Справа № 2-1842/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Закаблук О. В. ,

при секретарі Чуприна О. С.,

за участю представників: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 м.Біла Церква справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з названим цивільним позовом, просить визнати недійсним договір іпотеки № 6302 від 20.08.2008 року, який укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України», мотивуючи тим, що за рішенням суду договір купівлі-продажу спірної квартири між нею та відповідачем ОСОБА_3 був визнаний недійсним, а тому вона являється власником квартири, яка перебуває в іпотеці, договір іпотеки порушив її право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та суду показала, що з відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до 20.07.2005 року, коли шлюб між ними був розірваний. Тоді ж, 28.07.2005 року вона подарувала відповідачу, колишньому чоловікові ОСОБА_3 трикімнатну спірну квартиру АДРЕСА_1, після чого 20.08.2008 року чоловік отримав кредит від відповідача, ПАТ «Державний Ощадний банк України в сумі 290710грн. та уклав з Банком іпотечний договір, яким передав в іпотеку названу квартиру.

За рішенням суду від 11.11.2011 року договір купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_3 визнано недійсним, так як відповідач визнав позов та судом було встановлено, що договір суперечив інтересам їх дитини, дочки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому вона знову набула право власності на житло.

Посилаючись на вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.203,215,216,236 ЦК України вважає, що договір іпотеки між відповідачами слід визнати недійсним, так як вона, а не відповідач ОСОБА_3 знову являється власником квартири, яка перебуває в іпотеці, договором іпотеки порушено права її неповнолітньої дочки, зазначає, що на вимогу Банку під час укладення договору іпотеки вона разом з дочкою знялась з реєстрації в квартирі, щоб бувший чоловік отримав кредит. Не заперечує, що

ОСОБА_3 не виконав зобов»язань щодо повернення кредитних коштів, а тому квартира перебуває під забороною відчудження, а тому пояснює, що Банк може реалізувати квартиру, внаслідок чого вона разом з дочкою залишаться без житла. Просить позов задовольнити, скасувати реєстрацію іпотечного договору №6302 від 20.08.2008 року, скасувати реєстрацію заборони відчудження квартири та зобов»язати ВАТ «Державний Ощадний банк України» повернути оригінал договору купівлі-продажу квартири.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, вважає, що договір іпотеки між відповідачами слід визнати недійсним в зв»язку з тим, що ним порушено права позивачки, як власника спірного житла та її неповнолітньої дочки.

Відповідач ОСОБА_3, попереджений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, в попередньому судовому засіданні надіслав до суду телеграму про те, що позов визнає, просить розглянути справу у його відсутність, а тому суд з врахуванням думок сторін вважає можливим вирішити справу у відсутність відповідача ОСОБА_3.

Представники відповідача за довіреностями ОСОБА_1, в попередніх судових засіданнях- Алексенко В.Ю., ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог, суду показали, що іпотечний договір № 6302 від 20.08.2008 року, який укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ПАТ «Державний ощадний банк України», є дійсним, був укладений між сторонами відповідно до вимог закону та посвідчений нотаріально. Під час укладення договору іпотеки представниками банку та нотаріусом вчинялись дії щодо перевірки майнового стану іпотекодавця ОСОБА_3, правомірності набуття ним права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири, при чому неповнолітня дочка та позивач у справі не були зареєстровані та не проживали в квартирі, так як представник Банку виїжджав за місцем проживання ОСОБА_3 в спірну квартиру. Вважають, що на час укладання договору не було порушено вимог закону, прав неповнолітньої дитини та позивачки у справі, а тому договір є чинним. Внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_3 він заборгував банку 592063,48 грн. станом на 18.04.2012 року, кредитні кошти не повертає та не виконував умов кредитного договору, а тому Банк відповідно до умов договору іпотеки має право реалізувати іпотечне майно, квартиру, яка перебуває в іпотеці згідно умов договору.

При цьому зазначають, що вони не приймали участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, а тому їм не було відомо про рішення суду від 11.11.2011 року, яким було визнано договір купівлі-продажу недійсним. За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.02.2010 року, яким було стягнено з відповідача ОСОБА_3 351536,74 грн. в зв»язку з невиконанням ним умов кредитного договору, державною виконавчою службою розпочате виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру, яка перебуває в іпотеці, а тому вважають, що позивач ОСОБА_2 умисно намагається допомогти боржнику ОСОБА_3 ухилитись від сплати кредитних коштів Банку, виконання рішення суду. Просять відмовити в задоволенні позову, як заявленому безпідставно.

Третя особа у справі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вона заперечує щодо задоволення позову, так як нею під час укладення договору іпотеки було вчинено всі нотаріальні дії у відповідності до вимог закону, проведена перевірка щодо того, чи не порушуються права малолітніх, неповнолітніх та інших третіх осіб договором іпотеки, в підтвердження чого нотаріусу була представлена довідка про склад сім»ї форми №3 з ЖЕК №1 іпотекодавця, з якої вбачалось, що в квартирі зареєстрований один власник, іпотекодавець і єдиний власник квартири ОСОБА_3, а тому було ретельно виконано всі вимоги діючого законодавства, підстав для визнання договору іпотеки недійсним не вбачається.

Суд, заслухавши сторони, представників сторін, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до висновку, який обґрунтовує наступним чином.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 до 20.07.2005 року, коли шлюб між ними був розірваний. Тоді ж, 28.07.2005 року вона шляхом продажу відчужила відповідачу, колишньому чоловікові ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, звідки знялась з реєстрації разом з спільною з відповідачем неповнолітньою дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєструвалась в гуртожитку по вул.Я.Мудрого,53/1 в м.Біла Церква.

20.08.2008 року між відповідачами, ПАТ «Державний Ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2699, яким ОСОБА_3 надано кредит в сумі 290710грн. до 20.08.2018 року зі сплатою 20,5 процентів річних, в забезпечення виконання зобов»язань за яким між відповідачами того ж числа було укладено іпотечний договір №6302, який посвідчений нотаріально і яким Банку було передано в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_3. На час укладання договору іпотеки ОСОБА_3 являвся єдиним власником квартири, в якій позивач разом з неповнолітньою дочкою не були зареєстровані.

В зв»язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду, виконавчим листом від 22.02.2010 року державною виконавчою службою було відкрите виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку 351536, 74 грн. боргу за кредитним договором, під час виконання якого 27.05.2010 року було накладено арешт на житлову квартиру АДРЕСА_2 та проведено оцінку квартири з метою реалізації іпотечного майна на прилюдних торгах, після чого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду 11.11.2011 року визнано договір купівлі-продажу квартири від

28.07.2005 року недійсним, рішення набуло законної сили та позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 20.08.2008 року, посилаючись на те, що вона знову є власником житлової квартири, яку надав у іпотеку попередній власник, а тому порушені її права та права неповнолітньої дочки.

Вищенаведене підтверджується окрім показань сторін та письмових пояснень третьої особи, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.07.2005 року, копією договору купівлі-продажу житлової квартири від 28.07.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого відповідач набув права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 11.11.2011 року договір купівлі-продажу від 28.07.2005 року визнано недійсним, рішення суду набрало законної сили, однак позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів набуття нею права власності на житлову квартиру АДРЕСА_2, реєстрації її прав власності на нерухоме майно державним реєстратором у відповідності зі ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (В редакції Закону N 1878-VI ( 1878-17 ) від 11.02.2010року), згідно вимог якої обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, в тому числі право власності на нерухоме майно...

Згідно вимог ст.328 ЦК України право власності набуваються на підставі, що не заборонені законом, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Таким чином посилання позивача на те, що вона являється власником житлової квартири АДРЕСА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як позивач не зареєструвала право власності на квартиру за рішенням суду у Державного реєстратора прав на нерухоме майно , а тому не набула права власності на нерухоме майно у встановленому Законом порядку за рішенням суду.

З договору іпотеки № 6302 від 20.08.2008 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 передав у іпотеку відповідачу, ВАТ «Державний Ощадний банк України» власне майно, житлову квартиру АДРЕСА_2, під час укладання договору був єдиним власником квартири, прав інших осіб на житло не було, що також підтверджується матеріалами справи, тоді як позивач посилається на те, що вона являлась власником житла на час укладання договору, що не відповідає обставинам справи, показанням самої позивачки, так як рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним прийняте судом 11.11.2011 року, тобто на час укладання договору іпотеки позивач не являлась власником квартири, не була зареєстрована в квартирі відповідача ОСОБА_3, а тому посилання позивача на вимоги ст.5 Закону України «Про іпотеку» щодо того, що іпотекодавець не був власником житла під час передачі його в іпотеку, порушення її прав та прав неповнолітньої дочки безпідставні.

Відповідно до вимог ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного судочинства та моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину згідно ст.215 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, є недодержання в момент вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що на час вчинення правочину, укладання договору іпотеки житлової квартири між відповідачами ОСОБА_3 та ВАТ «Державний Ощадний банк України» було дотримано всі вимоги Закону, а саме, зміст договору іпотеки відповідав цивільному законодавству, не суперечив моральним засадам суспільства, відповідач ОСОБА_3 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення відповідало його внутрішній волі та було вільним, так як відповідач бажав отримати кредитні кошти в значному розмірі, який перевищував вартість предмета іпотеки, а тому свідомо передавав житлову квартиру в іпотеку Банку, договір іпотеки був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім цього, правочин, який був вчинений батьком, відповідачем ОСОБА_3, не суперечив правам та інтересам його неповнолітньої дочки ОСОБА_8, яка не була співвласником квартири, яка передавалась в іпотеку, зареєстрована в квартирі не була, тобто у дитини були відсутні майнові та житлові права на предмет іпотеки, а тому суд не приймає визнання позову відповідачем ОСОБА_3, так як визнання позову названим відповідачем суперечить вимогам законодавства, ст.174 ЦПК України, та порушує право відповідача, Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», який заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Позивач просить скасувати державну реєстрацію іпотечного договору № 6302 від 20.08.2008 року та скасувати реєстрацію заборони відчудження трьохкімнатної квартири в АДРЕСА_3, посилаючись на п.253 Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зазначаючи, що названі дії вчиняються нотаріусами у разі визнання рішенням суду договору застави(іпотеки) недійсним, тобто позивач зазначає позовні вимоги, які не входять в компетенцію суду, не підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства згідно ст. 15 ЦПК України, а тому в задоволенні названих вимог слід відмовити, як заявленим всупереч діючому законодавству.

Крім цього, позивач просить зобов»язати відповідача повернути оригінал договору купівлі-продажу квартири від 28.07.2005 року між нею та відповідачем ОСОБА_3, який перебуває на збереженні у Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки, не заявляє, відомості щодо існування спору з приводу повернення оригіналу договору в справі відсутні, тоді як згідно довідки від 20.08.2008 року Печерського відділення Ощадного банку України №3715 м.Києва вбачається, що названі документи взяті на збереження згідно умов Кредитного договору, а тому суд вважає названі вимоги необґрунтованими, такими, що до задоволення не підлягають.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що договір іпотеки спірної житлової квартири від 28.07.2005 року укладено між відповідачами, ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством«Державний Ощадний банк України» з дотриманням вимог діючого законодавства на момент укладення договору, відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги заявлені протиправно, всупереч діючому законодавству, задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 203,215 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.10,15, 60,61, 174, 208,209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним іпотечного договору,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Білоцерківський міськрайонний суд до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_9