Справа № 2/519/229/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Рояновій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В :

27.09.2011 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 700 грн. щомісячно, який в процесі розгляду справи уточнював. В останній редакції позовної заяви просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на його користь аліменти на його утримання, як непрацездатного батька у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є батьком відповідачів. З 1994 року позивач працював у Маріупольському вищому металургійному професійному училищі, з 01.09.2009 року - працював слюсарем з ремонту обладнання. Зазначив, що за фахом він є електрозварником ручної зварки, що підтверджується відповідним атестатом, а також токарем, що підтверджується свідоцтвом. Відповідно до довідки та виписки з акту огляду МСЕК позивачу протипоказана робота на висоті, на станках, на рухомих механізмах та діючих електричних установках, з огляду на наведене ОСОБА_1 не може працювати за своїм фахом у зв'язку зі станом здоров'я. З огляду на наведене позивач вважає, що він є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку та має третю групу інвалідності, щомісячно позивач витрачає значні кошти на придбання ліків у зв'язку із хворобами на які він страждає. З 03.09.2010 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності. На теперішній час позивач одружений на ОСОБА_4, яка допомагає йому матеріально, оплачує комунальні послуги. Відповідачі у справі ОСОБА_1 ніякої матеріальної допомоги не оказують, хоча їм відомо про факт потреби позивача матеріальної допомоги. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі позивача, але не сплачує ніякі комунальні послуги, не надає позивачу допомоги з ремонту квартири, у зв'язку з чим ОСОБА_1 змушений робити це за власні кошти. Окрім пенсії позивач не має більше доходів та не має можливості оформити субсидію для оплати житлово-комунальних послуг у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не надає відповідних документів а також відмовляється сплачувати комунальні послуги. З огляду на наведене ОСОБА_1 вважає, що відповідачі мають можливість оказувати матеріальну допомогу позивачу, оскільки вони є працездатними особами не мають на утриманні інших осіб, їх стан здоров'я є задовільним. Враховуючи непостійний та мінливий дохід відповідачів вважає за доцільне стягнути з них аліменти на його утримання у солідарному порядку у розмірі 1 000 грн. щомісячно.

В судове засідання позивач не з'явився в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про розгляд справи в його відсутність за участю його представника ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала з зазначених у позові підстав. Додатково зазначила, що на переконання позивача відповідачі, яки є його синами зобов'язані надавати допомогу на його утримання. ОСОБА_1 на протязі тривалого часу за рішенням суду сплачував аліменти на утримання відповідачів до досягнення ними повноліття, що підтверджується відповідною довідкою виконавчої служби. У зв'язку із поганим станом здоров'я ОСОБА_1 потребує постійного вживання лікарських препаратів. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідачів у солідарному порядку у розмірі саме 1 000 грн. обумовлені наступними підставами. За розрахунками позивача щомісячно на проживання він витрачає приблизно 3 000 грн.: сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, ліки, здійснює ремонтні роботи у квартирі, в якій він мешкає. Пенсія позивача складає 764 грн. на місяць. На переконання ОСОБА_1 1 000 грн. є грошовою сумою, яку йому не вистачає на проживання, у зв'язку з чим саме цю грошову суму він вважає за доцільне стягнути з відповідачів на своє утримання. Вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі обумовлені тим, що дохід відповідачів має нерегулярний характер.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно позивач є батьком його та ОСОБА_3. З моменту розірвання шлюбу між позивачем та матір'ю відповідачів позивач сплачував аліменти, які були стягнуті з ОСОБА_1 до досягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повноліття за рішенням суду у частці від його заробітку у період з вересня 1998 року по травень 2007 року у розмірі приблизно 50-150 грн. на місяці на обох дітей. Зазначив, що приблизно у 2000 році він потрапив у лікарню з діагнозом гепатит, у зв'язку з чим потребував допомоги на лікування, але ніякої допомоги ОСОБА_1 не надав, не надавав ОСОБА_1 також допомоги на навчання ОСОБА_2 та ОСОБА_3. З цих приводів, а ні відповідачі, а ні їх матір до суду з відповідними позовними заявами не звертались. На теперішній час відповідач ОСОБА_2 мешкає в квартирі його родичів, за яку сплачує щомісячно послуги у розмірі приблизно 700 грн., залишок його заробітної плати складає 900 1000 грн., які відповідач витрачає на проживання. ОСОБА_2 зазначив, що він зареєстрований за місцем проживання позивача - у квартирі АДРЕСА_1, але фактично за місцем реєстрації не мешкає з причини неприязних відносин між ним та ОСОБА_1, який чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, зазначений спір розглядається у судовому порядку З цього приводу ОСОБА_2 вважає. що не повинен надавати позивачеві допомоги, зокрема, на оплату комунальних послуг, оскільки фактично ОСОБА_2 комунальними послугами за адресою його реєстрації не користується з зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимог ОСОБА_1 не визнала з наступних підстав. зазначила, що на її переконання вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку у твердій грошовій сумі аліментів на його утримання є необґрунтованими з тих підстав, що відповідачі у справі мають постійне місце роботи та стабільний дохід, що підтверджується довідками, які містяться у матеріалах справи. Щодо посилань ОСОБА_1 на необхідність придбання ним щомісячно медикаментів у зв'язку із погіршенням його здоров'я, вважає. що це не є підставою для виникнення аліментних зобов'язань відповідачів перед ОСОБА_1, оскільки витрати такого роду можна віднести до категорії додаткових витрат, які несе ОСОБА_1, а отже вимоги про їх стягнення з відповідачів не є підставою для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 аліментів. Крім того зауважила, що сукупний дохід родини позивача його та ОСОБА_4 значно перебільшує сукупний дохід відповідачів. Щодо посилань ОСОБА_1 на не надання відповідачем ОСОБА_2 допомоги на утримання квартири, а також не надання ним допомоги на оплату комунальних послуг в якій проживає позивач, а ОСОБА_2 є зареєстрованим, зазначила, що на теперішній час це питання розглядається судом при розгляді спору про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, а отже, на переконання представника відповідача, посилання ОСОБА_1 на ці обставини при розгляді спору про стягнення аліментів на його утримання є необґрунтованим. З огляду на наведене просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими, зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 при цьому суд виходить з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, 23.05.1989 року є дітьми ОСОБА_1, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача /а.с.62/. Інших дітей у ОСОБА_1 немає.

Відповідно до довідки МСЕК № 130752 від 14.08.2007 року ОСОБА_1 присвоєно ІІІ групу інвалідності /а.с.10/ При цьому у наведеній довідці, у графі «висновок про умови праці»зазначено, що ОСОБА_1 протипоказана робота на висоті, на станках із механізмами, що рухаються тощо.

Згідно із посвідченням № 134939 ОСОБА_1 з 27.06.2007 року призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності /а.с.8/

Позивач є непрацездатною особою у зв'язку із отриманою ним інвалідністю, а також досягненням позивачем пенсійного віку, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Ці обставини визнані сторонами у справі, а отже не підлягають додатковому доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом ЦПК України).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 /а.с.6-7/ з 03.09.2010 року позивача звільнено з посади слюсаря з ремонту обладнання Маріупольського металургійного професійного училища на підставі ст. 30 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію з інвалідності. Згідно із поясненнями представника позивача та доводами ОСОБА_1, які викладені у його позовній заяві, з цього часу позивач ніде не працює, а отже єдиним джерелом його доходу є його пенсія, розмір якої становить 764 грн.

Приходячи до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд виходить з наступних підстав.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму.

Відповідно до пояснень наданих представником позивача щомісячний дохід ОСОБА_1 складає 764 грн. пенсія позивача, яку останній отримує.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік»прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяці для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2011 року - 750 грн.; з 1 квітня 2011 року - 764 грн.; з 1 жовтня 784 грн.; з 1 грудня 800 грн.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік»прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяці для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2012 року - 822 грн.; з 1 квітня 2012 року - 838 грн.; з 1 липня 2012 року 844 грн.; з 1 жовтня 2012 року 856 грн.; з 1 грудня 2012 року 884 грн.

Згідно із довідкою УПФУ Жовтневого району м. Маріуполя від 28.09.2011 року розмір пенсії ОСОБА_1 по інвалідності за період з квітня 2011 року по вересень 2011 року складає 764 грн. щомісячно. Відомості щодо розміру отриманої ОСОБА_1 пенсії за період з жовтня 2011 року у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку ОСОБА_1, які були надані УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя на запит суду, в період січня 2011 року по жовтень 2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з багатопрофільним підприємством «Азовмашпром», про що свідчать індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1, відповідно до яких за звітний період 2011 року у графі «сума заробітку для нарахування пенсії»зазначено розмір заробітної плати ОСОБА_1 З огляду на наведене пояснення позивача про те, що останній не працює з жовтня 2010 року не відповідають дійсності та спростовуються наведеними даними персоніфікованого обліку.

Отже при зверненні ОСОБА_1 до суду із даним позовом позивач мав самостійний заробіток у вересні-жовтні 2011 року, що робить безпідставними посилання ОСОБА_1 на необхідність стягнення з відповідачів аліментів на його утримання у зв'язку із маленьким розміром його пенсії, оскільки матеріалами справи спростовуються посилання позивача про його дохід, який є меншим встановленого рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.З огляду на викладене суд приходить до висновку, щодо відсутності потреби ОСОБА_1 матеріальної допомоги у період вересня 2011 року, жовтня 2011 року, оскільки у зазначений проміжок часу ОСОБА_1 працював та отримував заробітну плату, розмір якої становить: у вересні 2011 року 2 412 грн. 80 коп., у жовтні 2011 року - 2 441 грн. 20 коп.

Абзацом 2 п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що згідно з ч.2 ст.205 СК України можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків, необхідно враховувати при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків та додаткових витрат.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії 1-НО № 079642 від 08.02.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 08.02.2007 року зареєстровано шлюб /а.с.46/

Відповідно до даних персоніфікованого обліку ОСОБА_4, які були надані УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя на запит суду за звітній період 2011 року, остання перебуває у трудових відносинах з Маріупольським вищим металургійним професійним училищем, її середньомісячна заробітна плата складає 2 905 грн. 71 коп. З огляду на наведене, враховуючи розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 має можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 у разі її потреби. Сукупний середньомісячний дохід подружжя, при в період вересня-жовтня 2011 року складає 6 232 грн. 10 коп. (з урахуванням заробітної плати, отриманої ОСОБА_1; пенсії по інвалідності, отриманої ОСОБА_1 та заробітної плати ОСОБА_4О.) В період листопада грудня 2011 року середньомісячний дохід подружжя Малініна-Сирцової складав 4 795 грн. 50 коп. (з урахуванням пенсії по інвалідності, отриманої ОСОБА_1 та заробітної плати ОСОБА_4 за вказаний період)

У той же час середньомісячний дохід відповідача ОСОБА_3 складає 1 491 грн. 92 коп. за період з травня 2011 року по грудень 2011 року, відповідно до даних персоніфікованого обліку за вказаний період 2011 року, наданих УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя. Середньомісячний дохід відповідача ОСОБА_2 складає 1985 грн. 33 коп. за період з червня 2011 року по листопад 2011 року, відповідно до довідки від 04.01.2012 року, виданою ТОВ «Марторгсервіс», в трудових відносинах з яким перебуває відповідач ОСОБА_2

З огляду на викладене суд приходить до висновку про безпідставність посилань ОСОБА_1 на потребу ним матеріальної допомоги з тієї причини, що його середньомісячний дохід є меншим ніж встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки такі посилання ОСОБА_1 спростовуються матеріалами цивільної справи, а саме судом при розгляді даної цивільної справи було встановлено, що середньомісячний прибуток ОСОБА_1 за період вересня 2011 року - жовтня 2011 року значно перевищує середньомісячний прибуток відповідачів. Крім того, приходячи до таких висновків, суд враховує той факт, що дружина позивача працює та отримує заробітну плату, середній розмір якої дорівнює 2 905 грн. 71 коп., а отже має можливість надавати матеріальну допомогу своєму чоловікові.

Відповідно до розрахунків щомісячних виплат, наданих ОСОБА_1, щомісячні витрати позивача складаються з витрат на оплату комунальних послуг, витрат на лікарські засоби, витрат на продукти харчування та витрат на ремонтні роботи в квартирі.

Щодо посилань позивача на необхідність придбання ним ліків у зв'язку з тяжким станом його здоров'я, якими обумовлено його звернення до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно із наданими ОСОБА_1 медичними документами, позивач дійсно має проблеми із здоров'ям, крім встановленої позивачу групи інвалідності за станом здоров'я у зв'язку із загальним захворюванням за зором. Відповідно до виписки із історії хвороби № 5478 /а.с.14/ в період з 05.05.2011 року по 13.05.2011 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у МЛ № 2 з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз. Відповідно до копії чеків, наданих позивачем він дійсно витрачаються деякі кошти на придбання лікарняних препаратів.

Доводи ОСОБА_1 та його представника про те, що в якості підстави для призначення аліментів на утримання непрацездатного батька слід врахувати витрати позивача на придбання лікарняних препаратів, які йому необхідно приймати за станом його здоров'я є безпідставними, оскільки згідно зі статтею 203 СК України ці витрати відносяться до категорії додаткових витрат. Вимоги про стягнення додаткових витрат є самостійними позовними вимогами, які ОСОБА_1 заявлено не було, отже суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на необхідність витрачати кошти на придбання ліків, як підставу для призначення аліментів на його утримання.

Щодо посилань позивача на той факт, що відповідачем ОСОБА_2 не сплачуються комунальні послуги за адресою його реєстрації квартирі АДРЕСА_1 та не прийняття ним участі у додаткових витратах з здійснення ремонту у зазначеній квартирі, суд також приходить до відома, що зазначені посилання не можуть бути розцінені судом в якості підстави для стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 Відповідно до особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 за зазначеною адресою зареєстрований ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування комунальних витрат, які понесені ОСОБА_1, а також вимоги про відшкодування витрат, у звязку із здійсненням ремонту у квартирі, в який зареєстрований відповідач ОСОБА_2 також не можуть бути підставою для висування ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення аліментів та повинні бути заявлені у самостійному порядку.

З огляду на наведене суд не находить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_1 суду не наведено та не доведено об'єктивних підстав, які б свідчили про наявність у позивача потреби в матеріальній допомозі у зв'язку із його непрацездатністю.

На підставі ст. ст. 202, 203, 205 СК України, постановою № 3Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»від 15.05.2006 року, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О. Л. Соловйов