справа № 2-3050/11
№ провадження 2/415/1790/12
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2012 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Гаркуше В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції «Про визнання недійсним кредитного договору та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом «Про визнання недійсним кредитного договору, укладеного 28.12.2007р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк»; визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк»; визнання недійсним договору поруки, укладеного 28.12.2007р. між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк»; зобов'язання банку прийняти у позивача суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту; зобов'язання приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 виключити з реєстру запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк».

В ході розгляду справи позивач уточнив даний позов, та, в остаточному варіанті просив суд:

- визнати недійсним кредитний договір, укладений 28.12.2007р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк»;

- визнати недійсним договір іпотеки, укладений 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк»;

- визнати недійсним договір поруки, укладений 28.12.2007р. між дружиною позивача ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк»;

- зобов'язати банк прийняти у позивача суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту;

- зобов'язати банк повернути отримані від позивача платежі у рамках обслуговування кредиту у сумі 52 240,47 грн.;

- зобов'язати приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 виключити з реєстру запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки, укладеним 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» - житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Осипенко, 9.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на те, що, 28.12.2007р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, згідно якого банк зобов'язався надати йому кредитні кошти шляхом дебетування позичкового рахунку позивальника та перерахування кредитних коштів у швейцарських франках, зменшених на утриману комісію, терміном погашення до 25.12.2037р. включно у сумі 50 620,00 швейцарських франків на придбання нерухомого майна. При цьому, фіксований розмір відсотків, під які отримувався кредит, в договорі не зазначений. Також, вважає, що, відповідачем необгрунтовано було підвищено процентну ставку за користування кредитом на 4% річних за порушення ним ч.1 п.5 кредитного договору, що передбачав оформлення земельної ділянки у строк 180 календарних днів з моменту підписання кредитного договору, так, як вважає, що факту настання порушення не було. Також, вважає, що договір укладений із чисельними порушеннями вимог законодавства, так як, відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач не надав йому, як споживачу, у повному обсязі попередню інформацію про умови кредитування, відповідно до чого, на підставі ст.230 ЦК України, вважає, що такий правочин може бути визнано судом недійсним. Також, вважає, що, зміст договору порушує його конституційні права і свободи, суперечить ст.ст.42, 48 Конституції України, на підставі чого, згідно ст.228 ЦК України, спірний договір є нікчемним. Також, враховуючи, що, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, на підставі ч.2 ст.548 ЦК України, просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», та договір поруки, укладений 28.12.2007р., між дружиною позивача ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк». Також, просить застосувати наслідки недійсності правочину, та зобов'язати відповідача повернути отримані від позивача платежі у рамках обслуговування кредиту у сумі 52 240,47 грн.

Крім того, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати виконавчий напис №4114 від 11.05.2010р., вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, таким, що не підлягає виконанню, та зобов'язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції закрити виконавче провадження ВП №19934874 від 26.05.2010р., відкритого на підставі вказаного виконавчого напису. В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на те, що, 11.05.2010р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки, укладеного 28.12.2007р. між позивачем і ПАТ «ОТП Банк» в особі Дніпродзержинського відділення, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Але, так як при цьому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не було перевірено безспірність боргу, а саме не отримано від позивача письмову згоду з сумою боргу, вважає, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням законодавства та не підлягає виконанню. Крім того, нотаріус, при цьому, здійснив нотаріальну дію за межами свого нотаріального округу, відповідно до чого діяв у порушення ЗУ «Про нотаріат».

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовних заявах.

Представник відповідача проти позовних вимог позивача заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що, 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, умовами якого було встановлено плаваючу процентну ставку у розмірі 4,49%, яка складається із перемінної частини та фіксованого відсотка. Підписавши вказаний договір, позивач, таким чином, висловив свою згоду та погодився на порядок визначення плати за кредитом та окремими елементами цього договору. До того ж, вибір умов кредитування залежить від бажання самого позичальника, який, ознайомившись з ними, сам визначає строк кредитування (із запропонованих), розмір та валюту кредиту (у відповідній письмовій заяві). Зазначене спростовує ствердження позивача про те, що він не мав можливості прийняти участь у визначенні умов договору, та підтверджується анкетою-заявою фізичної особи на отримання іпотечного кредиту від 17.12.2007р., у якій позивач погодився зі всіма пунктами даної анкети, а також підтвердив, що банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, при укладанні кредитного договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується підписами сторін на договорі, відповідно до чого підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Щодо позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, представник відповідача суду зазначив, що, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 правомірно вчинив виконавчий напис на договорі іпотеки, укладеного 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», відповідно до вимог ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України, провести розгляд справи без його участі, на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, й такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що, при укладанні 28.12.2007р. кредитного договору № ML-303/167/2007 між позивачем та «ОТП Банк» не було досягнуто згоди щодо основних істотних умов договору, а саме не встановлено фіксованого розміру відсотків під які отримувався кредит, а також відповідачем не у повному обсязі було надано позивачу інформацію щодо умов договору, що є підставою для застосування ст.215, 230 ЦК України, та застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на правову підставу своїх позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно роз'яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З наведеного суд вбачає, що законодавець пов'язує дійсність правочину з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, крім вимоги щодо форми правочину, які існували саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, в розумінні зазначеної норми ст.203 ЦК України, момент укладення договору визначається тими обставинами, які існували під час домовленості сторін щодо всіх істотних умов правочину та впливали на їх волю.

Як вбачається зі спірного договору, укладеного 28.12.2007р. між позивачем та відповідачем, у п.5 вказаного Договору зазначено, що кредитним договором є цей договір зі всіма змінами та додатками до нього.

Згідно п.3 вказаного Договору, сторони наступним домовились, що, для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Плаваюча процентна ставка.

Як зазначено у п.7.2 вказаного Договору, підписанням цього Договору Сторони підтверджують, що будь-які умови цього Договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим Договором.

Як вбачається зі змісту Договору, та не заперечується позивачем по справі, позивач, як Позичальник за договором, підписав вказаний Договір, що свідчить про те, що, саме на момент вчинення спірного правочину волевиявлення позивача, як сторони у спірному договорі, було вільним та відповідало внутрішній волі позивача.

Також, як вбачається зі змісту вказаного договору, п.3 вказаного Договору встановлено саме плаваючу процентну ставку за користування кредитними коштами, відповідно до чого, ствердження позивача щодо не встановлення у договорі фіксованої ставки за користування кредитом - є не вмотивованим, так як, підписавши вказаний договір, позивач, таким чином, на момент вчинення спірного правочину погодився зі всіма його умовами, відповідно до чого, погодився і з умовою щодо встановлення Плаваючої, а не фіксованої процентної ставки.

Крім того, як вбачається з анкети-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, наданої відповідачем на підтвердження обставин, якими останній обґрунтовує свої заперечення, позивач ОСОБА_1, перед укладанням спірного правочину надав відповідачу відповідну інформацію стосовно себе, та, підписанням вказаної анкети підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005р.

Згідно роз'яснень, наданих у п.7 Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем, в ході розгляду справи не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме не доведено факту не додержання сторонами при укладанні спірного правочину вимог, передбачених ст.203 ЦК України, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин правової норми ч.1 ст.215 ЦК України, а також ст.230 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного правочину недійсним, та необґрунтованість позовних вимог позивача як в частині визнання спірного правочину недійсним, так і в частині визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 28.12.2007р. між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», та договору поруки, укладеного 28.12.2007р. між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», відповідно до чого суд також вважає безпідставними вимоги позивача щодо застосування наслідків недійсності правочину.

Щодо вирішення питання, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису №4114 від 11.05.2010р. вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. ст. 34, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік).

Відповідно до п. 1 цього Переліку, до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів входять нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на майно.

Згідно п.282. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерство юстиції України N 20/5 від 03.03.2004р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чека) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача.

Згідно п.283 вищевказаної Інструкції, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно п.284 вищевказаної Інструкції, нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, 28.12.2007р. між позивачем та «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-303/167/2007, за яким позивачу на придбання нерухомого майна відповідачем надано у кредит 50 620,00 швейцарських франків, з терміном повернення 25 грудня 2037р.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами у справі укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно будинок, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Осипенко, буд.9.

Таким чином, договір іпотеки підтверджує наявність грошового зобовязання позивача перед відповідачем.

Як зазначив суду позивач, 19.01.2010р. у відділенні банку йому була вручена під підпис досудова вимога про погашення заборгованості за спірним кредитним договором, у якій зазначалося, що позивач повинен погасити всю суму боргу достроково, також пеню, штраф та нараховані проценти.

Вказана обставина визнана сторонами в ході розгляду справи, відповідно до чого, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Таким чином, посилання позивача на те, що, за відсутності письмової згоди боржника-заставника щодо існування відповідного боргу виконавчий напис нотаріуса виконанню не підлягає, суд вважає не обґрунтованим, з огляду на те, що письмова згода боржника не передбачена Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, відповідно до чого позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що виконанню не підлягає, суд вважає не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягає.

Суд, також, вважає не обґрунтованими й посилання позивача на ту обставину, що нотаріус здійснив нотаріальну дію за межами свого нотаріального округу, з огляду на те, що, відповідно до п.282. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерство юстиції України N 20/5 від 03.03.2004р., виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чека) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, не мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд, керуючись ст. ст. 3, 5, 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 215, 230 ЦК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції «Про визнання недійсним кредитного договору та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.