Номер провадження: 22-ц/1590/3344/2012
Головуючий у першій інстанції Нікітіна
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму боргу за договором позики в сумі 90 000 доларів США (463500 гривень) та витрати по сплаті державного мита. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 листопада 2005 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він надав відповідачу грошову суму у розмірі 90 000 доларів США у строк до 21.12.2005 року. 11 березня 2009 року ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_1 правонаступника позивача ОСОБА_7 у звязку з його смертю 21.05.2008 року. У зазначений строк відповідач позику не повернув, тому уточнивши остаточно позовні вимоги 14 червня 2011 року позивачка ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 1279015.35 (один мільйон двісті сімдесят девять тисяч п'ятнадцять) гривень 35 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 463 500 (чотириста шістдесят три тисячі пятсот) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року, становить 254175 (двісті пятдесят чотири тисячі сто сімдесят пять) грн., 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 08.06.2011 року складає 76039.40 (сімдесят шість тисяч тридцять девять) гривень 40 копійок, неустойку у розмірі 485300.95 (чотириста вісімдесят пять тисяч триста) гривень 95 копійок та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) гривень.

У лютому 2006 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до відповідачів про стягнення боргу посилаючись на те, що 18 листопада 2005 року відповідач взяв у позивача в борг 80 000 доларів США - (412 000 гривень), який зобовязався повернути до 10 лютого 2006 року, що підтверджується розпискою. Відповідачем зобовязання не виконано, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом в якому позивач просив стягнути з відповідача 412 000 гривень та витрати по сплаті державного мита. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2006 року по справі № 2-2965/06, обєднано в одне провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу та позов ОСОБА_7, до ОСОБА_5 про стягнення боргу. У зазначений строк відповідач позику не повернув, тому уточнивши остаточно позовні вимоги 14 червня 2011 року позивач просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 1124184.43 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 43 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 02.04.2009 року складає 65863.56 (шістдесят пять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 56 коп., пеню у розмірі 420440.87 (чотириста двадцять тисяч чотириста сорок) гривень 87 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) гривень.

Також до суду 22.05.2006 року звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми боргу вказуючи, що згідно розписки 20 листопада 2005 року він дав вiдповiдачу в борг гроші в розмірі 80 000 доларів США, які відповідач повинен був повернути 10 березня 2006 року, що підтверджено власноручною розпискою відповідача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2006 року обєднано в одне провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу, позов ОСОБА_7, до ОСОБА_5 про стягнення боргу та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу. Позивач під час розгляду справи уточнивши остаточно позовні вимоги 14 червня 2011 року просив суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 1117231.22 (один мільйон сто сімнадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня 22 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) гривень, суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року, становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3% річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 08.06.2011 року складає 64915.40 (шістдесят чотири тисячі девятсот п'ятнадцять гривень) 40 коп., пеню у розмірі 414435.82 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч чотириста тридцять пять) гривень 82 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника в апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати, тому що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1, 3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідачів коштів за договором позики, суд першої інстанції вважав, що спірні розписки є сумнівними, які не відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки спірні розписки не посвідчують безумовно факт передання грошей, з розписок не вбачається валюта переданих коштів.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, який був оформлений письмовою розпискою - зобовязанням, оригінал якої наданий позивачем та знаходиться в матеріалах справи

З тексту розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_5 зобовязалася повернути позивачу ОСОБА_7 до 21 грудня 2005 року суму в розмірі 90000 доларів США. Текст розписки написаний та підписаний власноручно відповідачем. 18 листопада 2005 року відповідач ОСОБА_5В отримав від позивача ОСОБА_2 у борг 412 000 гривень, еквівалентному 80 000 доларів США, зі строком повернення до 10.02.2006 року, оформлений письмовою розпискою - зобовязанням, оригінал якої наданий позивачем та знаходиться в матеріалах справи. 20 листопада 2005 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно якого ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_3 412 000 гривень еквівалентному 80 000 доларів США, та зобовязався повернути дану суму 10 березня 2006 року. Факт отримання ОСОБА_5 грошей підтверджується написаною ним 20 листопада 2005 року розпискою, оригінал якої наданий позивачем та знаходиться в матеріалах справи.

У разі укладення договору позики, згідно частини першої статті 1049 ЦК України, на позичальника покладається обовязок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

11.07.2006 року для перевірки дійсності підпису суд призначив судову-почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку №040/108 експерта-криміналіста рукописні тексти представлених оригіналів розписок на імя ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 виконані саме громадянином ОСОБА_5; спірні підписи у представлених розписках на імя ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 виконані саме громадянином ОСОБА_5. В досліджувальній частині експерт зазначив, що зниження чи відсутність звичного навику при виконанні окремих елементів (повязаних з ускладненням підпису) рукописних записів і спірних підписів вказують на можливість умисної спроби зміни почерку і підпису у експериментальних зразках ОСОБА_5

Оскільки матеріали справи містять декілька висновків стосовно рукописних записів і спірних підписів, які суперечать один одному, то ухвалою суду від 16.04.2009 року по справи була призначена додаткова судово-почеркознавча експертиза на вирішення якої поставлені питання ким, конкретно, ОСОБА_5 або іншою особою виконаний текст та підпис на розписках від 17 листопада 2005 року, 18 листопада 2005 року, 20 листопада 2005 року. Проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. . Із листа ОНДІСМ вбачається, що матеріали цивільної справи після призначення судом експертизи були направлені для проведення експертизи.

Дослідження не було виконане. За повідомленням експертної установи не були надані вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів розцінює як ухилення відповідачів від подання експертам необхідних матеріалів.

Статтею 146 ЦПК України передбачено у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Статтею 60 ЦПК закріплено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Колегія суддів вважає, що дослідження №116 від 10 серпня 2006 року, проведеної експертом Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області, який був взятий за основу районним судом не може бути належним та допустимим доказом по справі оскільки на експертне дослідження були надані рукописні записи в електрофотокопіях двох розписок від 17 листопада 2005 року та 18 листопада 2005 року не відповідає вимогам ЗУ «Про судову експертизу» та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом МЮ України від 08.10.1998 року № 53/5.

На обґрунтування вимог позивачів, представником ОСОБА_8І був наданий висновок спеціалістів Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області № 480 від 16.05.2011 року записи від імені ОСОБА_5, що надійшли на дослідження на трьох розписках від його імені від 17.11.05р., 18.11.05р. та 20.11.05 р., надані ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, найвірогідніше були виконані самим ОСОБА_5, а підписи від імені ОСОБА_5, що досліджувалися у трьох розписках, що надійшли на дослідження, виконані самим ОСОБА_5, що суперечить дослідженню №116 від 10 серпня 2006 року, проведеної експертом Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області, проте суд першої інстанції не взяв це до уваги.

Суд першої інстанції повинен був дати оцінку обґрунтованості змісту висновків спеціалістів по суті, а також оцінити відповідність висновків іншим наявним у матеріалах справи доказам, з'ясувати фактичні дані щодо наявності чи відсутності підстав для заявленого позову, проте районний суд, зазначеним обставинам у рішенні оцінки не дав, посилання не перевірив, а, відкидаючи висновки спеціалістів, послався лише на суперечливість наявних в матеріалах справи експертних висновків.

Зазначені висновки складено висококваліфікованими спеціалістами в галузі почеркознавства, що мають тривалий досвід почеркознавчих досліджень, в тому числі й за участю експертів експертної установи, яка раніше давала протилежний висновок, вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів й підстави для сумніву у обєктивності яких у справі відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне покласти в основу рішення матеріали експертизи №040/108 від 22.06.2006 року та № 480 від 16.05.2011 року, відхиливши раніше складений експертом Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області дослідження №116 від 10 серпня 2006 року, як такий, що суперечить матеріалам справи.

Встановлене свідчить про те, що між сторонами, тобто саме позивачами та відповідачем, виникли правовідносини з приводу боргу, який підтверджується письмовими розписками від 17.11.05року, 18.11.05 року та 20.11.05 року.

Окрім того, суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали кримінальної справи № 35 від 24.05.2006 року, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2006 року, та ухвалу колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 02 лютого 2007 року, які підтверджують, що рукописні тексти наданих розписок на імя ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 виконані громадянином ОСОБА_5.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Постановами Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2006 року кримінальна справа № 35, яка була порушена 24.05.2006 року відносно громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_2, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України закрита на підставі ст. 6 ч. 1 п. 1 КПК України за відсутністю події злочину.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 179 ЦПК України зазначені процесуальні документи, які набрали чинності і ніким не були оскаржені, містяться в матеріалах цивільної справи, залишив поза своєю увагою і ці документи не отримали юридичної оцінки, як докази по справі.

Тоді, як зазначені постанови вказують на те, що була відсутня подія злочину, оскільки підтверджують, що рукописні тексти наданих розписок на імя ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 виконані громадянином ОСОБА_5.

Відповідно до ч.2 статті 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 знаходився у шлюбі із ОСОБА_6, договір позики, укладений між позивачами та ОСОБА_5, згідно ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, створює обовязки для другого з подружжя, а саме для ОСОБА_6, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. ОСОБА_5 та ОСОБА_5 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1991 року до листопада 2006 року. Крім того той факт що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_5 вели спільне господарство та спільні фінансові справи, підтримували шлюбні відносини та проживали однією сімєю за адресою: м. Одеса, вул. Азарова, 13, підтверджується матеріалами кримінальної справи № 35, заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 03 травня 2006 року в порядку ст. 97 КПК України до Прокурора Приморського району м. Одеси, старшого радника юстиції ОСОБА_9, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 від 07.06.2006 року, з яких випливає, що відповідач дійсно мешкає приблизно з 1993 року, із дружиною ОСОБА_6 та донькою, за адресою м. Одеса, пров. Маяковського, буд 5, кімн. 2, гуртожиток де він, його дружина та донька прописані. За адресою АДРЕСА_1 мешкає батько його дружини.

Таким чином, відповідно ч. 2 статті 73 Сімейного кодексу стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Отже, ч.4 ст. 65 СК України встановлює виникнення солідарного зобовязання для ОСОБА_5 та ОСОБА_5 повернути позивачам борг.

Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що кошти позичалися в інтересах сімі були використані на сімейні потреби, тому обовязок повернення боргу може бути покладений в солідарному порядку на відповідачів.

Доказів повернення позивачам відповідачами отриманої суми позики, в матеріалах цивільної справи не має, що свідчить про невиконання відповідачами своїх зобовязань перед позивачами та у відповідності до закону встановлено правові наслідки такого порушення зобовязання з боку відповідачів у вигляді стягнення з останніх сум заборгованості на користь позивачів.

Наявність у позивачів оригіналів розписок свідчать про неповернення відповідачем боргу. Ці висновки відповідач не спростовує належними і допустимими доказами.

Представник відповідачів не навів суду доказів повернення ОСОБА_5 отриманих сум позики. Матеріалами цивільної справи, а також доказами, наданими позивачами до суду першої інстанції підтверджуються всі фактичні обставини справи, які свідчать про невиконання ОСОБА_5 своїх зобовязань перед ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та у відповідності до закону встановлено правові наслідки такого порушення зобовязання з боку відповідачів у вигляді стягнення з останніх сум заборгованості на користь позивачів.

Згідно з нормами ЦК, що стосується позикових правовідносин, позикодавець має право стягнути з позичальника, крім самої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, такі види процентів: проценти за користування позикою в розмірі, встановленому у договорі, а якщо він не встановлений, то розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України /ч.1 ст. 1048 ЦК України/; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом /ч.2 ст. 625, ч. ст.. 1050 ЦК України/.

Згідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних від несплаченої суми та втрати від інфляції.

При встановлених обставинах та на підставі вищезазначених норм закону колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позивних вимог та стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, грошові кошти у розмірі 1279015.35 (один мільйон двісті сімдесят девять тисяч п'ятнадцять) гривень 35 коп., з урахуванням курсу НБУ станом на 08.06.2011 року 797, 35 гривень, в розмірі 717 615 гривень (90 000 доларів США х 797, 35 гривень =717 615 гривень) на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно розрахунку в позовній заяві 3% річних від простроченої суми зобовязання, що за період з 21.12.2005 року по 08.06.2011 року складає 76039.40 (сімдесят шість тисяч тридцять девять гривень) сорок копійок на підставі ст. 625 ЦК України, також відповідно до статей 549-552 ЦК України за прострочення обовязку по поверненню займу, відповідачі також повинні сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки, яка відповідно до доданих до позову розрахунків становить 485300.95 (чотириста вісімдесят пять тисяч триста гривень) девяносто пять копійок та судові витрати в сумі та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн., стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі, грошові кошти у розмірі 1124184.43 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 43 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 02.04.2009 року складає 65863.56 (шістдесят пять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 56 коп., пеню у розмірі 420440.87 (чотириста двадцять тисяч чотириста сорок) гривень 87 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн., стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 1117231.22 (один мільйон сто сімнадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня 22 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року, становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 08.06.2011 року складає 64915.40 (шістдесят чотири тисячі девятсот п'ятнадцять гривень) 40 коп., пеню у розмірі 414435.82 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч чотириста тридцять пять) гривень 82 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн.

Крім того, на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по справі, понесені позивачами при поданні позову та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2012 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, грошові кошти у розмірі 1279015.35 (один мільйон двісті сімдесят девять тисяч п'ятнадцять) гривень 35 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 463 500 (чотириста шістдесят три тисячі пятсот) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року, становить 254175 (двісті пятдесят чотири тисячі сто сімдесят пять) грн., 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 08.06.2011 року складає 76039.40 (сімдесят шість тисяч тридцять девять) гривень 40 копійок, неустойку у розмірі 485300.95 (чотириста вісімдесят пять тисяч триста) гривень 95 копійок та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, грошові кошти у розмірі 1124184.43 (один мільйон сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 43 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 02.04.2009 року складає 65863.56 (шістдесят пять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 56 коп., пеню у розмірі 420440.87 (чотириста двадцять тисяч чотириста сорок) гривень 87 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, грошові кошти у розмірі 1117231.22 (один мільйон сто сімнадцять тисяч двісті тридцять одна) гривня 22 коп., які становлять борг за договором позики у розмірі 412 000 (чотириста дванадцять тисяч) грн., суму боргу з урахуванням курсу долара США, що станом на 08.06.2011 року, становить 225880 (двісті двадцять пять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень, 3 % річних від розміру основного боргу за договором позики, що станом на 08.06.2011 року складає 64915.40 (шістдесят чотири тисячі девятсот п'ятнадцять гривень) 40 коп., пеню у розмірі 414435.82 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч чотириста тридцять пять) гривень 82 коп., та судові витрати в сумі 1751 (одна тисяча сімсот пятдесят одна) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_10