Справа № Провадження №22-ц-6757/12 22-ц/1090/9574/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія19Доповідач у 2 інстанції Матвієнко
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Баліну П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління земельних ресурсів КиєвоСвятошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки та скасування правовстановлюючого документу на неї,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, розташованої в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, укладений 16.07.2009 року між ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 1973. Крім того позивач просив скасувати виданий 19.08.2009 року на підставі вищевказаного договору на ім»я ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, серії ЯД № 772240.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 15.07.2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

16.07.2009 року між ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

19.08.2009 року відповідач ОСОБА_3 на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки отримав на своє ім'я Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯД № 772240.

Таким чином, 15.07.2009 року та 16.07.2009 року відповідач ОСОБА_4 продав одну і ту ж земельну ділянку, оскільки її кадастрові номери, площі, та конфігурації збігаються, так само як і підстава набуття ОСОБА_4 права власності на неї - договір міни від 22.05.2007 року № 1-1197. Різними в даному випадку є лише державні акти на право власності на земельну ділянку, які видані Управлінням земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_4, а саме акт серії ЯЖ № 322256 від 21.03.2008 року та акт серії ЯЖ № 202170 від 21.03.2008 року.

ОСОБА_5, що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4, уклав з відповідачем ОСОБА_3 угоду на відчуження останньому земельної ділянки, яка станом на 16.07.2009 року вже не належала ОСОБА_4, в зв»язку з чим оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, підлягає скасуванню, оскільки цивільно-правова підстава існування документу, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, відсутня.

Рішенням КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з»ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено що 15.07.2009 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1037.

16.07.2009 року між відповідачем ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4782 га, кадастровий № :05:005:0029, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 1973.

19.08.2009 року відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.07.2009 року отримав на своє ім'я державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯД № 772240.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості вимог позивача, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЗК України предметом угоди про перехід права власності на земельну ділянку є земельна ділянка, що має визначене місце розташування, площу, цільове призначення, склад угідь, правовий режим.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 16.07.2009 року між ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3, як правочин, може бути визнано недійсним в разі недодержання сторонами вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.07.2009 року був укладений відповідно до вимог діючого законодавства, що зокрема підтверджується поясненнями приватного нотаріуса, яка його посвідчувала, та яка пояснила, що договір було посвідчено за наявності документу, що підтверджує право власності фізичної особи на земельну ділянку, а саме на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 202170, виданого управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 21.03.2008 року на підставі договору міни від 22.05.2007 року № 1-1197; було встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов договору; при посвідченні правочину перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна; перевірено відсутність (наявність) обмежень (обтяжень) на використання земельної ділянки за даними управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області, про що зазначено в тексті договору; правочин посвідчено за місцезнаходженням майна; при посвідченні правочину з»ясовано обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які були учасниками правочину, та повноваження представника; дійсність довіреності, за якою діяв представник відчужувача, перевірено в Єдиному реєстрі довіреностей, про що зроблено відповідний витяг № 11220819 від 16.07.2009 року о 14 год. 57 хв.; перевірено бланк, на якому викладено текст довіреності; при посвідченні договору подавалась письмова заява про належність відчужувачу майна на праві особистої приватної власності, зміст якої доведено до відома іншої сторони договору та зазначено про це в його тексті; надана згода дружини покупця на купівлю земельної ділянки та перевірено бланк, на якому викладено цю заяву; перевірено сплату податку з доходів фізичних осіб від продажу земельної ділянки; до договору долучено копії паспортів та копії карток фізичної особи-платника податків про отримання ідентифікаційного номера представника продавця та покупця; договір внесено до Державного реєстру правочинів.

Враховуючи викладені вище обставини, позивачем не доведено факту недотримання стороною чи сторонами правочину вимог ст. 203 ЦК України, що відповідно до ст. 215 ЦК України може бути підставою до визнання правочину недійсним.

Посилання ж позивача на порушення відповідачами при укладанні 16.07.2009 року між ними договору купівлі-продажу земельної ділянки вимог ч. 1 ст. 656 ЦК України є безпідставними, оскільки самі по собі підставою для визнання недійсним правочину згідно вимог діючого цивільного законодавства бути не можуть.

Таким чином, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову в зв»язку з ненаданням позивачем доказів того, що саме діями відповідачів порушені його права чи інтереси, факт чого відповідно до ст. 3 ЦПК України є обов»язковою умовою для звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: