АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6738/12 Справа № 2-7634/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2012 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

судців Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіцанні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного підприємства «Тоджима» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року по справі за позовом Приватного підприємства «Тоцжима» цо ОСОБА_2, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про стягнення суми заборгованості, -

встановила:

ПП «Тоджима» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Тоджима» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, при цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судців прихоцить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверцжено матеріалами справи, що 26 січня 1995 року між відповідачем та АБ «INKO» було уклацено кредитний договір №02/А-95.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2002 року з ОСОБА_3 на користь АБ «Инко» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 26 січня 1995 року в розмірі 706 379,88 грн., а також покладено на ОСОБА_4 сплату державного мита в сумі 1700 грн.

На виконання даного рішення суду, 20 квітня 2002 року видано виконавчий лист №2-556 2002 щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 708 079,88 грн.

01 жовтня 2007 року між АБ «INKO» та ПП «Тоджима» укладено договір відступлення права вимоги №09/у, за умовами якого до ПП «Тоджима» перейшло право вимоги від ОСОБА_4 сплати кредиту в сумі 211 816,00 грн., не сплачених віцсотків у сумі 386 813, 08 грн., пені в сумі 107 750, 80 грн. та держмита в сумі 1700 гривень, а всього -708 079,88 грн.

Ухвалою суду від 18 грудня 2007 року задоволено заяву ПП «Тоджима» про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі зазначеного вище виконавчого листа, стягувача за яким було змінено з АБ «INKO» на ПП «Тоджима».

На підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2008 року, постановою Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 24 жовтня 2008 року виконавче провадження щодо стягнення зі ОСОБА_3 суми коштів зупинено.

Суд першої інстанції керуючись ст. ст. З, 509, 514, 517 ЦК України, враховуючи те, що ПП «Тоджима» вимагає стягнення боргу на підставі договору, який не передбачає нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом, штрафів та в зв'язку з тим, що виконавче провадження щодо стягнення суми боргу ОСОБА_3 зупинено в задоволенні позовних вимог відмовив. Але з таким висновком погодитися не можна з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи умови кредитний договір №02/А-95 від 26 січня 1995 року не містить будь-яких застережень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Як вбачається з матеріалів справи після укладення між АБ «INKO» та ПП «Тоджима» договору відступлення права вимоги №09/у позивач звернувся до суду з заявою про зміну сторони виконавчого провадження. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2007 року постановою Жовтневого ВДВС ДМУЮ від 28 грудня 2007 року стягувача АБ «INKO» було змінено на ПП «Тоджима», про що було повідомлено відповідача.

Вищезазначені доводи позивача, а також ухвала суду та постанова ВДВС є належним доказом переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а тому до правовідносин, що виникли між сторонами, не підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 517 ЦК України.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, при відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов'язання, а лише змінюється кредитор в зобов'язанні.

Згідно положень ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суд. за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних є правомірною та ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано заперечень, щодо правильності розрахунку суми інфляційних витрат та процентів, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь ПП «Тоджима» слід стягнути грошові кошти в сумі 2 240 681,54 грн., яка складається з суми інфляційних втрат -1 367 864,54 грн. та суми процентів за користування кредитними коштами - 872 817 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено повністю, то з ОСОБА_3, слід стягнути на корись позивача судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Тоджима» - задовольнити. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року -скасувати.

Позов Приватного підприємства «Тоджима» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Тоджима» грошові кошти в сумі 2 240 681,54 грн., яка складається з суми інфляційних втрат - 1 367 864,54 грн. та суми процентів за користування кредитними коштами - 872 817 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Тоджима» судові витрати в сумі 1 820 грн., яка складається з судового збору - 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: