АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 22-ц/491/778/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-3109/2011 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу

цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) та просила стягнути з відповідача на її користь 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_2 з Відділення Фонду стягнуто 20000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати професійної працездатності, і відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується винною особою, тому Відділення Фонду безпідставно притягнуто до участі у справі в якості відповідача. Суд не взяв до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, а також не звернув увагу на пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Вважає, що розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Крім того, вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала з 18.08.1966 року по 07.09.1968 року старшою піонервожатою у ВШ № 23, з 07.09.1968 року по 10.11.1975 року - на посаді старшої піонервожатої у середній школі № 42, з 10.11.1975 року була переведена на посаду завідуючої дитячим сектором Палацу культури РУ ім. Леніна, 31.01.1977 року переведена на посаду вихователя середньої школи № 55, 16.08.1977 року переведена з посади вихователя на посаду вчителя навчальних класів СШ № 55, 07.09.1981 року переведена організатором позашкільної роботи та вчителем російської мови СШ №55, 01.09.1984 року переведена вчителем навчальних класів СШ № 42, 01.09.1985 року переведена заступником директора по навчально-виховательській роботі СШ №42, 27.08.1987 року переведена директором СШ № 42, 10.10.2006 року звільнена з посади директора КЗШ №42 та переведена на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи КЗШ № 42.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27 квітня 2004 року, позивачу встановлене професійне захворювання хронічний гіпертрофічний ларингіт, рецидивуючий перебіг, вторинна дисфонія, хронічна фонастенія, у звязку з чим складено акт розслідування професійного захворювання (а.с. 3-4).

Згідно п. 15 акту розслідування професійного захворювання № 31 від 14 травня 2004 року причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 26 років 2 місяців в умовах голосового навантаження.

Висновком МСЕК від 26 травня 2004 року позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності з 20 травня 2004 року на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК ОСОБА_2 протипоказана робота з голосовим навантаженням та необхідне медикаментозне лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст. ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», яка передбачає відшкодування Відділенням Фонду моральної шкоди за наявності факту її спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з втратою професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

У звязку з цим доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральної шкоди є безпідставними.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди є безпідставними.

Доводи відповідача щодо неврахування судом того, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, є безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної працездатності вперше встановлена висновком МСЕК у 2004 році, тобто правовідносини сторін виникли за чинності вищезазначених норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», які передбачали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими, оскільки Кодексом адміністративного судочинства не передбачено стягнення моральної шкоди у звязку із втратою працездатності.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілої, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_4