Справа №2-566 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Рибалки В.Г., Шевченка В.А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області 04 травня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до КП Шосткинський казенний завод «Зірка» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку з 01 листопада 2011 р. по 04 травня 2012 року в сумі 13 158грн., мотивуючи тим, що до 31 жовтня 2011 року вона працювала у відповідача , після чого її було звільнено з роботи за власним бажанням. На день звільнення відповідачем було нарахована заробітна плата в сумі 4799грн. 44 коп., але її не було виплачено у звязку з відсутністю грошових коштів .

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження обгрунтованність її вимог, постільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Після її звільнення і до звернення до суду відповідачем проводилася виплата заборгованості по зарплаті іншим працівникам, відповідач мав замовлення на виконання робіт, оплата яким повинна була направлена на погашення заборгованості по зарплаті, відповідач розраховувався за комунальні послуги, а її не виплачена заробітна плата і на час зверненні з даним позовом. .

Судом першої інстанції встановлено і вбачається із матеріалів справи, що позивачка перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 1977 року по 31 жовтня 2011 року. ( а. с. 6-9)

На час звільнення позивачці відповідачем на була проведена виплата нарахованої заробітної плати в сумі 4799грн. 44 коп.

В судове засідання апеляційного суду позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, представник відповідача також не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні позивачки. Такий висновок суду , на думку колегії суду апеляційного суду, не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка була звільнена 31 жовтня 2011 року за власним бажанням, але при її звільненні не була виплачена їй заборгованість по зарплаті, що не відповідає вимогам ст. 116 КЗпП України і при не проведенні розрахунку, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Тобто право у працівника на отримання такої виплати виникає за наявності складу порушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільнені ( ст. 116 КЗпП України) та вини роботодавця у затримці розрахунку при його звільненні.

При цьому, вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Вина власника виключає лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія.

Водночас, усяке явище, яке перешкоджає власникові належно виконати свої обовязки перед працівником, якщо власник проявляє належну дбайливість щодо цього виключає вину власника.

В суді першої інстанції представник відповідача пояснив несвоєчасність виплати заробітної плати позивачу накладенням арешту на кошти та на майно відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка була звільнена з роботи 31 жовтня 2011 року. 09.09. 2011 року, до її звільнення відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Сумській області постановою державного виконавця був накладений арешт на кошти в межах 91 389 333,00 грн. , що належать відповідачу, які містяться на всіх рахунках підприємства.

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що 12.12. 2008 року вказаним відділом примусового виконання рішень було накладено арешт на все рухоме майно.

Відповідно до п.5 статті 11 Закону України « Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешти на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його в установленому законодавством порядку, а відповідно до п. 6 вказаної статті накладати арешт на кошти та інші цінності боржника .

Згідно статті 66 вказаного Закону у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно , належне боржникові або закріплене за ним, в тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника юридичної особи( крім майна , вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто використовує це майно.

Приймаючи до уваги накладення арешту, як поважну причину у затримці виплати позивачеві заробітної плати, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що не на все майно було накладено арешт, а лише на рухоме. Відповідачем всупереч вимогам статті 60 ЦПК України не надано доказів, що у нього не було можливості виплатити позивачки заробітну плату за рахунок інших коштів.

Крім того, арешт коштів та частковий арешт майна не є обставиною, яка підтверджує відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Оскільки судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що середня денна заробітна плата позивачки складає 102 грн. , а з 01листопада 2011 року по 04 травня 2012 року час затримки розрахунку складає 128 днів , то на користь позивачки з відповідача слід стягнути 13 056грн.

Керуючись ст. 303; п.2 ч.1 ст. 307; ст. 309; ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2012 року в даній справі скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Казенного підприємства Шосткинський казенний завод « Зірка» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку задовольнити частково. Стягнути з Казенного підприємства Шосткинський казенний завод « Зірка « на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з 01. 11. 2011 року по 4 .05. 2012 року у сумі 13056 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 214 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяті днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді