Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №1023/1620/12

Провадження №2/1023/450/12

19 жовтня 2012 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Прядко Н.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

05 вересня 2012 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в силу психологічної несумісності характерів подружжя, вони так і не змогли збудувати міцну та дружню родину, виявилось, що у них байдуже відношення один до одного, в сім'ї відсутня повага та порозуміння, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачкою, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 14 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14 листопада 2007 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 196. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку Валько, дружині Валько.

Під час шлюбу в них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, який за домовленістю сторін залишається проживати разом з відповідачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, між позивачем та відповідачкою не склалися нормальні сімейні стосунки. В силу неповаги до позивача та зневажливого ставлення зі сторони відповідачки виникали сварки та непорозуміння. Відповідачка почала зраджувати позивачу, чим принизила його чоловічу гідність. їх подружнє життя не склалося з вини відповідачки, вони стали байдужими одне до одного, як подружжя, перестали знаходити спільну мову, постійні сварки дуже негативно впливали на емоційний стан та здоров'я позивача, а також на виховання їх сина. Внаслідок чого позивач в серпні 2012 року переїхав жити до своїх батьків, з того часу сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.І ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п. 3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім"я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Спору щодо розподілу сумісно нажитого майна на час розгляду справи в суді

немає.

У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище Валько.

Судові витрати між сторонами розподіляються за правилами ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 196.

Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити Валько.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 107 гривень 30 копійок судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька