Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Благорозумном О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2011року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державного казначейства України про стягнення шкоди, -

встановила:

19 серпня 2010року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державного казначейства України про стягнення матеріальної шкоди в сумі 20720грн. і моральної шкоди в розмірі 50000грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 31 жовтня 2006року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було видано виконавчий лист про стягнення на його користь з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 650грн, моральної шкоди у розмірі 20000грн., судові витрати у розмірі 70грн., а всього 20720грн.

Під час виконання вищевказаного виконавчого листа державний виконавець Бондаренко В.В. встановила, що боржник ОСОБА_2 за вказаною у виконавчому листі адресою не проживає тривалий час.

При цьому виконавець ОСОБА_3 при складанні акту від 26 лютого 2007р. про не проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, в порушенні вимог ст. 16 ЗУ «Про виконавче провадження», при відсутності понятих, присутність яких була обов'язковою, внесла до акту завідомо неправдиві дані про присутність понятих, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, після чого вчинила підписи від їх імені, які про проведення даних виконавчих дій нічого не знали. Згідно акту від 26.02.2007 року виконавчий лист був повернутий стягувачу ОСОБА_1 без виконання.

За вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19травня 2008р. ОСОБА_3 було визнано винною по ст. 366 ч. 1 КК України і притягнуто до кримінальної відповідальності.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 у своєму позові вказав, що вищевказаним злочином йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 20720грн., так як не було проведено виконавче провадження за виконавчим листом, яке і на даний час не ведеться на протязі вже більше трьох років, а також завдано моральну шкоду, яку він визначив у розмірі 50000грн.

Заочним рішенням суду від 08 грудня 2011року у задоволені позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державного казначейства України про стягнення шкоди відмовлено (а.с.27).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити рішення про задоволення його позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд з формальних підстав відмовив йому у задоволені позову, суд безпідставно послався на вимоги ст.1176 ЦК України, та незаконно не застосував вимоги ст.1173, 1167 ЦК України, ст.86 Закону України «Про виконавче провадження», суд порушив вимоги ст.ст.1167, 1177 ЦК України (а.с.34).

Справа розглянута у відсутності сторін, які були належним чином сповіщені про слухання справи в апеляційній інстанції, апелянт ОСОБА_1 просив розглянути справу у його відсутності.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав суду жодних доказів того, що виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 31.10.2006 року не виконано. Таким чином, позивач жодним чином суду не довів, що відповідач завдав йому матеріальну шкоду у розмірі 20720грн. Також суд вважав безпідставними посилання позивача, що відповідач завдав йому моральну шкоду.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду, та вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 за вказаним позовом не підлягають задоволенню не лише з підстав того, що він не надав суду першої та апеляційної інстанції належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог, і з тих підстав, що позивач ОСОБА_1, звернувшись з вказаним позовом в порушені вимог ЦПК України, взагалі не вказав конкретні обґрунтування свого позову з посиланням на відповідні вимоги ЦК України або на інші вимоги закону, на підставі яких, на його думку, слід задовольнити його позовні вимоги. При цьому суд першої інстанції не уточнив в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1, чого позбавлений і суд апеляційної інстанції.

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно розяснень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача йому було завдано фізичних та душевних страждань, або він зазнав інше ушкодження здоров'я, або було знищено його майно, або була принижена його честь, гідність чи ділова репутація.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2006року Білгород-Дністровським міськрайонним судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 650грн, моральної шкоди у розмірі 20000грн., судові витрати у розмірі 70грн., а всього 20720грн. (а.с.7-8).

Державний виконавець державної виконавчої служби в м. Білгород-Дністровському і в Білгород-Дністровському районі Одеської області ОСОБА_3 встановила, що боржник ОСОБА_2 за вказаною у виконавчому листі адресою не проживає тривалий час.

Державний виконавець Бондаренко В.В. при складанні акту від 26 лютого 2007р. про непроживання ОСОБА_2 за вказаною адресою, в порушенні вимог ст. 16 ЗУ «Про виконавче провадження», при відсутності понятих, присутність яких була обов'язковою, внесла до акту завідомо неправдиві дані про присутність понятих, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, після чого вчинила підписи від їх імені, які про проведення даних виконавчих дій нічого не знали. Згідно акту від 26.02.2007р. виконавчий лист був повернутий стягувачу ОСОБА_1 без виконання.

За вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19травня 2008р. ОСОБА_3 було визнано винною по ст. 366 ч. 1 КК України і притягнуто до кримінальної відповідальності.

Судова колегія, вважає, що засудження ОСОБА_3 по ч.1 ст.366 КК України за скоєння службового підлогу не є підставою для стягнення саме матеріальної шкоди в сумі 20720грн. з виконавчої служби.

Постанова виконавчої служби від 28 березня 2006року про повернення виконавчого листа про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 20720грн. була прийнята виконавчою службою не в наслідок бездіяльності виконавчої служби, а в результаті відсутності самого боржника та відсутності в нього коштів та майна, на яке можливо було звернути стягнення. Тобто вказана постанова виконавчої служби була винесена з додержанням вимог Закону «Про виконавче провадження».

З письмових пояснень виконавчої служби вбачається, що за скаргою ОСОБА_1 постанова виконавчої служби від 28 березня 2006р. була скасована ухвалою Білгород-Дністровського міскрайонного суду від 07 квітня 2008року, але не з підстав неправомірності дій чи бездіяльності виконавчої служби.

Однак, ОСОБА_1 про вказані обставини в даному позові та в апеляційній скарзі не вказав, та не надав суду вищевказані постанови виконавчої служби.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні прав і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Судова колегія вважає, що позивач ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, Державного казначейства України про стягнення шкоди, в порушені вимог статті 60 ЦПК України не довів суду ті обставини, на які він послався як на підставу своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08грудня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_6