Справа № 2-4144/2011
Провадження № 2/2604/813/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" лютого 2012 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Зіньковська Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного академічного театру опери та балету ім. Т.Г. Шевченко про поновлення на роботі, відшкодування збитків посилаючись на те, що з 08.02.1980 року він працював артистом хору у відповідача. В період відпустки з 06.07.2010 по 31.08.2010 року він захворів і перебував на лікарняному 28 календарних днів. 01.09.2010 року його було звільнено з роботи за прогули. Але в подальшому наказ про звільнення був визнаний недійсним. В звязку з хворобою йому було подовжено відпустку з 18.09.2010 року. З наказом про відпустку його не ознайомили. В період додаткової відпустки з 13.10.2010 по 22.10.2010 року перебував на лікуванні. З 23.10.2010 року по 01.11.2010 року теж перебував на лікуванні, а наказом від 03.11.2010 року він був звільнений з роботи за прогул 24.10.2010 року. Оскільки він був звільнений, коли перебував на лікуванні, тому його звільнення є незаконним і повинно бути скасоване.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд поновити його на посаді артиста хору І категорії Національного академічного театру опери та балету ім.Т.Г. ОСОБА_2 з 24.10.2010 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 11000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що на момент звільнення позивач був працездатний, що підтверджується висновками, а тому його звільнення було законним. В задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 11.02.1980 року ОСОБА_1 було зараховано на посаду артиста хору Академічного театру опери і балету УРСР ім.Шевченка, що підтверджується копією наказу (а.с.54).

Наказом № 747-к від 03.11.2010 року ОСОБА_1 було звільнено з посади артиста хору І категорії з 24.01.2010 року за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом позивач наполягає на тому, що його було звільнено під час тимчасової непрацездатності, а тому він повинен бути поновлений на роботі. В судовому засіданні встановлено, що з 13.10.2010 року по 22.10.2010 року позивач перебував на лікуванні в Лубенському госпіталі (а.с.11). Цей факт встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2011 року (а.с.2,3).

Позивач повинен був зявитись на роботу 23.10.2010 року, але не зявився. В обґрунтування поважності причини неявки на роботу надав консультативний висновок з Інституту отоларингології датований 01.03.2011 року, де вказано, що ОСОБА_1 був проконсультований в інституті та проходив лікування з 23.10.2010 року по 01.11.2010 року (а.с.13).

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів»розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом всього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Даючи оцінку консультативному висновку наданому інститутом отоларингології, суд приходить до наступного.

Даний висновок не є документом, який може підтвердити тимчасову непрацездатність, внаслідок якої неможливо звільнити працівника з роботи. Одночасно з цим слід зазначити, висновок датований 01.03.2011 року, тобто отриманий після звільнення з роботи та не був наданий позивачем за місцем роботи в якості обґрунтування поважності причин відсутності на роботі. Цей висновок був отриманий ОСОБА_1, навіть, після постановлення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 22.02.2011 року про відмову в поновленні на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не зявився на роботу 24.10.2010 року, 26.10.2010 року, 28.101.2010 року, що підтверджується копіями актів про відсутність на робочому місці ( а.с.41,42,44).

Таким чином, суд вважає, що звільнено позивача з роботи законно, а тому відсутні підстави для його поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

А тому слід зазначити, що позивачем пропущено строк звернення до суду, підстав для поновлення строку на звернення судом не встановлено.

Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову, в звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду, тому і відмовляє в задоволенні іншої частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Національного академічного театру опери та балету імені ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральну шкоду відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя