АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 2190/756/2012
Головуючий в 1-й інстанції
Доповідач - Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року березня місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Закарян К.Г.

Суддів: Воронцової Л.П., Ігнатенко П.Я.

при секретарі Прохоровій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

встановила:

В жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, уточнивши в ході розгляду справи підстави визнання недійсним договору дарування будинку. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилаючись на те, що 17 жовтня 2008 року він уклав та нотаріально посвідчив договір дарування будинку №2 по вул. Спортивній у с. Чорнобаївка Білозерського району на користь свого сина ОСОБА_5.

На час укладення оспорюваного договору, його дружина тяжко хворіла, у звязку з чим він перебував у край тяжкому психологічному стані, син же, скориставшись цією ситуацією умовив його укласти цей договір на вкрай невигідних для себе умовах. При укладенні договору дарування будинку вони з сином досягли домовленості, що після укладення договору він з дружиною продовжують у ньому проживати, а син буде їх доглядати і утримувати та не буде до їх смерті розпоряджатися будинком.

В лютому 2009 року померла його дружина, а в червні 2009 року син повідомив йому, що хоче продати будинок, після чого він зрозумів, що уклав договір на вкрай невигідних для себе умовах.

23 листопада 2009 року син помер. В березні 2010 року відповідачі по справі дружина і донька померлого звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5

Позивач остаточно просив визнати недійсним договір дарування будинку на підставі ст. 233 ЦК України, застосувати наслідки недійсності договору, визнавши за ним право власності на будинок №2 по вул. Спортивній в с. Чорнобаївці Білозерського району.

Рішенням Білозерського районного суду від 29 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2,

посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам

справи, що призвело до постановления незаконного і не обґрунтованого рішення суду, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено

судом, 17 жовтня 2008 року було укладено та нотаріально

посвідчено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в с. Чорнобаївці Білозерського району по вул. Спортивній, 2, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_5, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6, прийняв у дар вище зазначений житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. 26.11.2008 року здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на дане майно /а.с. 7-8/.

16лютого 2009 року померла дружина позивача - ОСОБА_7 /а.с. 11/, а 23 листопада1 2009 року помер син позивача ОСОБА_8 /а.с. 10/.

Білозерською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №166/2010 до майна померлого ОСОБА_9 за заявами про прийняття спадщини ОСОБА_10 і ОСОБА_11 /а.с. 92-96/111/

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2 про визнання недійним договору дарування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову.

Колегія судів погоджується з висновком суду І інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В розясненнях з даного питання, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, син позивача ОСОБА_2І - ОСОБА_5 проживав зі своєю сімєю у м. Сургуті Тюменської області, і під час посвідчення оспорюваного договору при його укладенні не був присутній.

В його інтересах на підставі довіреності виданої 10.07.2008 року діяв ОСОБА_6 /а.с. 108/ - брат позивача.

Ініціатором укладання договору дарування була дружина позивача - ОСОБА_7

З огляду на дані обставини справи та не надання позивачем, у порушення ст.ст. 10,60 ЦПК України, доказів на підтвердження факту використання ОСОБА_5 ситуації, що склалася, підстави вважати, що син позивача, як сторона правочину, скористався тяжкою для батька обставиною відсутні.

Відсутні підстави вважати, що договір дарування будинку і земельної ділянки був укладений позивачем з метою усунення або зменшення тяжкої обставини хвороби дружини.

Докази, що даний правочин ОСОБА_12 вчинив не добровільно, за наявності насильства, обману чи помилки, позивач суду не надав. Крім того, він не довів, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Слід також зауважити, що позивач ні після смерті дружини, ні після інциденту з сином у червні 2009 року, коли, як зазначає ОСОБА_2, він зрозумів вкрай невигідні умови, на яких він здійснив відчуження будинку, ні згодом, впродовж більше, ніж року, аж до жовтня 2010 року він не звертався до суду за захистом свого права. Тому суд дійшов правильного висновку про те, що даний спір виник у звязку з особистими неприязненими стосунками сторін.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду І інстанції залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2

відхилити.

Рішення Білозерського районного суду від 29 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з

моменту 'її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з

дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги

безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г.Закарян

Судді: Л.П.Воронцова, П.Я.Ігнатенко