Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Горблянського Я.Д.

секретаря Балагури М.О.

з участю: апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Ясенської сільської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання свідоцтва про право власності на будинковолодіння та свідоцтва про право на спадщину недійсними, визнання права власності на будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 16 січня 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рожнятівського районного суду від 16 січня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Ясенської сільської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання свідоцтва про право власності на будинковолодіння та свідоцтва про право на спадщину недійсними, визнання права власності на будинковолодіння відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що посилаючись на рішення судової колегії в цивільних справа Івано- Франківського обласного суду від 13.04.1989 року, суд першої інстанції не врахував той _______________________________________________________________________________

Справа №2/0913/90/2012 Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.

Провадження № 22ц/0990/442/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Категорія 37

факт, що не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, він ( ОСОБА_1П.) подав заяву про його перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Також апелянт вказує, що з даними позовними вимогами він звертався в межах строків позовної давності, однак в 2007 році його позов було залишено без розгляду, а повторне звернення було у грудні 2010 року, тобто в межах строку встановлено ст. 257 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_1 наполягає, що спірний житловий будинок та господарські споруди були побудовані ним і це стверджується рядом доказів - саме на нього було відкрито по господарський номер 63, на який нараховувались страхові платежі, які він особисто і сплачував; було виготовлено технічну документацію на підєднання житлового будинку до електричної мережі.

Однак, ще за життя його батько ОСОБА_7 оформив право власності на даний житловий будинок на своє імя. Пізніше, ОСОБА_7 склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_8, що на думку апелянта, позбавило його як законного власника спірного житлового будинку права на його ж майно.

Що стосується встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_7, то такий, на думку апелянта, підтверджується письмовими доказами, зокрема, рішенням Рожнятівського районного суду від 16.08.1989 року, свідченнями односельчан, та поясненнями допитаних в суді свідків.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на житловий будинок, що по вул. Польова, 83 «А» (в минулому вул. Галана, 5 «А»).

Як вірно встановив суд першої інстанції, спірні правовідносини сторін виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, а тому до них застосовують положення Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що спірний житловий будинок є його власністю, оскільки був збудований ним. Крім того, позивач посилався на рішення Рожнятівського районного суду від 30.10.1987 року, згідно якого за ним було визнано право власності на спірний житловий будинок.

Згідно з правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із відсутності підстав для задоволення позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що рішенням Судової колегії в цивільних справах Івано-Франківського обласного суду від 13.04.1989 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Ясень вул. Галана, 5 «А» було відмолено (а.с. 34-35). Таким чином, справа про предмет позову- житловий будинок в с. Ясень вул. Галана, 5 «А» (нині вул. Польова,83 «А») за позовом тієї ж особи і з тих самих підстав, вже розглядалася судом, і питання про визнання права власності судом вирішено.

Рішення на даний час є чинним і доказів його перегляду за нововиявленими обставинами, як вказує про це апелянт, апеляційному суду не представлено.

Що ж стосується судового рішення від 30.10.1987 року, згідно якого за ОСОБА_1 було визнано право власності на спірний житловий будинок, то таке скасовано постановою Президії Івано-Франківського обласного суду від 27 лютого 1988 року ( а.с. 221).

Вирішуючи вимоги позивача щодо встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_7, суд першої інстанції на підставі зясованого, прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог за недоведеністю.

Колегія суддів апеляційної інстанції з таким погоджується, оскільки сам ОСОБА_1 у засіданні апеляційної інстанції не заперечив тієї обставини, що за життя ОСОБА_7 не визнавав його як сина, не займався його вихованням та не бажав утримувати. Крім цього, ОСОБА_1 пояснив, що виховувався у інтернаті, а через зневагу особи, яку вважав батьком - ОСОБА_7 у 1988 році змінив по-батькові з «Леонович» на «Павлович», обравши імя не батька, а діда.

ОСОБА_2 з цього приводу пояснив, що є рідним братом позивача, однак вони не є синами ОСОБА_7, а лише виховувалися у сімї останнього, який після загибелі їхньої матері став опікуном.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рожнятівського районного суду від 16 січня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_9