Ічнянський районний суд Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2012

м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Чугуєвської Т.П.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Агро ВАМ»про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПСП «Агро-Вам»про розірвання договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на те, що між нею та відповідачем були укладені договору оренди земельних ділянок, проте, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

У судове засідання сторони не зявились, але від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представник позивача ОСОБА_2 надала суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просила визнати договори оренди земельних ділянок недійсними, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем були укладені договори оренди землі строком на десять років. Однак, на дату підписання цих договорів, діяла редакція Закону України «Про оренду землі», згідно якої до істотних умов за договором оренди землі належали умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, яка у договорі відсутня і відсутні будь-які відомості про це. Крім того, на момент укладення договору з ПСП «Агро ВАМ», існував, укладений у 2007 році між позивачем та ВАТ «Парафіївській цукровий завод»договір оренди на вищезазначені земельні ділянки, що суперечить чинному законодавству.

Представник відповідача у заяві просила відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання також не зявилася.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріал справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою вчиняються у письмовій формі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі»оренда це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статею 13 Закону України «Про оренду землі»зазначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов»язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов»заний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства».

За змістом ст. ст. 16, 18, 19 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 являється власником земельних ділянок площею 0,89 га та 3,72 га згідно державних актів серії ЯБ 919770 від 17.01.2006 року та серії ЯБ 919768 від 17.01.2006 року.

Позивачка 28 грудня 2009 року уклала з ПСП «Агро ВАМ»договори оренди, згідно яких передала в оренду останньому вищезазначені земельні ділянки.

Зазначені договори були зареєстровані в Ічнянському районному відділі Чернігівської регіональної філії «Центр ДЗК»20.12.2010 року, про що в Державному реєстрі земель були вчинені відповідні записи. Договори оренди є чинними і ніким не скасованими.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до частини першої статі 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у якому відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Згідно зі ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»істотними умовами договору є: об»єкт оренди (місцерозташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об»єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об»єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі»є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року за № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи держаної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов»язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок.

В судовому засіданні було встановлено, що під час підписання спірних договорів сторони досягли домовленості з усіх істотних умов, підписали договори, які були зареєстровані у порядку, встановленому законом, вказані договори виконувалися сторонами протягом 2-х років, відповідачка отримувала орендну плату, про що представники сторін у судовому засіданні не заперечували. Крім того, представником позивача не надано суду доказів невиконання або неналежне виконання відповідачем умов Договору чи невиконання обовязків орендаря, які передбачені ст. 25 Закону України «Про оренду землі».

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 208, 210, 215, 638, 640 ЦК України, ст. 1, 13, 15, 16, 18, 19, 20 Закону України «Про оренду землі», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9, ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агро ВАМ»про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Петрушівської сільської Ради Ічнянського району Чернігівської області та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 919770 від 17.01.2006 року площею 0,89 га та про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Петрушівської сільської Ради Ічнянського району Чернігівської області та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ 919768 від 17.01.2006 року площею 3,72 га відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_3