтування свої вимог.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3І . задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 2000 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 06 березня 2012 року вимоги ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3І . подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2012 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів в апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідно до ч.1 ст 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч.2 ст.11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами.

У свою чергу відсутність вини у заподіянні шкоди доводиться особою, що вчинила порушення; винна поведінка порушника має місце тоді, якщо він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав його негативні наслідки, бажав їх настання, або коли порушник, передбачаючи настання негативних наслідків, розраховував на їх відвернення, чи не передбачав настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.

При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, для правильного вирішення спору, а також для встановлення наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, суд першої інстанції перевірив підстави застосування цивільно-правової відповідальності, з'ясував, чи було порушено право позивача та в чому конкретно воно полягало, що спричинило завдання збитків позивачу, вид заподіяних збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину. На підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» звільнено засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання.

У вироці зазначено, що підсудний ОСОБА_4 умисно не виконав рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.01.2010 року по справі №2-941/09 за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_10, ОСОБА_11 про вселення і встановлення порядку користування домоволодінням та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні власністю, згідно якого було вселено ОСОБА_3 і ОСОБА_6 в 1/2 частину будинку, яка складається з приміщень 1-7, 1-6, 1-5, 1-4, 1-3 та знаходиться за адресою: м. Черкаси, провул. Семашка, 22 і було зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 і ОСОБА_6 в користуванні 1/2 частиною будинку, яка складається з приміщень 1-7, 1-6, 1-5, 1-4, 1-3 та знаходиться за адресою: м. Черкаси, провул. Семашка 22, яке набрало чинності 18.03.2010 року, в частині, зобов'язання його не чинити перешкод ОСОБА_3 і ОСОБА_6 в користуванні 1/2 частиною будинку, яка складається з приміщень 1-7, 1-6, 1-5, 1-4, 1-3 та знаходиться за адресою: м. Черкаси, провул. Семашка, 22.

З метою невиконання даного рішення суду він замінив замки на вхідних дверях вищезазначеного будинку, що підтверджується, актом державного виконавця від 22.09.2010 року і унеможливлює користування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 приміщеннями вищевказаного будинку, які зазначені у рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.01.2010 року по справі за №2-941/09.

Оцінюючи докази, які на думку позивача підтверджують її матеріальні збитки, і знаходяться в матеріалах кримінальних справи №1-423/11 відносно ОСОБА_4 за ст. 382 ч.І КК України, судом першої інстанції досліджені чеки на придбання різноманітних ліків, зокрема, знеболюючих, серцевих, гормональних, вітамінних тощо, товарні чеки на отримання послуг щодо ксерокопіювання, а також квитки на здіснення проїзду як в міському транспорті так і на міжміському, які знаходяться в т. 1 на арк. 180-183, 189-200 вищевказаної кримінальної справи.

Стаття 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вказані докази суд першої інстанції вірно не розцінив як належні, оскільки: чеки, квитанції не містять дати їх видачі, що унеможливлює встановити їх належність до часу виникнення та протікання подій, які стали підставами для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та звернення позивача до суду. Більшість чеків не є читабельними, що також утруднює у дослідженні інформації, яка міститься на них.

Позивачем ОСОБА_3 не надано доказів необхідності у придбанні ліків, наявності захворювання або стану здоров'я у позивача на час їх придбання, причинного зв'язку між станом здоров'я, необхідністю придбання ліків та подіями, які стали в основу вироку ОСОБА_4 Позивачем ОСОБА_3 не надано доказів щодо необхідності у пересуванні по місту або за його межами, а також не доведено чи пов'язані вказані пересування з неправомірними діями ОСОБА_4 і чи отримувала послуги щодо перевезення сама ОСОБА_3 особисто.

З приводу недоведеності причинного зв'язку між необхідністю копіювання документів із встановленим складом злочину ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно критично також оцінив як доказ товарні чеки на вказану послугу та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що позивач ОСОБА_3 зазнала душевних страждань, в зв'язку із протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_4, яке пов'язано із отриманням позивачем спадкового майна, вселення, порядку користування частиною нерухомого майна, які призвели (протиправні дії) до тривалості вказаних подій, а також до істотних змін в житті позивача і вимагало додаткових зусиль для організації життя, а тому суд першої інстанції, врахувавши всі обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача ОСОБА_4, а також враховуються вимоги розумності і справедливості, прийшов до вірного висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, і на користь позивача стягнув моральну шкоду в сумі 2000 грн.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, судова колегія судової палати ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок злочину залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий Судді