Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-3059/12 Головуючий у 1 інстанції Нестеренко Т.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2012 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Гончара О.С.

суддів Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, 3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, КП „Якимівське БТІ про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, 3-тя особа: ОСОБА_3, КП „Якимівське БТІ, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, 3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, КП „Якимівське БТІ про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначала, що 14 вересня 2010 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №082116, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції Запорізької області. 15 червня 2005 року мати її чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого, все належне їй на той час майно на випадок її смерті заповіла в рівних долях на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_3 09 лютого 2006 року мати чоловіка, ОСОБА_7, та чоловік позивачки, ОСОБА_6, уклали договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність, а ОСОБА_6 прийняв у власність, як дарунок, 4/5 частки житлового будинку № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, яка складається: коридор 1-2, площею 5,1 кв. м; кухня 1-4, площею 11,8 кв. м; кімната 1-5, площею 8,2 кв. м; кімната 1-6, площею 7,8 кв. м; сарай Б-1, В-1, Е-1, гараж Г-1; веранда А-1, басейн № 1; вбиральня № 2; водогін № 3. Загальна вартість дарованої 4/5 частки житлового будинку складає 6 743 грн. 20 коп. Відповідно до вимог ст.722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. 21 листопада 2006 року мати чоловіка ОСОБА_6 - ОСОБА_7 померла. Право власності на 4/5 частки житлового будинку № 22 по вул.. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області у відповідності до вимог ст.210 ЦК України, її чоловік, ОСОБА_6, не оформив, оскільки між ним та третьою особою по справі ОСОБА_3, почалися спори із-за спадкового майна. ОСОБА_6, в серпні 2010 року, на підставі договору дарування, отримав від Кирилівської селищної ради земельну ділянку для обслуговування житлового будинку № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка, та надав до КП «Якимівське БТІ» необхідні документи для державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, що підтверджується випискою із рішення Кирилівської селищної ради № 5 від 26.08.2010 року та розпискою КП «Якимівське БТІ» № 1118 від 24.11.2010 року. Свідоцтво про право власності на 4/5 частки житлового будинку № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області ОСОБА_6 не отримав, оскільки 24 грудня 2010 року він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 184749 від 27.12.2010 року, виданим виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого все його майно, права та обов'язки, а також все те, що буде належати йому за законом на день його смерті, заповів ОСОБА_4 та своєму онуку ОСОБА_5 в рівних частках.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_6, відкрилась спадщина, яка складається із 4/5 частки житлового будинку № 22 по вул. Калініна в с Кирилівка Якимівського району Запорізької області, яка складається: коридор 1-2, площею 5,1 кв. м; кухня 1-4, площею 11,8 кв. м; кімната 1-5, площею 8,2 кв. м; кімната 1-6, площею 7,8 кв. м; сарай Б-1, В-1, Е-1, гараж Г-1; веранда А-1, басейн № 1; вбиральня № 2; водогін №3, отриману ним за договором дарування від його матері, та 1/10 частка житлового будинку № 22 по вул. Калініна за заповітом його матері ОСОБА_7 від 15 червня 2005 року. У встановлений законодавством строк до Якимівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за заповітом позивачка зверталася. Із заявою про відмову від прийняття спадщини позивачка не зверталася.

При зверненні до КП „Якимівське БТІ, була встановлена відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області: технічний паспорт на житловий будинок та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - ще за своє життя чоловік позивачки належним чином право власності на житловий будинок № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області не встиг оформити. З цієї причини вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та належним чином оформити право власності на житловий будинок.

Крім того, після смерті її чоловіка ОСОБА_6, вона, як спадкоємець за заповітом, проживаючи у ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично вступила в управління спадщиною, що складається із 9/21 та 1/10 житлового будинку зі спорудами, розташованого по вул. Калініна,22 в ся Кирилівка Якимівського району Запорізької області, обробляла присадибну земельну ділянку, робила частковий ремонт житлового будинку, користувалася та розпоряджалась майном померлого чоловіка.

На підставі викладеного позивачка просила суд, визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке складається із 9/20 ч житлового будинку та 1/2 частки сараїв Б-1, В-1, Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейн; 1: вбиральні № 2; водогону №3 та розташоване за адресою: вул. Калініна, 22, смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, зобов'язати КП «Якимівське БТІ» зареєструвати право власності на вище зазначене нерухоме майно на імя - ОСОБА_4.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_5 в вересні 2011 року подав зустрічний позов до Виконавчого комітету Кирилівської селищної ради, 3-тя особа: ОСОБА_3, КП „Якимівське БТІ, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

В позовній заяві зазначав, що за життя ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого все його майно, права та обов'язки, а також все те, що буде належати йому за законом на день його смерті, заповів ОСОБА_4 та своєму онуку ОСОБА_5 в рівних частках.

Після смерті діда ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається із 4/5 частки житлового будинку № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, отриману ним за договором дарування від його матері та 1/10 частки житлового будинку № 22 по вул. Калініна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області за заповітом його матері ОСОБА_7 від 15.06.2005 року.

У встановленому законом строк позивач звернувся до Якимівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак з причини не оформлення права власності на частку житлового будинку його померлим дідом, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг. При зверненні до КП „Якимівське БТІ „ була встановлена відсутність правовстановлюючих документів на спірне житло.

На підставі викладеного просив суд, визнати за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно яке складається із 9/20 часток житлового будинку та ? частки сараїв Б-1, В-1, Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейн; 1: вбиральні № 2; водогону № 3та розташоване за адресою: вул.. Калініна, 22 смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область, зобовязати КП „Якимівське БТІ зареєструвати зазначене нерухоме майно на імя ОСОБА_5

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на нерухоме майно, як складається із 9/20 часток житлового будинку та 1/2 частки сараїв Б-1, В-1, Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейну № 1; вбиральні № 2; водогону №3 та розташоване за адресою вул. Калініна, 22 смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Зобов'язано комунальне підприємство «Якимівське БТІ» зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке складається із 9/20 часток житлового будинку та 1/2_ частки сараїв Б-1, В-1, Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейну № 1; вбиральні №1 водогону № 3 та розташоване за адресою: вул. Калініна, 22 смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, на імя - ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_5, право власності на нерухоме майно, яке складається із 9/20 часток житлового будинку та 1/2 частки сараїв Б-1, В-1. Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейну № 1; вбиральні № 2; водогону №3 та розташоване за адресою: вул. Калініна, 22 смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

Зобов'язано комунальне підприємство «Якимівське БТІ» зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке складається із 9/20 часток житлового будинку та 1/2 частки сараїв Б-1, В-1, Е-1, гаражу Г-1; веранди А-1, басейну № 1; вбиральні № 2; водогону № 3 та розташоване за адресою: вул. Калініна, 22 смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, на імя - ОСОБА_5.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати таке рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.316 ЦК за наведених обставин можливо визнати право власності за позивачами.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з розясненнями, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Проте вивченням матеріалів справи встановлено, що жодним чином не були порушені, не визнавались або оспорювались права, свободи чи інтереси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідачем виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради. Свідченням цього є відсутність будь-яких претензій до відповідача в самій позовній заяві позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Крім того, за змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" , якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як убачається з матеріалів справи позивачі подали письмові заяви до нотаріуса про оформлення права власності на спадкове майно.В матеріалах справи відсутні відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам, а також належні дані про те, хто саме порушував, не визнавав або оспорював права позивача.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Але, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене та дійшов передчасного і незаконного висновку про наявність спору між сторонами і підстав для задоволення позовних вимог.

Наведених обґрунтувань і обставин справи суд першої інстанції не прийняв до уваги, ухвалив рішення, яке на переконання судової колегії не відповідає вимогам закону, прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, колегія суддів, виходячи з положень ст..88 ЦПК України, яка передбачає розподіл між сторонами судових витрат в залежності від задоволеної частини позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з позивачів судові витрати.

Керуючись ст. ст. 307, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2012 року по даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення. В задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 53 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 53 грн.65 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: