РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2033/1635/2012

Провадження № 2/2033/1087/2012

03.10.2012 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді - Горпинич О.В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до суду із позовом, яким просили виселити ОСОБА_2 з кімнат № 12 житловою площею 8,4 кв.м та № 13 житловою площею 11,7 кв.м в житловому будинку № 169 по проспекту 50-річчя СРСР без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідно до довідок про склад сімї та прописку в квартирах №№ 12, 13 будинку № 169 по проспекту 50- річчя СРСР був зареєстрований ОСОБА_3, який знятий з реєстрації 23.07.2008 року у звязку зі смертю. Вказані кімнати неприватизовані та перебувають у комунальній власності. Відповідно до акту обстеження спірних кімнат від 22.12.2011 року, складного комісією дільниці № 55 КП „Жилкомсервіс, кімнати №№ 12,13 по проспекту 50-річчя СРСР, б. 169 самовільно захоплені власником квартири № 14 ОСОБА_2, кімнату № 12 переобладнано під кухню, кімната № 13 використовується як підсобне приміщення. Відмова відповідача добровільно звільнити самовільно зайняті житлові приміщення стала підставою для звернення Харківської міської ради до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні представник Харківської міської ради, що діяв на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення.

Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що вона займає квартиру № 14, яка складається з кімнат №№ 12,13,14, особові рахунки яких були обєднанні в один особовий рахунок та присвоєно єдиний номер № 14. Інші житлові приміщення нею не використовуються.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідачку, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до акту обстеження від 22.12.2011 року, складеного за підписом начальника, майстера, паспортиста дільниці № 55 КП „Жилкомсервіс, доданого до матеріалів справи представником позивача, встановлено, що кімнати № 12,13, що розташовані на 1-му поверсі самовільно зайняті ОСОБА_2. При цьому кімнату № 12 переобладнано в кухню з підведенням газопроводу, кімната № 13 використовується нею як підсобне приміщення.

Для вирішення справи по суті, за клопотанням сторін судом було витребувана інвентаризаційна справа будинку № 169 по проспекту 50- річчя СРСР ум. Харкові.

Згідно з цією справи (приватизаційної) зясовано, що рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету АТ „Житлобуд 2 від 13.05.1999 року по заяві ОСОБА_2 було прийнято рішення обєднати особі рахунки кім. 14, кім. 11, кім. 12, кім. 13 в один особовий рахунок та присвоїти номер 14, житловою площею 49,1 кв.м..

Тобто в квартиру № 14, згідно вищевказаного рішення увійшли кімнати 11,12,13.

14.09.1999 року було розглянуто заяву ОСОБА_4 та цього ж дня АТ „Житлобуд-2 прийнято розпорядження № 252, яким вирішено передати квартиру № 14 будинку № 169 по 50-річчя СРСР в м. Харкові в спільну, сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та видано свідоцтво про право власності на житло.

Якщо звернути увагу на інвентаризаційну справу (том2) аркуш 5 поверховий план, то будинок за спірною адресою має приміщення 14, 13,12,11.

Проте перший поверх, де також розташована квартира № 14, має інші приміщення з нумерацією 13,12,11.

Дійсно уповноваженими особами КП „Жилкомсервіс було складено акт від 22.12.2011 року, де зазначалося, що кімнати №№12,13 (без зазначення розмірів цих кімнат, а даний факт є важливим, оскільки існують інші кімнати №№ 12,13, які вже обєднання в квартиру № 14) зайняті, ОСОБА_2 самовільно. Враховуючи той факт, що у квартиру № 14 увійшли кімнати №№ 12,13, то виникають сумніви, які приміщення самовільно зайняті ОСОБА_2 та є не зрозумілим, про які кімнати йдеться у вищевказаному акті.

Крім того, в акті зазначалося, що кімнату 13 переобладнано в кухню з проведенням газопроводу, але доказів того, що кімнату було переобладнано у кухню суду не надано, і що саме ОСОБА_2 використовує дане приміщення як кухня також не надно.

На запит суду від КП „Жилкомсервіс отримано інформацію про те, що кімнату № 12 переобладнано в кухню, але із цієї відповіді також не вбачається ким дану кімнату переобладнано у кухню, чи переобладнано кімната саме ОСОБА_2, та чи використовується це приміщення нею.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, у всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Позивачем надані фотознімки начебто вручення ОСОБА_2 приписів, але суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ по справі, оскільки відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належним є той доказ, який містить інформацію, що має значення для справи.

Проте з фотознімків, наданих позивачем не вбачається той факт, що ОСОБА_2 були вручені, або зроблено спробу вручити ці приписи, оскільки з даних фотознімків стає незрозумілим, чиї саме двері зображені на даних фотознімках.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у спарві (ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, позивачем не надано допустимих та належних доказів того, що відповідачка самовільно займає кімнати 12 житловою площею 8,4 кв.м та № 13 житловою площею 11,7 кв.м. в житловому будинку № 169 по проспекту 50-річчя СРСР у м. Харкові.

Керуючись ст. 116 ЖК України, ст.ст.10,11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_2 про виселення з самоправно зайнятого жилого приміщення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -