Справа № 2-1/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2012 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді : Бурлака М.В.

при секретарі: Шмунь Л.І. Возна В.В.

позивача-відповідача: ОСОБА_1

представника позивача-відповідача: ОСОБА_2

відповідача-позивача: ОСОБА_3

представника відповідача-позивача: ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Підставою своїх позовних вимог вважає те, що він має у власності автомобіль НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ГВ № 989821, виданим 04 березня 1992 року.

14 липня 2007 року відповідач ОСОБА_3, приблизно о 16 годині 10 хвилин, керуючи без належним чином оформлених повноважень автомобілем марки ВАЗ-2101 державний номер А6036ЧК, який належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_5, рухаючись по вулиці Леніна в м. Монастирище Черкаської області, в районі кінотеатру «Промінь» порушив вимоги пунктів 2.З., 12.3., 14.2. та 14.6. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпеці маневру і на перехресті вулиць Леніна та Суворова розпочав обгін його автомобіля під його керуванням, коли він, рухаючись в попутному напрямку, виконував маневр повороту ліворуч.

Внаслідок цього сталося зіткнення транспортних засобів.

В результаті зіткнення пошкоджено його автомобіль, а він отримав тілесні ушкодження та тривалий час перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні в Монастирищенській центральній районній лікарні та в Черкаській обласній лікарні.

За час перебування на лікуванні він витратив на придбання призначених йому ліків 5970 грн. 77 коп., що підтверджується фіскальними чеками, виданими аптеками. Лікування наслідків отриманої під час ДТП травми він продовжує до цього часу.

Згідно з висновком спеціаліста № 16 від 21 березня 2008 року вартість відновлювального ремонту його автомобіля перевищує вартість самого автомобіля, тобто автомобіль фактично знищений, тому розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля, складає 7575,00 грн.

Відповідно до висновку експерта № 195м/д/328/532 від 27 червня 2008 року в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) йому завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді перелому третього ребра зліва по середньо-пахвинній лінії, що в своєму перебігу ускладнився розвиток лівостороннього посттравматичного плевриту.

По факту зазначеної ДТП Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області була порушена кримінальна справа, в якій він визнаний потерпілим та цивільним позивачем.

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 С В звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

Тим же вироком мій цивільний позов у кримінальній справі залишений без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2009 року вирок Монастирищенського районного суду від 27 листопада 2008 року щодо засудженого ОСОБА_3 змінено, на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року його звільнено від призначеного покарання.

У відповідності з п.2 ст.48 Закону України „Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно з ч. 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено в ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 1 ст.1195 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Отже, відповідачі повинні відшкодувати йому завдану злочином матеріальну шкоду в загальному розмірі 13545 грн.77 коп.

Крім того, вважає, що діями відповідачів йому заподіяна також і моральна шкода, що виразилося у душевних стражданнях, моральних переживаннях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з пошкодженням, фактично знищенням його автомобіля, тривалим перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, необхідністю приймання ліків, а також значного погіршення загального стану його здоров'я.

Він є людиною похилого віку, інвалідом другої групи, тому на нього особливо негативно вплинуло ушкодження здоров'я та сприйняття факту пошкодження (знищення) його автомобіля.

Пошкодження (знищення) автомобіля істотно вплинуло також на його життєві плани та плани його сім'ї і змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Він позбавлений можливості використовувати власний автомобіль для задоволення

потреб своєї сім'ї та себе особисто, так як після отриманої в ДТП травми йому важко пересуватися, і він у зв'язку з матеріальним становищем не може придбати інший аналогічний автомобіль за свої кошти.

Ухилення відповідачів від добровільного відшкодування заподіяної йому шкоди змусило його звертатися до адвокатів, часто спілкуватися з ними, отримувати необхідні консультації, що, в свою чергу, зумовило нераціональне витрачання часу на шкоду власним інтересам.

Заподіяну йому моральну (немайнову) шкоду він оцінює в 10 000 (десять тисяч) гривень і вважає цей розмір відшкодування розумним і справедливим.

Підставами для відшкодування йому відповідачем моральної шкоди є наступне:

Згідно з ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (ч.З ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Відповідно до ч.І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які заподіяли йому майнову шкоду та порушили цим самим його право власності, зобов'язані відшкодувати йому також і моральну (немайнову) шкоду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.48 Закону України „Про власність", ст.ст. 15, 16, 20, 22, 23, ч.І ст. 1166, ч.І ст. 1167, 1187, ч.І ст. 1195 ЦК України, ст.ст. 118, 119, 120, ЦПК України,

ПРОСИТЬ:

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7 солідарно на його користь завдану йому злочином матеріальну шкоду в сумі 13545 (тринадцять тисяч п'ятсот сорок п'ять) грн. 77 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн., а всього 23 545 (двадцять три тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 77 коп.

20 липня 2009 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

Підставою своїх позовних вимог вважає те, що Монастирищенським районним судом Черкаської області розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином.

Згідно частин 1 і 3 ст.237, ч. 1 ст.238, частин 1 і 3 ст.244, пункту 1 ч. 1 ст.395, ст.396 ЦК України, абзацу 2 п 4, абзацу 1 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» положення щодо захисту права власності поширюєгься також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

За змістом частин 1 і 2 ст.123 ЦПК України відповідач має право до або під час попереднього судового засідання пред'явити зустрічний позов. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних відносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

14.07.2007 року близько 16 год. 10 хв. поблизу кінотеатру «Промінь» по вул.Леніна в м. Монастирище сталася ДТП за участю автомобілів Ваз-21033, д.н. Н 9931ЧК, під керуванням водія ОСОБА_1 і Ваз-2101, д.н. А6036ЧК, керуванням водія ОСОБА_3

Водій ОСОБА_3 керував згаданим автомобілем на підставі довіреності від 24.03.2007 року серії ВЕК 090062, реєстр №1101, посвідчена ОСОБА_8, приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу. Відтак ОСОБА_3 є володільцем цього автомобіля і з огляду на вказані норми права вправі вимагати відкодування шкоди, заподіяної цьому майну .

Згідно висновків експертизи від 07.09.2007 року № 4/2007, від 08.10.2007 року № 4/226 та від 22.02.2008 року № 4/48 дії водія ОСОБА_9 не відповідати вимогам пунктів 10.1. і 10.4. Правил дорожнього руху України, дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху України. В причинному зв'язку з технічної точки зору з виникненням ДТП знаходиться невідповідність дій водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вимогам названих пунктів Правил дорожнього руху України.

Відтак в виникненні ДТП є винуватимитими обидва водії - ОСОБА_1, який керував автомобілем Ваз-21033, Н9931ЧК, і ОСОБА_3, який керував автомобілем Ваз-2101, д.н.А6036ЧК.

Відповідно до висновку спеціаліста від 21.03.2008 року №16 вартість майнової шкоди, заподіяної власнику мобіля Ваз-2101, д.н. НОМЕР_2, внаслідок ДТП 14.07.2007 року складає 4 605,6 гривень.

За змістом речення третього абзацу 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» питання про відповідальність за шкоду, заподіяну- при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст.ст.1166, 1188 Цивільного кодексу України (ст.440 ЦК України у 1963 року), при наявності вини обох володільців розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня кожного.

З огляду на згадані норми права і на висновки експертизи від 07.09.2007 року № 4/ 2007 від 08.10.2007 року № 4/226 та від 22.02.2008 року № 4 /48 ОСОБА_3 вважає, що ступінь вини водія ОСОБА_1 у винекненні даної ДТП є більшим , ніж його, а відтак з ОСОБА_1 В,П. належить стягнути на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 4605,6 грн.

Вказані в позові ОСОБА_1 і в зустрічному позові ОСОБА_3В як докази висновки експертизи і спеціаліста, вирок Монастирищенського районного суду, ухвала Апеляційного суду та інші документи знаходяться в матеріалах кримінальної справи №1-61/2008 року.

З метою забезпечення доказів та встановлення обставин, що можуть бути підтверджені цими доказами, та з огляду на правила ч.2 ст.64 ЦПК України ОСОБА_3 вважає за необхідне клопотати про витребування у з Монастирищенського районного суду кримінальної справи №1-61/2008 року для дослідження в судовому засіданні її матеріалів.

ОСОБА_3 вважає, що подати суду згадану справу для нього є неможливим.

Згідно правил абзацу 2 пункту 9 названої Постанови при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну … судам ... слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов»язку надати річ того ж роду і якості, виправивши пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє вище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

З урахуванням часу проведення дослідження щодо розміру майнової шкоди, спричиненої кожному з володільців автомобілів, та з огляду у на ч.2 ст.57 ЦПК України, яка не визначає висновок спеціаліста як доказ, ОСОБА_3 вважає за доцільне клопотати про забезпечення доказів способом призначення експертизи з винесенням і вирішення питання про дійсну (реальну ринкову) вартість автомобілів Ваз-21033, д.н. Н9931ЧК, і Ваз-2101, д.н.А 6036 ЧК . Крім того, для з'ясування обставин про дійсну (реальну ринкову) вартість цих автомобілів, що мають значення для справи, потрібні спеціальні знання у галузі науки і техніки.

За змістом частин 2 і 1 ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання даних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

На підставі викладеного та керуючись ст.сг.22-23, частинами 1 і 3 ст.237, ч.1 ст.238, частинами 1 і 3 ст.244, п 1 ч.І ст.395, ст.396, ст.ст.1166-1167, ст.1188 Цивільного кодексу України, абзацом 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за іми про відшкодування шкоди», частинами 3-1 сг.10, ст.ст.57-58, ч.2 ст.59, ч.І ст.60, ст.ст.62-64, ст.66, г 119-120. частинами 1 і 2 ст. 123, ст. 133, ст.137, ст. 143 Цивільного процесу ального кодексу України

ПРОСИТЬ:

Постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_1П на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 4 605,6 гривень.

Ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 прийнято до провадження суду та об»єднанно з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_10

12 серпня 2009 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав суду письмові заперечення проти зустрічного позову та вважає, що:

Монастирищенським районним судом Черкаської області (суддя Бурлака М.В.) розглядається цивільна справа за його позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, в якому просить суд стягнути з мене на його користь майнову шкоду в розмірі 4605 грн.60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 вважаю безпідставним і необгрунтованим, а заявлені ним вимоги незаконними з таких міркувань:

1) У зустрічному позові ОСОБА_3 посилається на те, що він керував автомобілем НОМЕР_3 на підставі довіреності від 24 березня 2007 року, а тому вважає себе володільцем цього автомобіля, який має право вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Однак, з тексту довіреності, на яку посилається ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_11 надав йому право лише продати належний йому автомобіль і не надавав ОСОБА_3 право керувати цим автомобілем.

Отже, під час ДТП ОСОБА_3 керував автомобілем без належним чином оформлених повноважень.

-Крім того, в указаній вище довіреності не зазначене право ОСОБА_3 подавати від імені власника автомобіля ОСОБА_5 позовні заяви про відшкодування майнової шкоди у випадку спричинення автомобілю пошкодження. А подавати позов від свого імені та вимагати відшкодування йому (ОСОБА_3В.) шкоди, завданої чужому автомобілю, ОСОБА_3 не має права, оскільки, як повірений, уповноважений власником автомобіля лише продати його.

Отже, у позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в даному- випадку відсутнє право на звернення до суду.

-У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначає, що мої дії на момент ДТП нібито не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, а тому у ДТП є вина обох водіїв - моя та ОСОБА_3

Крім того, у зустрічному позові ставиться питання про призначення експертизи для визначення дійсної (ринкової) вартості автомобілів.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов"язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У вироку Монастирищенського районного суду від 27 листопада 2008 року зазначено, що суд прийшов до висновку, що я не порушував Правил дорожнього руху і мої дії не можуть бути у причинному зв"язку з наслідками ДТП. Там же зазначено, що в матеріалах справи є постанова органу досудового слідства про відмову в порушенні відносно мене кримінальної справи, яка ніким не оскаржена і яка також підтверджує відсутність моєї вини у даній ДТП. Саме тому суд визнав винним у вчиненні злочину ОСОБА_3

Крім того, у вироку суд послався, як на доказ вини ОСОБА_3, на висновок автотоварознавчої експертизи № 16 від 21 березня 2008 року, згідно з якою вартість відновлювального ремонту мого автомобіля складає 7575 грн.

Отже, в даному випадку немає ніякої необхідності з"ясовувати у цивільній справі наявність чи відсутність моєї вини у ДТП та повторно визначати вартість автомобілів і їх ремонту, оскільки ці обставини вже встановлені у кримінальній справі і не потребують додаткового з"ясування чи доказування.

Враховуючи викладене, вважаю, що ОСОБА_3 подав зустрічний позов лише з метою затягнути розгляд справи за моїм позовом та спричинити мені додаткові душевні страждання, а тому, керуючись ст.ст.27, 128 ЦПК України, прошу у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

В судовому засіданні від 19 березня 2010 року первісний позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 пояснив суду, що позов до ОСОБА_3 підтримує повностю і просить його задовільнити. Зустрічний позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Просить слово для пояснення надати своєму представнику.

Представник первісного позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 пояснив - мій довіритель звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і обгрунтовує цей позов тим, що у його власності є автомобіль марки ВАЗ-21033, яким він керував 14 липня 2007 року, рухався по вулиці Леніна м.Монастирище. При здійсненні ним повороту ліворуч, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, який керував автомобілем марки ВАЗ-2101 розпочав обгін його автомобіля на перехресті вулиць Леніна та Суворова. Внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, пошкоджено автомобіль мого довірителя, заподіяно тілесні ушкодження йому як водію, тобто завдано матеріальної та моральної шкоди. Вина ОСОБА_3 підтверджується вироком суду, згідно якого йому призначено покарання, та звільнено від покарання згідно ухвали апеляційного суду на підставі п.в ст.1 ЗУ Про амністію. Все ж таки ОСОБА_3 визнаний винним і повинен відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду, оскільки ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні в Монастирищенській ЦРЛ та в Черкаській обласній лікарні.

За час перебування на лікуванні витратив на придбання призначених йому ліків 5970грн. 77 коп., що підтверджується фіскальними чеками. Автомобіль фактично знищений і розмір завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля складає 7575 гривень. Заподіяна моральна шкода, яка виразилась у його душевних стражданнях, моральних переживаннях, які він зазнав і зазнає у звязку з пошкодженням автомобіля, він є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, тому на нього особливо негативно вплинуло ушкодження здоровя та сприйняття факту пошкодження автомобіля, який він не може використовувати для задоволення потреб своєї сімї та себе особисто, так як після отриманої в ДТП травми важко пересувається. До цього часу це ДТП завдало йому переживань, він звертається за допомогою до юристів, змушений неодноразово зявлятися до суду, щоб підтримати позов. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив у 10 000 гривень і враховуючи ці доводи, які наголошував, це є незавищена сума, вона відповідає моральним втратам ОСОБА_1 Прошу задовольнити позов в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 23 545 гривень 77 коп., з яких матеріальна шкода 7 575 гривень за пошкодження автомобіля, 5 970 гривень 77 коп. витрати понесенні на придбання ліків та 10 000 гривень моральна шкода. Важаємо, що позов ОСОБА_1 є обгрунтованим, підтверджений наявними у справі доказами, висновком експерта і підлягає до задоволення, а також вважаємо, що підлягають до задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, моральних переживаннях. Враховуючи стан здоровя ОСОБА_1, його похилий вік, те, що він пересувається за допомогою палиці, автомобіль є для нього істотною втратою і цим заподіяно йому ще більшої моральної шкоди.

Що стосується зустрічного позову, вважаю, що цей позов не підлягає до задоволення і прошу відмовити у його задоволенні.

Стосовно зустрічного позову можу пояснити, що повністю заперечую проти позову, оскільки ОСОБА_3 тут заперечує свою вину, що суперечить вироку суду, посилається на те, що є обоюдна вина, що ОСОБА_1 також винен в ДТП, тому в позові просимо відмовити, як такому, що є не обгрунтованим і безпідставним.

Вважає, що вони, як сторона у справі, надали суду всі докази вини ОСОБА_3, а також обгрунтували фінансовими документами підстави стягнення матеріальної шкоди та обґрунтували підстави для задоволення моральної шкоди. Заяв та клопотань про витребування доказів, призначення експертизи не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона спирається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Тому обовязок доказування своєї невинуватості я задоволення свої вимог лежить на первинному відповідачеві.

-Додатково позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 поясни в, що:

-З 14 липня по 28 липня 2007 року перебував на лікуванні в Монастирищенській ЦРЛ.

-Після ДТП у мене загострились інші хвороби і які ліки мені призначались, такі я їх і купував.

-Так, в матеріалах справи міститься фіскальний чек від 30.11.07 року, після виписки мене з лікарні, але я купував ліки після виписки з лікарні в звязку із погіршенням стану мого здоровя, яке було спричинено діями ОСОБА_3

-Лікувався в Монастирищенській ЦРЛ та в Черкаській обласній лікарні, де мене ніхто не доглядав, крім медперсоналу.

-В Черкаській обласній лікарні знаходився в палаті, яка розмішена на шостому поверсі приміщення лікарні.

-Мені призначав ліки лікар і я просив сторонніх людей, щоб мені купували ліки.

-З 14 вересня по 28 вересня 2007 року знаходився на лікуванні в Черкаській обласній лікарні і мені купували ліки сторонні люди, яким я давав гроші і вони приносили мені ліки та чеки на їх придбання.

-Купували мені ліки по декілька разів на день і може таке бути, що є 17 фіскальних чеків за один день, в різний час. Мені купували ліки стільки разів не день, скільки було потрібно.

-Не можу пояснити, що купувалось і вказано в фіскальних чеках, як медичні вироби.

-Гормональні, скловироби, рвотні, жовчогінні не можу пояснити для чого мені призначались.

-Автомобіль я забрав із районного відділу міліції і він знаходиться в моєму домоволодінні.

-Після події ремонт автомобіля не проводився, продав із нього деякі частини.

-Не знаю яку суму отримав від продажу, може 1000 гривень.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 пояснив суду, що позовні вимоги за первісним позовом не визнає, просить у позові відмовити у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує у повному обсязі, просить їх задовільними. Для більш детального обгрунтування своїх заперечень проти первісного позову та обґрунтування зустрічного позову просить надати слово своєму представнику.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 - вважаємо, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Винним у ДТП, яка мала місце 14.07.2007 року є позивач за первісним позовом, тобто ОСОБА_1, тому у його позові необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення на суму 4 605, 6 грн. Вважає, що надані суду фіскальні чеки не в повній мірі відображають матеріальні затрати на лікування потерпілого ОСОБА_1, оскільки він лікувався від простатиту, дихальної недостатності, ішемічної хвороби серця та інші.

Просить відмовити в позові ОСОБА_1, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Додатково відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить звернути увагу суду на те, що під час ДТП потерпілому ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження у виді перелому 3-го ребра, а він лікувався від перелому 12-го ребра надав суду фіскальні чеки саме про лікування перелому 12-го ребра.

В судове засідання на 15 жовтня 2012 року сторони та їх представники не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені в установленому законом порядку, про що свідчать їх заяви до суду про слухання справи у їх відсутність, кожна сторона підтримує свої вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, тому суд вважає, що неявка сторін в судове засідання і звернення до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутність є їх волевиявленням та способом захисту свого права. Суд створив сторонам всі передбачені Законом умови для захисту свого права, яким вони не найшли необхідності скористатись, підстав для відкладення чи оголошення перерви в судовому засідання суд не вбачає та вважає, що є всі підставі для постановлення рішення у справі.

Заслухавши пояснення сторін, виголошенних ними у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_3 дло ОСОБА_1 задоволенню не підлягає і виходить з наступного:

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 1 ст.1195 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Винність ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка мала місце 14 липня 2007 року повністю доведена вироком Монастирищенського районного суду від 27 листопада 2008 року, в якому вказано, що водій ОСОБА_1 не порушував правила дорожнього руху і його дії не можуть бути у причинному звязку з наслідками, що настали і тільки дії підсудного ОСОБА_3 14.07.2007 року знаходяться у причинному звязку з наслідками, що настали.

З ухвали апеляційного суду Черкаської області випливає, що «… висновок суду про винність ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, стверджений дослідженими судом доказами і не оспорюється в апеляції. Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 обєктивно не міг уникнути дорожньо-транспортної пригоди і що його вина у вчиненні ДТП є значно меншою ніж вина потерпілого ОСОБА_1 повністю спростовуються матеріалами справи.»

Вказані рішення судів стосовно винуватості ОСОБА_3 і невинуватості ОСОБА_1 у ДТП, яке мало місце 14.07.2007 року первісним відповідачем у справі ОСОБА_3 не оскаржувались, що свідчить про його згоду з висновками судів.

З положень розділу «Умови відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки та порядок її відшкодування», викладених в узагальненні судової практики судової палати у цивільних правах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, затвердженого постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2 від 30 березня 2012 року, випливає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України що особа, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення фактично позбавлена можливості спростувати наявність такої вини.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність повної відмови у задоволенні зустрічного позову оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Крім того, відповідно положень ч. 5 ст. 1187 ЦПК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Висновками судово-медичних експертиз доведено, що під час ДТП, яка мала місце 14 липня 2007 року ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження у виді перелому 3-го ребра.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 49-к від 19.11.2010 року випливає, що лікування ОСОБА_1 здійснювалось з застосуванням медикаментозних засобів, потребу в застосування яких визнавав лікуючий лікар з урахуванням стану здоровя ОСОБА_1 на час стаціонарного та амбулаторного лікування, що не виключає прямого причинного звязку потреби лікування травми, отриманої 14.07.2007 року та її наслідків. В наданих на комісійну експертизу медичних документах на імя ОСОБА_1 міститься перелік лікарських засобів, застосування яких потребував стан здоров»я ОСОБА_1 на час перебування на стаціонарному лікування в Монастирищенській ЦРЛ та Черкаській обласній лікарні за висновком лікуючого лікаря. В наданій на експертизу медичній документації не міститься обєктивних судово-медичних даних, які б дали змогу визнати перелік лікарських засобів не потрібних ОСОБА_1 для лікування травми отриманої 14.07.2007 року.

З викладеного суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 отримував лікування саме від травми, отриманої в момент ДТП 14.07.2007 року, оскільки предметом дослідження вказаної експертизи були документи про лікування ОСОБА_1 саме за вказаний період і в даному випадку немає принципового значення розбіжність у визначення перелом якого ребра лікував ОСОБА_1

На підставі цього, а також наданих суду фінансових документів, наданих позивачем, як доказ понесених ним затрат на його лікування, суд робить висновок про задоволення його позовних вимог в цій частині в повному обсязі, а саме в сумі 5970, 77 грн., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 ніяким чином не спростував висновки судово-медичної експертизи № 49-к від 19.11.2010 року, незважаючи на те, що його клопотанням неодноразово призначались комісійні судово-медичні експертизи, вартість яких він відмовився оплатити.

Відповідно до ч. І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Викладені в позовній заяві ті підтримані в судовому засіданні обставини, на які посилається позивач за первісним позовом, як на підставу задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, що виразилося у душевних стражданнях, моральних переживаннях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з пошкодженням, фактичним знищенням його автомобіля, тривалим перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, необхідністю приймання ліків, а також значного погіршення загального стану його здоров'я.

Він є людиною похилого віку, інвалідом другої групи, тому на нього особливо негативно вплинуло ушкодження здоров'я та сприйняття факту пошкодження (знищення) його автомобіля.

Пошкодження (знищення) автомобіля істотно вплинуло також на його життєві плани та плани його сім'ї і змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Він позбавлений можливості використовувати власний автомобіль для задоволення потреб своєї сім'ї та себе особисто, так як після отриманої в ДТП травми йому важко пересуватися, і він у зв'язку з матеріальним становищем не може придбати інший аналогічний автомобіль за свої кошти, на думку суду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 10 000 грн., оскільки, відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку спеціаліста №16 від 21.03.2008 року дійсна ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2103 Д/Н А-6036-ЧК, що належить ОСОБА_1 на момент ДТП 14.07.2007 року становила 7575 грн., тому суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_12В. на користь ОСОБА_1

Разом з тим, при прийнятті вказаного рішення суд приймає до уваги п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року та розділу «Порядок визначення шкоди, в тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля», викладених в узагальненні судової практики судової палати у цивільних правах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, затвердженого постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2 від 30 березня 2012 року, згідно якого особа, на користь якої постановлено рішення про задоволення позовних вимог, повинна передати, особі яку зобовязано відшкодувати шкоду, пошкоджений автомобіль після відшкодування нею збитків у повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16,20,22,23, 1166,1167,1187, 1192, 1195 ЦК України, ст. ст. 118-120, 157-223,291-300 ЦПК України,-

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином заадоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 23 545, 77 грн., з яких: матеріальна шкода 13 545 грн. та моральна шкода 10 000 грн.

Зобовязати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 після відшкодування ним збитків у повному обсязі у тому стані, у якому він був після ДТП, яка мала місце 14 липня 2007 року.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів через Монастирищенський районний суд до апеляційного суду Черкаської області. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Монастирищенського Бурлака М.В

районного суду .