Номер провадження: 22-ц/1590/6759/12
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту від 06.05.2004 року, договору довічного утримання від 02.06.2004 року та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди в здійсненні права власності та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2004 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом і після уточнення позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої 18 червня 2004 року, про що свідчить актовий запис № 5751 першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Позивач просив визнати недійсним заповіт від 06.05.2004 року на імя ОСОБА_1, який складений ОСОБА_3, визнати недійсним договір довічного утримання від 02.06.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який складений ОСОБА_3 та засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та визнати за позивачем право власності на квартиру № 73, в будинку № 61, корпус № 2 по вул. Малиновського в м. Одесі, яка належала на праві власності ОСОБА_3, померлій 18.06.2004 року. Підставою для визнання заповіту та договору довічного утримання від 02.06.2004 року недійсними вважав укладення їх особою, яка за станом здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, в склад якої увійшла квартира № 73, в будинку № 61, корпус № 2 по вул. Малиновського в м. Одесі, право приватної власності на квартиру 73 у будинку № 61, корпус № 2 по вул. Малиновського в м. Одесі на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 21.05.2004, виданого УЖКГ м. Одеси 30 жовтня 1995 року зареєстровано органами БТІ та РОН за ОСОБА_3 25.05.2004 року, реєстраційний номер 5975073. Позивач є сином померлої та спадкоємцем першої черги за законом на майно, відкрите після смерті його матері. Інших спадкоємців за законом не має.

Відповідачка ОСОБА_1 предявила зустрічний позов і просила усунути перешкоди в здійсненні права власності та виселення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у здійсненні в повній мірі права власності на зазначене майно.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено, а зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вважаючи рішення суду незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2012 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вимоги про визнання недійсними заповіту від 06.05.2004 року та договору довічного утримання від 02.06. 2004 року заявлено з підстав статті 225 ЦК України.

Згідно висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи, проведеної Одеською обласною клінічною психіатричною лікарнею № 1 (акт № 104 від 19 січня 2007 року) ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій і не могла керувати ними в момент складання і підписання заповіту 06 травня 2004 року та договору довічного утримання від 02.06. 2004 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до часу складання заповіту 6 травня 2004 року знаходилася в хворобливому психічному стані, у вигляді синдрому глибокого ступеня, обумовленим чинником (гангрена V пальця лівої стопи з 8.04.04 р.) інтоксикації на фоні поточного церебро-органічного деструктивного процесу (энцефалопатия ІІ-ІІІ ст.) важкою формою інсулінозалежного діабету в стані декомпенсації, що в сукупності з іншими клінічними чинниками, віку випробовуваної, істотним чином впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. ОСОБА_3 до часу складання договору довічного утримання 2 червня 2004 року знаходилася в хворобливому психічному стані у вигляді синдрому порушеної свідомості по мерехтливому типу на фоні поточного церебро-органічного деструктивного процесу (энцефалопатия ІІ-ІІІ ст.) важкою формою інсулінозалежного діабету в стані декомпенсації, з глибокою астенією унаслідок септичної інтоксикації, глибина і ступінь вираженості якого досягало рівня хронічного, стійкого психічного розладу (гангрена V пальця лівої стопи з 08.04.04 р.), що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ураховуючи психічні особливості і стан ОСОБА_3, а також умови, в яких сприймалася подія складання і посвідчення заповіту від 06.05.04 р. у ОСОБА_3 була істотно знижена здатність правильно усвідомлювати, сприймати і передбачати наслідки складеного нею заповіту 6 травня 2004 року. Ураховуючи психічні особливості і стан ОСОБА_3, а також умови, в яких сприймалася подія складання і посвідчення договору довічного утримання 02 червня 2004 року, ОСОБА_3 не могла правильно усвідомлювати, сприймати і передбачати наслідки складеного нею договору довічного утримання від 02 червня 2004 р.

Згідно з актом № 664 комісійної додаткової судово-психіатричної експертизи від 12 серпня 2011 року, ОСОБА_3, яка померла 18 червня 2004 року, в період часу, до якого відноситься складання заповіту 06 травня 2004 року перебувала в хворобливому психічному стані, у вигляді синдрому глибокої астенії, обумовленим інтоксикаційним фактором (гангрена V пальця лівої стопи з 08.04.2004 року) на тлі поточного церебро-органічного деструктивного процесу (енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.) важкою формою інсулінозалежного діабету в стані декомпенсації, що в сукупності з іншими клінічними факторами, віку випробовуваної, істотно впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому, ОСОБА_3 в момент складання заповіту 06.05.2004 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься складання договору довічного утримання 02 червня 2004 року перебувала в хворобливому психічному стані у вигляді синдрому порушеної свідомості по мерехтливому типу на тлі поточного церебро-органічного деструктивного процесу (енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.) важкою формою інсулінозалежного діабету в стані декомпенсації, з глибокою астенією внаслідок септичної інтоксикації, глибина і ступінь вираженості якого досягало рівня хронічного, стійкого психічного розладу (гангрена V пальця лівої стопи з 08.04.2004 року), що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи психічні особливості і стан ОСОБА_3, а також умови, в яких сприймалася подія складання та посвідчення заповіту від 06.05.2004 року у ОСОБА_3 була істотно знижена здатність правильно усвідомлювати, сприймати і передбачати наслідки складеного нею заповіту 06 травня 2004 року. Враховуючи психічні особливості і стан ОСОБА_3, а також умови, в яких сприймалася подія складання та посвідчення договору довічного утримання 02 червня 2004 року, ОСОБА_3 не могла правильно усвідомлювати, сприймати і передбачати наслідки складеного нею договору довічного утримання 02 червня 2004року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.6 резолютивної частини висновку № 20/96 експерта криміналіста судовомедичної лабораторії Південного оперативного командування від 28 липня 2005 року зазначено, що спірні підписи від імені ОСОБА_3 в договорі довічного утримання від 02.06.2004 року, та в заповіті ОСОБА_3 від 06.05.2004 року та в реєстрі для здійснення нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за 2004 рік під №6196 від 02.06.2004 року виконані під впливом сильнодіючих речовин, не виключаючи наркотичних і лікарських препаратів).

При аналізі висновків, викладених у резолютивних частинах акту судово-психіатричної (посмертної) експертизи, проведеної Одеською обласною клінічною психіатричною лікарнею № 1 (акт № 104 від 19 січня 2007 року) ОСОБА_3, акту № 664 комісійної додаткової судово-психіатричної експертизи від 12 серпня 2011 року та висновку № 20/96 експерта криміналіста, судовомедичної лабораторії Південного оперативного командування від 28 липня 2005 року вбачається, що ОСОБА_3 визнана інвалідом І-ої групи, вона не могла самостійно себе обслуговувати, потребувала постійного лікування, з 18.07.2003 року практично втратила зір, проживала одна, не могла самостійно пересуватися через важкість її захворювань та перебувала в хворобливому психічному стані, у вигляді синдрому глибокої астенії, обумовленим інтоксикаційним фактором (гангрена V пальця лівої стопи з 08.04.2004 року) на тлі поточного церебро-органічного деструктивного процесу (енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.) важкою формою інсулінозалежного діабету в стані декомпенсації.

Крім того, судом першої інстанції були витребувані та досліджені в судовому засіданні оригінали медичних карт ОСОБА_3, а саме: амбулаторна медична карта (код №120905), медична карта № 6390/496 стаціонарного хворого ОСОБА_3, з МКЛ №1 м. Одеси за 2004 рік, протокол (карта) патологоанатомічного дослідження №279 от 18.06.2004 року, трупа ОСОБА_3, карта виїзду швидкої медичної допомоги № 342/31 від 02.06.2004 року.

З протоколу патологоанатомічного дослідження № 279 від 18.06.04 року трупа ОСОБА_3 вбачається, що основним захворюванням випробовуваної був цукровий діабет з порушенням периферичного кровообігу, гениралізованной макро-мікроангиопатією, з переважним ураженням судин нижніх кінцівок, гангреною, що ускладнилася V пальця лівої стопи з подальшим розвитком сепсису. Поступила в МКЛ № 1 02.06.2004 року на 60-у добу від початку захворювання. Оригінали та копії вищеописаних медичних карт залучені до матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3, яка померла 18.06.2004 року, при складанні та підписанні заповіту та договору довічного утримання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, та, з огляду на ці обставини, визнав заповіт ОСОБА_3, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 06.05.2004 року на імя ОСОБА_1 та договір довічного утримання від 02.06. 2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №6196, зареєстрований в ОМБТІ та РОН 2.07.2004 р., реєстраційний № 5975073, недійсними з підстав, передбачених ст.225 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Так, відповідно до положень статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним у разі смерті особи за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

На думку колегії суддів висновок суду першої інстанції щодо недійсності заповіту та договору довічного утримання є обґрунтованим.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надав всебічну, повну та обєктивну оцінку висновкам зазначених експертиз у взаємному звязку з показаннями допитаних свідків, іншими матеріалами справи та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на час складання заповіту ОСОБА_3 за станом здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач ОСОБА_2 довів заявлені вимоги про визнання недійсними заповіту від 06.05.2004 року, договору довічного утримання від 02.06.2004 року та визнання права власності, натомість відповідачка ОСОБА_1 такі вимоги не спростувала.

Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_6