Номер провадження: 22-ц/1590/1366/2012
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2012 року м. Одеса

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря Григоренко Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду ОСОБА_3 від 14 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до малого підприємства «Картас», виробничо комерційної фірми «Алеа», товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут аналізу права», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28 Єпіфанівени, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2003 року ПП «Монблан» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_29, ОСОБА_28, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_26, ЗАТ «Укрпрофздравниця», МП «Картас» про визнання договору дарування та купівлі-продажу недійсними посилаючись на те, що 17 грудня 1998 року між Одеським ДП ЗАТ «Укрпрофздравниця» та МП «Картас» укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу КОЦДС «Вогник», який правлінням ЗАТ не затверджувався, ціна майнового комплексу занижена, порядок відчуження порушено, що стало підставою для зазначеного позову.

24 грудня 1999 року між директором МПП «Картас» в особі ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_32 укладено фінансовий договір дарування майна комплексу «Вогник».

25 жовтня 2000 року ОСОБА_32, від імені якої діяла ОСОБА_2, подарувала ОСОБА_34 зазначене нерухоме майно, яка в свою чергу подарувала ОСОБА_29 392/1000 частини майна, ОСОБА_35 229/1000 майна, ОСОБА_30 92/1000, ОСОБА_26 287/1000 частини комплексу.

07 лютого та 12 лютого 2001 року ОСОБА_29 та ОСОБА_35 подарували ОСОБА_36 392/1000 та 229/1000 частини комплексу.

11 січня 2002 року ОСОБА_36 подарувала 621/1000 частини комплексу ОСОБА_31, який в свою чергу подарував вказану частину комплексу ОСОБА_2

Посилаючись на договір цесії, укладений між ПП «Монблан» та ЗАТ «Укрпрофздравниця» позивачка просила визнати вказані договори недійсними.

У вересні 2003 року ЗАТ «Укрпрофздравниця» звернулося до суду з аналогічним позовом в якому просило визнати зазначені договори недійсними, виселити з цілісного майнового комплексу КОЦДС «Вогник» усіх осіб, що там проживають та витребувати у ОСОБА_2, ОСОБА_30 та ОСОБА_26 майно вказаного комплексу.

23 вересня 2004 року ТОВ «Інститут аналізу права» звернулося до суду з аналогічним позовом в якому просило визнати недійсними зазначені договори дарування.

31 жовтня 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2007 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією 10 вересня 2008 року вимоги ТОВ «Інституту аналізу права» задоволено, у позові ЗАТ «Укрпрофздравниця» та ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2011 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2007 року та ухвала апеляційного суду від 10 вересня 2008 року в частині задоволення вимог ТОВ «Інститут аналізу права» та відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 скасовані, справа передана на новий розгляд.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2011 року позов ТОВ «Інститут аналізу права» залишено без розгляду.

Рішенням суду від 14 жовтня 2011 року у задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2011 року, ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до відповідачів про визнання договорів недійсними районний суд обґрунтовано, на підставі належних доказів не встановив належних підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що станом на 27 липня 2011 року в комунальному підприємстві ОМБТІ та РОН обєкти нерухомості за адресою: вул. Дм. Донського №59 у м. Одесі не зареєстровані.

Спірні обєкти нерухомості згідно заяв власників 08 травня 2008 року зняті з реєстрації у звязку зі зносом.

Правильним є висновок суду щодо безпідставності вимог позивачки, як підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу КОЦДС «Вогник», укладеного 12 серпня 1999 року між МПП «Картас» та ВКФ «Алеа» з посиланням позивачки на порушення вимог ст. 47, 224 ЦК України 1963 року, п.27 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій в Україні» та п.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності, оскільки ч.1 ст. 47 ЦК України, діючої на час вчинення зазначеного правочину, нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання у цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього кодексу.

Згідно вимог ст. 224 зазначеного ЦК встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно і власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього повну грошову суму. Ст. 227 зазначеного ЦК передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

З зазначених підстав судом зроблено правильний висновок, що на момент вирішення спірних правовідносин за договором купівлі-продажу від 21 серпня 1999 року законом не вимагалася обовязкова нотаріальна форма договору купівлі продажу нежитлових будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля та сім`ї «Вогник».

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу КОЦДС «Вогник», укладеного 01 червня 2006 року між ТОВ «Інститут аналізу права» та ОСОБА_37, ОСОБА_21, ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_24, ОСОБА_11, ОСОБА_40, ОСОБА_9, ОСОБА_23, ОСОБА_41, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_42, ОСОБА_6, ОСОБА_43, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_44 судом правильно визнано передбачені ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Правильним є висновок суду щодо відсутності підстав, передбачених ч.1 ст. 216 ЦК України, якіб вказували на визнання зазначеного договору недійсним, оскільки на момент укладення договору від 01 червня 2006 року ТОВ «Інститут аналізу права» був власником спірних нежитлових будівель і право власності за ним було зареєстровано у встановленому законом порядку 22 березня 2006 року КП ОМБТІ та РОН.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду ОСОБА_3 від 14 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_45