Справа № 2-2107/11
2/503/133/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2012 року. Артемівський міскрайонний суд Донецької області у складі:

судді Харченко О.П.

при секретарі: Карабута Ю.В.

за участю : позивача : ОСОБА_1,представника позивача : ОСОБА_2, представника відповідача : ОСОБА_3, та представника третьої особи :ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 «про визнання договору купівлі-продажу недійсним»,третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 «про визнання договору купівлі-продажу недійсним»,у якому вказав, що 19.02.2011 р. помер його батько ОСОБА_7 у віці 73 роки. Після смерті батька він дізнався від свого брата ОСОБА_6 ,що батьківський будинок по провулку Можайського 1а в м.Артемівську було продано батьком на користь відповідачки дочки брата ОСОБА_5 19.08.2010 року. Його батько ніколи не збирався продавати свій дім ,він завжди казав, що дім дістанеться його синам,тобто йому та його братові.У грудні 2009 року його батько переніс інсульт і після цього постійно обстежувався невропатологом. Після інсульту у батька порушилась координація рухів, погіршилась пам»ять,часто боліла голова . Позивач вважає, що батька доставили до нотаріуса у хворобливому стані 19.08.2010 року для оформлення договору купівлі-продажу будинку,бо у наступні дні батько навіть не згадував про цю угоду і нічого йому про це не казав. У батька не було причин приховувати таку угоду, окрім того він проживав в цьому будинку, іншого житла не мав , тому позивач вважає, що батько в силу свого тривалого захворювання в період підписання вказаного договору не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Про наявність такого договору позивачу стало відомо лише після смерті батька, коли він вирішив оформити спадщину. Окрім цього підпис на договорі суттєво відрізняється від його звичного підпису ,а також при вчиненні договору купівлі-продажу житлового дому не було вирішено питання про відчуження приватизованої земельної ділянки під спорудою житлового будинку,що вказує на поспішність укладання угоди,в той час як батькові нікуди було поспішати. Просив суд визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку недійсною.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги за вказаними у позовній заяві мотивами та просив суд також стягнути з відповідача на його користь витрати на судово-психіатричну експертизу у розмірі 1367 грн.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги. При цьому вона послалася, що померлий спадкодавець ОСОБА_7 згідно медичних документів хворів на атеросклеротичний кардіосклероз та церебральний атеросклероз внаслідок перенесеного інсульту. Ці обставини підтверджені відомостями з амбулаторної медичної картки , довідкою станції швидкої допомоги,довідкою про причини смерті ОСОБА_7, висновком судово-психіатричної експертизи та свідченнями у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які розповіли, що ОСОБА_7 після інсульту скаржився на погане самопочуття,головний біль, страждав на погіршення пам*яті та мав порушення мови і координації рухів. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 страждав на протязі багатьох років тяжким судинним захворюванням головного мозку та серця. З роками це захворювання прогресувало та привело до смерті, що підтверджено медичними документами. Саме атеросклероз судин головного мозку привів до органічних змін особи, а інсульт ускладнив протікання атеросклеротичного процесу та призвів до формування лакунарного недоумства, за якого зовнішнє ядро особи збережене, але відбувається загальне уповільнення психічних процесів,неможливість охоплення ситуації в цілому, утруднення розумових операцій ,порушення пам»яті, забудькуватість ,тобто формується психічний дефект особи,незважаючи на те, що ОСОБА_7 справляв враження психічно здорової людини. Це також і ввело в оману нотаріуса, який посвідчив угоду. Але зміст підписаного ОСОБА_7 19.08.2010 року договору вказує на те, що він не розумів в повному обсязі того, що робить. Лише хвора на недоумство людина може продати свій будинок інвентарною вартістю 59516 грн. за 1000 грн., як вказано у договорі . Також у договорі вказано у п.9, що сторони домовились про те, що будинок буде звільнений ОСОБА_7 від речей та майна та він буде знятий з реєстрації до підписання договору,що не відповідає дійсності і підтверджує, що позивач був у хворобливому стані під час підписання договору. Факт перенесення позивачем інсульту підтвердили усі свідки. Просить також суд прийняти до уваги свідчення у суді свідка з боку відповідача ОСОБА_8,яка підтвердила,що ОСОБА_7 їй розповідав, що був у нотаріуса,але він не розуміє для чого його туди возили. Просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з*явилася , надала суду заяву у якій вказала, що вона повністю відхиляє позовні вимоги і з ними категорично не згодна та просила суд слухати справу у її відсутності за участі її представника адвоката ОСОБА_3

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позов не визнав та суду пояснив, що договір було укладено у відповідності з законом. Дієздатність ОСОБА_7 перевіряла нотаріус ОСОБА_12, про що вона зазначила у договорі. ОСОБА_7 дійсно не вивозив речі та майно з проданого будинку та не знімався з реєстрації ,бо в договорі так було вказано формально, бо у нотаріуса така форма договору ,але ОСОБА_7 розумів, що він робив,бо він хотів залишити будинок відповідачці, як того хотіла і його дружина. З висновками посмертної судово- психіатричної експертизи він не згоден, вважає її невірною, бо при її проведенні не були враховані показання свідків з боку відповідачки про те, що ОСОБА_7 перед смертю був психічно здоровим та той факт, що дієздатність ОСОБА_7 перед підписанням договору перевірила нотаріус. Він також вважає, що експертиза була призначена з порушенням ЦПК України ,оскільки у судовому засіданні було оголошено перерву для підготовки запитань для експертизи, а не експертизу, чим не були враховані ті запитання які він хотів поставити при призначенні експертизи. Просив суд відмовити у позові у повному обсязі.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 у задоволенні позову просив відмовити, вважаючи його необґрунтованим та суду пояснив, що будинок було дійсно продано за вказану у договорі інвентаризаційну ціну - 59 тис. грн.,а 1000 грн. вказали у договорі, щоб менше платити за оформлення. Куди ділися гроші які він сам особисто передав батькові він не знає. Батько хотів , щоб будинок належав його дочці - відповідачці по справі. На момент укладання договору батько вже вилікувався від інсульту і жив сам.

Представник третьої особи на стороні відповідача- адвокат ОСОБА_13 суду пояснив,що вважає позов необґрунтованим,та таким,що не підлягає задоволенню. Він вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази ,зокрема медичні документи в яких би згадувалося про слабоумство ,погіршення чи незадовільний психічний стан здоров»я ОСОБА_7. як на час складання договору купівлі-продажу 19.08.2010 року ,так і після вчинення зазначеного правочину і цьому експертами не надана належна оцінка. Записи в історіях хвороби не відображають психічний стан пацієнта , його слабоумство, відсутні посилання на психічні порушення. Консультація лікаря-психіатра йому не призначалась,психотропні чи наркотичні речовини в лікуванні не застосовувались. Свідки лікарі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ,а також свідок медсестра ОСОБА_16 в своїх поясненнях не зазначали про проблеми з психічним станом а ні в грудні 2009 року ,а ні пізніше, а ні перед його смертю. ОСОБА_16 пояснила, що навіть на «піку» захворювання ОСОБА_7 був адекватним та все розумів. Приватний нотаріус ОСОБА_12 зазначила в спірному договорі купівлі-продажу про перевірку дієздатності ОСОБА_7 на момент укладання угоди 19.08.2010 року. . Троє свідків ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_18 вказували на волевиявлення ОСОБА_7 на відчуження жилого будинку на користь онуки,що підтверджує послідовність та логіку дій ОСОБА_7 . Проведена експертиза викликає сумніви в неупередженості експертів і в висновках,оскільки самі експерти в ній вказують, що надана медична документація вкрай поверхнева,в ній відсутня динаміка розвитку захворювання. Вважає, що висновки експертизи протирічать поясненням свідків та зроблені на підставі медичної документації з записами за 17.12.2010 року ,13.01.2011 р. ,а ці дати не є моментом укладання спірної угоди. ОСОБА_7 міг себе обслуговувати самостійно,готувати їжу,прати,користуватися газом,носити відра поратися на городі,спілкуватися по мобільному телефону ,тому він вважає ,що ОСОБА_7 не був психічно хворим. На його думку при призначенні посмертної судово-психіатричної експертизи судом були порушені процесуальні норми і він вважає відмову суду про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи такою, що позбавила відповідача та третю особу по справі отримати неупереджені відповіді на їхні питання , що стосуються психічного стану ОСОБА_7 на момент укладання спірної угоди від 19.08.2010 р.,бо були усі підстави для проведення повторної експертизи. Свідки ОСОБА_16 ,ОСОБА_19 та ОСОБА_17,а також ОСОБА_15,ОСОБА_14 свідчили у суді про нормальний адекватний стан та відсутність недоумства у померлого. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, третьої особи на стороні відповідача та його представника , допитавши свідків , дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»за № 9, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Встановлено судом і не оспорюється сторонами, що 19 серпня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 купила жилий будинок за номером 1а з надвірними будівлями та спорудами,який знаходиться в м. Артемівську Донецької області ,провулок Можайського ,на земельній ділянці розміром 684, 6 кв. м. за суму одна тисяча гривень ,які ОСОБА_7 отримав до підписання цього договору (а.с.15-16).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер 19 лютого 2011 року у м. Артемівську Донецької області. (а.с.13).

Вже після смерті ОСОБА_7,а саме 15.06.2011 року відповідачка ОСОБА_5 зареєструвала право власності на спірний будинок за договором купівлі-продажу від 19.08.2010 року,що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.17).

В судовому засіданні позивач та представник позивача посилались на те, що в момент укладення спірного кредитного договору від 06.08.2008 року позивач перебував у такому стані, що не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та керував ними. Зазначали, що даний стан був викликаний загостренням наявних у померлого захворювань, внаслідок пренесеного ОСОБА_7 18-19 грудня 2009 року інсульту, на підтвердження чого надав наявну у нього медичну документацію: довідку про причину смерті, довідку швидкої медичної допомоги , аркуш призначень лікаря ОСОБА_15, а також надіслану на запит суду амбулаторну картку ОСОБА_7.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на момент укладання 19 серпня 2010 року договору купівлі-продажу страждав на психічне захворювання, а тому здатність усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними була обмеженою, що підтверджується наступним.

З вивчених судом доказів вбачається та не оспорюється відповідачем та третьою особою на стороні відповідача, що дійсно ще до перенесеного у 2009 році інсульту ОСОБА_7 страждав на низку захворювань і після смерті його дружини стан його здоров*я значно погіршився і він переніс ішемічний інсульт середнього ступеня тяжкості з правостороннім гемипарезом . Так свідок ОСОБА_14- дільничий лікар терапевт суду підтвердила, що вона працює з 1999 року і ОСОБА_7 стояв у них на обліку з ішемічною хворобою серця , погано рухався та у нього була задишка.

Довідка станції швидкої медичної допомоги №49 від 24.03.2011 року підтверджує, що 18 та 19 грудня 2009 року до гр..ОСОБА_7 був виклик швидкої допомоги на серцевий напад -18.12.2009 р. діагноз лікаря :ОНМК та 19.01.22009 року церебросклероз, артеріальна гіпертензія.(а.с.12).

Факт перенесеного та зафіксованого у вищевказаній довідці у ці дні ОСОБА_7 інсульту також не оспорюють усі учасники процесу та підтвердили у суді усі допитані судом свідки як з боку позивача, так і з боку відповідачки.

Свідок з боку відповідачки ОСОБА_15,який ,працюючи лікарем обстежував вдома ОСОБА_7 та призначав йому лікування у суді пояснив, що причиною інсульта був церебросклероз з артеріальною гіпертензією з повною енцефалопатією другого ступеня (а.с.132). Ці показання свідка з боку відповідачки співпадають з даними довідки швидкої допомоги та висновками проведеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи в яких вказано, що «протікання судинного атеросклеротичного процесу у піддослідного (ОСОБА_7Я.) ускладнилось перенесеним в грудні 2010 року гострим порушенням мозкового кровообігу».(а.с.145.)Свідок ОСОБА_15 також суду показав, що у ОСОБА_7 був церебральний атеросклероз другого ступеня і це захворювання вилікувати неможливо. Це органічні зміни судин та речовини головного мозку.

З наявної медичної документації встановлено, що клінічна картина порівняно із минулою хворобою до інсульту після інсульту мала негативну динаміку,що підтверджено також наданою суду лікувальною установою копією амбулаторної карти ОСОБА_7 за період з 17.12.2010 року по 19.02.2011 року.( а.с.83-91).В амбулаторній карті є записи дільничого терапевта ,вказані уточнені діагнози.

Судом допитана у якості свідка дільничий лікар-терапевт ОСОБА_14,яка суду підтвердила, що саме вона робила записи в амбулаторній картці ОСОБА_7, який стояв на обліку і вона відвідувала його вдома. У ОСОБА_7 були такі діагнози : ІБС- ішемічна хвороба серця,атеросклеротичний кардіосклероз , Н2АБ це ступінь недостатності ,враження органів, задишка, церебральний атеросклероз враження не лише судин серця ,а також і головного мозку на фоні мозкового кровообігу,ХССН це хронічна серцево-судинна недостатність.

Як видно із записів у амбулаторній картці 17.12.2010 року ОСОБА_7 було виставлено діагноз : ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз Н-2а-б ,церебральний атеросклероз, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу на фоні хронічної судинно-мозкової недостатності.(а.с.87).

13.01.2011 року ОСОБА_7 було виставлено діагноз : ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз Н-2а-б ,хронічна серцево-судинна недостатність ,церебральний атеросклероз, хронічна судинно-мозкова недостатність 3 стадія , наслідки гострого порушення мозкового кровообігу.

При огляді лікарем 17.12.2010 року вказано, що хворий у свідомості, мова незрозуміла. Зі слів родичів скаржився на головні болі, головокружіння, задишку, болі в області серця, слабкість в кінцівках . Такі ж скарги зафіксовані 13.01.2011 року,а також вказано, що є скарги на загальне нездужання. Самостійно рухається.(а.с.88-89).

У посмертному епікризі вказано, що ОСОБА_7 був на диспансерному обліку міської лікарні №2 м. Артемівська з діагнозом: ІБС ,атеросклеротичний кардіосклероз. За медичною допомогою звертався рідко .Погіршення стану відмічалось на протязі останнього року ,коли почали зростати ознаки хронічної серцево-судинної недостатності ,задишка, болі в серці,головні болі, головокружіння. Переніс гостре порушення мозкового кровообігу на фоні церебрального атеросклерозу та хронічної судинно-мозкової недос статності. Отримував лікування амбулаторно. Захворювання мало прогресивний характер. Стан погіршувався. Помер 19.02.2011р. при зростаючих ознаках хронічної серцево-судинної недостатності . (а.с.90-91).

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснила, що вона мешкала по-сусідству з померлим і їй відомо, що ОСОБА_7 переніс інсульт та лежав у ліжку. Він спочатку погано розмовляв, потім почав краще говорити, слабко ходив .Рухався він сам, але не виходив з дому. До магазину він боявся ходити сам, бо йому могло стати зле. Він ніколи не казав ,що продав будинок за 59 тисяч грн.. Він спочатку погано говорив, а потім став краще розмовляти і вона його розуміла. Ходив він погано,але його не перекосило. Він виглядав нормально.

Свідок ОСОБА_20 повідомила ,що їй також відомо ,що ОСОБА_7 переніс інсульт ,син ОСОБА_21 його підлікував трошечки, але він став забуватися, вона йому казала, що треба щось робити,але він сказав,що вже піде на той світ. По двору він ходив, але казав, що йому це син принесе та це син принесе. Він був спочатку лежачий . Він сам говорив ,що забувся і просив ,щоб ОСОБА_15 йому записував. Після інсульту він спочатку весь час мовчав, довго мовчав, а потім став розмовляти. Він скаржився, що голова болить.

Свідок ОСОБА_10 суду розповіла,що дійсно ОСОБА_7 переніс інсульт в 2009 році і вони допомогали його доглядати, викликали лікаря ОСОБА_15,який призначав йому препарати. ОСОБА_7 забував як кого звуть, у нього були проблеми з пам*яттю ,він забував ,що робив і що казав , плутав імена. Він також скаржився на постійні головні болі. У серпні 2010 року ,була середина серпня, вони його провідали, він лежав та сказав, що у нього дуже болить голова і болить часто ,у нього тиск і він погано себе почуває. Мова у нього була порушена і він боявся ходити в магазин..

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що ОСОБА_7 переніс інсульт і його паралізувало, він був у поганому стані, скаржився на головний біль. Він не виходив на вулицю та у нього були провали у пам*яті. Він часто приїжджав до нього,кожного тижня,за день до смерті ОСОБА_7 почував себе нормально. Він казав,що будинок залишиться онучці- Олі.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що весною 2010 року ОСОБА_7 після інсульту став ходити, йому стало краще, він говорив їй,що у нього боліла голова,йому важко ходити і що у нього поганий кровообіг ,ноги мерзнуть. ОСОБА_7 забував ,що він говорив, збивався,йому важко було говорити ,мова в нього була загальмована . Він говорив, але не міг сказати добре. ОСОБА_7 їй говорив, що син ОСОБА_22 возив його до нотаріуса для чогось,але для чого він сам не знає. У нотаріуса йому сказали ,що він там не потрібний ,сказали ,що Ви ніхто. ОСОБА_7 постійно забував ,що казав.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що дійсно у ОСОБА_7 був інсульт і вона медсестра та ставила йому крапельниці в грудні 2009 року та весною 2010 року. Весною він уже розмовляв,мова у нього відновилася ,він повністю відповідав на її запитання і відповідав правильно,розповідав про минуле життя . Йому був потрібен додатковий догляд. Вона з ним розмовляла про його молоді роки.

Свідок ОСОБА_19 суду розповів ,що він був присутній коли його дружина після інсульту ставила ОСОБА_7 крапельниці. Він бачив ОСОБА_7 і той нормально спілкувався .

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що він був сусідом ОСОБА_7 и спочатку коли після інсульту він провідував його ,то той лежав на дивані без руху і не розмовляв, був паралізований. Весною 2010 року він також спілкувався з ОСОБА_7 і той вів себе адекватно і він бачив його в магазині. Як він туди добирався йому не відомо,але він його підвозив і той говорив нормально і нормально рухався. Спочатку після інсульту в нього були проблеми з мовою,але потім мова нормалізувалась. Спочатку слова йому давалися з трудом, але потім в останній час все було нормально.

Для визначення питання про дієздатність ОСОБА_7 на період укладання 19 серпня 2010 року договору купівлі-продажу жилого будинку відповідно до ст. 143 ЦПК України з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, 12 березня 2012 року судом за клопотанням представника позивача було призначено судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання:

1.Чи знаходився ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що помер 19.02.2011 року в хворобливому стані у зв*язку із наявним у нього атеросклеротичним кардіосклерозом та церебральним атеросклерозом внаслідок перенесеного 18-19.12. 2009 року серцевого нападу та інсульта на момент укладання 19.08.2010 року угоди купівлі- продажу належного йому будинку за адресою : Донецька обл. ,провулок Можайського ,1а ?

2. Чи міг ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент укладання 19.08.2010 року угоди купівлі- продажу належного йому будинку за адресою : Донецька обл. ,провулок Можайського ,1а в силу свого стану, віку та наявних у нього захворювань правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними?

Експертне дослідження проведене відповідно до Закону України «Про судову експертизу»кваліфікованою експертною комісією у складі експерта-психіатра вищого класу 5 рангу ,стаж роботи 26 років ОСОБА_23, експерта-психіатра 2 класу 7 рангу ,стаж 19 років ОСОБА_24 та експерта-психіатра 5 класу 13 рангу ,стаж 4 роки ОСОБА_25, які мають кваліфікацію судових експертів-психіатрів (а.с.139)..

В результаті посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 86(гр) від 03.07.2012 року щодо визначення дієздатності ОСОБА_7 на період укладання договору купівлі-продажу від 19 серпня 2010 року встановлено, що:

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент оформлення договору купівлі-продажу будинку 19 серпня 2010 року страждав судинним недоумством (лакунарним) внаслідок церебросклерозу з хронічною судинно-мозковою недостатністю . В силу наявного у нього недоумства на момент складання договору купівлі-продажу будинку 19.08.2010 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.146).

З акту судової експертизи вбачається, що у ОСОБА_7 станом на 19 серпня 2010 року мали місце ознаки лакунарного недоумства, що виникли в результаті довготривалого судинного атеросклеротичного процесу ,ускладенного пренесеним ним у грудні 2009 року інсультом ,що призвело поглиблення психічного дефекта особистості ,формуванню лакунарного недоумства ,яке є характерним для церебрального атеросклерозу. При лакунарному недоумстві ядро особистості зовнішньо збережене ,але при зовні удаваній збереженості особистості поступово прогресують ознаки органічного зниження психічної діяльності ,при яких відзначається загальне уповільнення психічних процесів, неможливість охоплення ситуації в цілому,забруднення розумових операцій, падіння активності та падіння психічної пластичності,порушення памяті, забудькуватість .Тобто формується психічний дефект особистості в сфері інтелектуально-мнестичних порушень для яких властиво порушення вищих коркових функцій, включаючи память, мислення, розуміння, критику.(а.с.145).

Ці висновки експертизи не протирічать як помилково вважає представник третьої особи, показанням свідків ОСОБА_15, ОСОБА_19 І,В. та ОСОБА_19 про те ,що на їх думку ОСОБА_7 після лікування інсульту поводив себе нормально,адекватно . Навпаки ,такі свідчення підтверджують, що зовнішньо ОСОБА_7 удавано зберігав особистість ,але при цьому, як свідчили у суді інші свідки проявляв також ознаки органічного зниження психічної діяльності, які відображалися, у забудькуваті,погіршенні пам*яті.

Суд також приймає до уваги, що сам зміст підписаного ОСОБА_7 договору не відповідав фактичним обставинам подій, які відбувалися. Так у договорі зазначено, що купівля-продаж відбулася за 1000 грн.,в той час як третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6- батько відповідачки у суді наполягав, що купівля відбулася за 59 тисяч грн..,які він нібито передав особисто батькові ОСОБА_7.Також у договорі вказано, що ОСОБА_7 звільнив будинок від речей та майна та знявся з реєстрації до підписання договору ,в той час як відповідачка та третя особа її батько не заперечують,що фактично такі умови не були виконані. Напроти суд зазначає, що відповідачка за життя ОСОБА_7 не зареєструвала спірний договір купівлі-продажу у державному реєстрі прав власності і зробила це лише після смерті ОСОБА_26Я., чим створювала у померлого ОСОБА_7 та у оточуючих його осіб враження ,що ОСОБА_7 залишається власником спірного будинку.

Доводи представника третьої особи про те,що троє свідків ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_18 вказували на волевиявлення ОСОБА_7 на відчуження жилого будинку на користь онуки також не можуть бути взяті до уваги судом як доказ такого усвідомленого волевиявлення, оскільки жоден з цих свідків не повідомив суду про намір ОСОБА_7 саме продати за 59 тисяч гривень чи за іншу суму спірний будинок відповідачці ОСОБА_5. Напроти ,свідок ОСОБА_18З пояснював про намір залишити після смерті будинок відповідачці, а не продати його. Свідок ОСОБА_8 розповіла,що вона вважала після розмови з ним , що ОСОБА_7 зробив договір дарування будинку. Свідок ОСОБА_17 сказав, що він не знав про договір купівлі-продажу, ОСОБА_7 йому говорив, що залишить будинок онуці. Тож такі протирічні відомості свідчать про те, що ОСОБА_7 чітко не виявляв своє виявлення ,а тим більше не виявляв наміру продати належний йому будинок онучці і підтверджують доводи позивача про те,що батько за життя не збирався продавати належний йому будинок.

Факт зняття ОСОБА_7 з реєстрації зі спірного будинку після його смерті 10.03.2011 р.,а не до підписання договору купівлі-продажу від 19.08.2010 року не оспорюється відповідачкою і третьою особою ,підтверджений у судовому засіданні представником відповідачки та також підтверджується довідкою від 29.08.2012 року. (а.с.194).

Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однак, висновок експертів для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Разом з тим судом встановлено, що висновок амбулаторно-психіатричної експертизи № 86 (гр.) містить докладний опис проведеного експертами дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань.

Оцінивши висновок за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу у справі.

Суд також вважає надуманими та необґрунтованими доводи представника відповідачки та представника третьої особи про те, що посмертна амбулаторна судово-психіатрична експертиза була призначена і проведена нібито з порушенням вимог ЦПК України та при її призначенні їм не була надана можливість подати докази та поставити питання. Ці доводи спростовуються самими письмовими клопотаннями представника відповідача та представника третьої особи, розглянутими у судовому засіданні, з яких вбачається, що представники не вказали, які конкретно докази ними були надані додатково крім вивчених перед проведенням експертизи,бо вони не надавалися, а вказані ними питання для проведення повторної експертизи фактично не різняться від питань ,які були обговорені у судовому засіданні у їхній присутності та були поставлені судом у ухвалі суду про призначення судової експертизи.

Доводи представника третьої особи про те, що суд не допитав у якості свідка приватного нотаріуса ОСОБА_12, яка під час укладання угоди засвідчила дієздатність ОСОБА_7 суд вважає такими ,що не ґрунтуються на законі, оскільки і позивач і представник позивача і інші учасники судового розгляду не оспорювали цей факт.

Суд виходить з того, що незгода з результатами експертизи не є підставою для призначення повторної експертизи, а доказів того, що проведена експертиза може викликати сумнів у суду представниками відповідачки та третьої особи суду не надано. При цьому суд також враховує, що компетентність експертів-психіатрів не викликає у суду сумнівів.

Що стосується процесуальних питань, то судом вівся технічний запис фіксування процесу та журнал судового засідання у встановленому законом порядку,які є в матеріалах справи. З дня призначення експертизи до дати повернення справи до суду пройшло майже 5 місяців ,отже доводи представників про те, що вони не знали про призначення експертизи і вважали ,що оголошена перерва є надуманими, бо у разі оголошення перерви суд завжди погоджує дату наступного засідання та повідомляю під розписку, видаючи сторонам судові повістки,чого по даній справі в день призначення експертизи не було у зв»язку із її призначенням. Той факт ,що представники відповідачки та третьої особи не побажали чекати оголошення ухвали, не може бути причиною для визнання експертизи незаконною.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 на момент укладання 19 серпня 2010 року договору купівлі - продажу будинку страждав судинним недоумством (лакунарним) внаслідок церебросклерозу з хронічною судинно-мозковою недостатністю . В силу наявного у нього недоумства на момент складання договору купівлі-продажу будинку 19.08.2010 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати нимиТаким чином, укладаючи спірний договір, позивач в силу притаманного йому психічного захворювання не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій, правових наслідків вчиненого правочину, та не міг керувати ними.

Ст. 202 ЦК України вказує,що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.215 ЦК України для того, щоб правочин мав юридичну силу , він повинен відповідати встановленим ст.203 ЦК України умовам дійсності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі , правочин має вчинятися у формі встановленій законом , спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановила ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що укладений між ОСОБА_7 та відповідачкою договір купівлі продажу 19 серпня 2010 року підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 225 ЦК України.

Як зазначено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі - Постанова № 9), судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

Відповідно до п. 10 Постанови № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню сума оплати за експертизу в розмірі 1367 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 143, 145, 147, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 225 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 Вадимович- задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу будинку , розташованого за адресою: м. Артемівськ Донецької області, провулок Можайського ,1а, укладений 19 серпня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі правочинів під № 1636, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_12- недійсним.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок витрат за проведену судово-психіатричну експертизу 1367 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.П.Харченко

29.08.2012 .

Головуючий суддя О. П.Харченко