Провадження № 2/2020/540/2012 Справа № 2-3367/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2012 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

при секретарі- Бєловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму авансового платежу в розмірі 102977,69 грн. як еквіваленту 9500 євро, відшкодувати судові витрати в сумі 1029,78 грн.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 19.11.2008 ОСОБА_2 виконано розписку щодо отримання ним суми 9500 євро як завдатку за автомобіль «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 та полупричеп «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2. Зазначені транспортні засоби передані ОСОБА_1 в користування до повного розрахунку за вказані автомобілі. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06.12.2011 встановлено, що ОСОБА_2 не доведено факту експлуатації ОСОБА_1 вказаних автомобілів. ОСОБА_1 вважає, що завдаток виконує платіжну функцію, є доказом наявності договірних відносин між сторонами, а також є засобом забезпечення виконання укладеного договору. Однак договір купівлі-продажу автомобілів між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не був укладений, а тому і платіж ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 повинен розцінюватися як аванс. В даному випадку, оскільки сторони домовились укласти договір купівлі-продажу, однак належним чином його не оформили, сплачений в рахунок виконання договору платіж має бути повернений ОСОБА_2 як авансовий платіж в тому розмірі, в якому був переданий. Від інших підстав для стягнення суми ОСОБА_1 відмовляється.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визнати розписку від 19.11.2008 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 завдатку в сумі 9500 євро за автомобіль - сідельний тягач «Daimler Chrusler», д.н. НОМЕР_3 та полупричіп «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2, як договір завдатку; стягнути з ОСОБА_1 на його користь відповідно до розписки від 19.11.2009 на його користь 6500,00 грн.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що 19.11.2008 ОСОБА_1 отримав для експлуатації належні ОСОБА_2 автомобіль - сідельний тягач «Daimler Chrusler», д.н. НОМЕР_3 та полупричіп «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2. Зазначений автомобіль та полупричеп передані ОСОБА_3 у технічно справному стані, про що ОСОБА_3 зазначив у розписці, при цьому зобовязався сплачувати на користь ОСОБА_2 10000,00 грн. щомісячно за експлуатацію транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби експлуатувалися ОСОБА_3 до 30.12.2008, тобто один місяць і 11 днів, що дорівнює 13300,00 грн. 30.12.2008 ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6800,00 грн. в якості сплати за експлуатацію транспортних засобів, при цьому ОСОБА_2 було пояснено, що транспортні засоби ставляться на стоянку у звязку із наближаючими святами. Грошові кошти, що залишились до сплати, ОСОБА_1 обіцяв сплатити в першій половині 2009 року. Як зазначає ОСОБА_2, ОСОБА_1 не заперечує проти того факту, що транспортні засоби були отримані у ОСОБА_2 19.11.2008, також ОСОБА_1 не оспорює законність складання акту прийому-передачі транспортних засобів в день їх передачі, тобто 19.11.2008. Ці дії, а також складання зазначених документів підтверджують укладання між сторонами договору завдатку. Текст складеної ОСОБА_2 розписки від 19.11.2008 щодо отримання грошових коштів в якості завдатку підтверджує намір укласти договір-купівлі продажу майна. Однак цей договір купівлі-продажу не був укладений з вини ОСОБА_4, оскільки останній не був спроможний знайти відповідну суму грошових коштів для остаточного розрахунку та повернув транспортні засоби, що призвело до порушення зобовязань ОСОБА_1 за договором завдатку, укладеного 19.11.2008. Посилання на ухвалу суду апеляційної інстанції по раніше розглянутій справі в Комінтернівському районному суді м. Харкова безпідставна та не вирішує спору, оскільки апеляційний суд не знайшов підтверджень саме експлуатації з боку ОСОБА_1 транспортних засобів, що жодним чином не спростовує самого факту отримання транспортних засобів 19.11.2008 ОСОБА_1 у ОСОБА_2 Про те, що ОСОБА_1 порушив умови укладеного договору завдатку, ОСОБА_2 стало відомо в березні 2009 року, коли ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по розписці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму авансового платежу в розмірі в розмірі 102977,69 грн. як еквіваленту 9500 євро, відшкодувати судові витрати. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти заявлених первісних позовних вимог з підстав, викладених у зустрічному позові. Просили зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувала домовленість про оформлення в майбутньому договору купівлі-продажу автомобілю «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 та полупричепу «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2, 19.11.2008 ОСОБА_2 отримал від ОСОБА_1 суму еквівалентну 9500 євро, оформивши це розпискою про завдаток.

Суду надано оригінал розписки, датований 19.11.2008, відповідно до тексту якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 завдаток в сумі 9500 євро в гривневому еквіваленті за автомобіль «Мерседес», д.н. НОМЕР_1, та полупричеп «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2; транспортні засоби передані в розпорядження ОСОБА_1 до повного розрахунку за ці транспортні засоби в технічно справному стані.

ОСОБА_2 вважає зазначений документ договором завдатку та просить визнати його таким.

Суд не може погодитися з позицією ОСОБА_2 з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі в подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було, у звязку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_1 кошти завдатком.

В частині 2 ст. 570 ЦК України встановлено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих ОСОБА_2 коштів визначена законом, то те, що сторонами ці кошти вказані завдатком правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Оскільки договір купівлі-продажу, в якості платежів по якому передавався аванс, укладеним не був, то передані ОСОБА_2 кошти ним збережені без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню ОСОБА_1

Станом на 21.11.2011 грошові кошти в сумі 9500 євро за офіційним курсом НБУ складають в гривневому еквіваленті 102977,69 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 відповідно до розписки від 19.11.2009 грошової суми в розмірі 6500,00 грн., то суд вважає ці вимоги не доведеними, не надано належних та допустимих доказів в їх обґрунтування.

Суду не надано оригінал розписки від 19.11.2009, її копія також відсутня в матеріалах справи.

Однак в матеріалах справи міститься копія розписки, датованої 19.11.2008, в якій ОСОБА_1 зобовязався сплачувати щомісячно 10000,00 грн. за експлуатований ним автомобіль «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 та полупричеп «Fruehauf», д.н. НОМЕР_2, транспортні засоби перебувають у технічно-справному стані. В тексті відсутні посилання на користь якої особи мають сплачуватися грошові кошти.

Зазначений документ суд не може розцінювати як доказ у справі, оскільки його оригінал не був наданий для огляду суду.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд доходить висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, належних та допустимих доказів з боку ОСОБА_2 на підтвердження своєї позиції не надано.

Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 102977,67 грн. та судовий збір в сумі 1029,78 грн., а всього 104007,45 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний термін з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6