АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ

08 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про визнання безстроковим трудового договору та про примус до виконання обовязків за трудовим договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 08 липня 1995 року по 08 січня 1996 року він працював у відповідача з випробувальним строком, а з 09 січня 1996 року безстроково працює на посаді асистента кафедри економічної теорії. 13 жовтня 2003 року почався період його тимчасової непрацездатності, про що він у десятиденний строк повідомив відповідача письмовим рапортом. У відповідь на його рапорт відповідач повідомив, що звільнив його 13 жовтня 2003 року з формулюванням «за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України» наказом від 03.10.2003 року. Разом з тим він, позивач, ніколи не укладав з ректором угоди про звільнення його за п. 2 ст. 36 КЗпП України, не був присутній при узгодженні умов звільнення, від жодних своїх прав, особистої участі і присутності при укладанні угоди про припинення трудових відносин не відмовлявся. Відповідач ніколи не доводив до його, позивача, відома наказ від 03 жовтня 2003 року, тому угода про розірвання трудового договору не відбулася. У 2010-2011 роках відповідач частково виконував свої обов'язки за вищевказаним безстроковим трудовим договором - нараховував йому, позивачу, зарплату. Тому немає підстав вважати, що наказ від 03 жовтня 2003 року існує, а безстроковий трудовий договір припинений за угодою сторін. 29 травня 2012 року він подав ректорові заяву про забезпечення йому умов для педагогічної роботи. Ректор відмовив, пославшись на вищевказану угоду, при укладанні якої ані ректор, ані він не були присутні. Посилаючись на ст. 9, 39-1, 24, 26-28, п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України позивач просив суд визнати безстроковим внаслідок переукладання і неперерваним з дня тимчасової непрацездатності 13 жовтня 2003 року трудовий договір з Дніпропетровським національним університетом імені ОСОБА_7, наказу від 03 жовтня 2003 року про припинення якого не існує, визнати безпідставною відмову відповідача від 06 червня 2012 року про забезпечення умов для педагогічної праці за вищевказаним діючим безстроковим договором, примусити виконати обов'язки за безстроковим трудовим договором, для чого зобов'язати забезпечити умови для педагогічної роботи шляхом надання розкладу занять, консультацій, екзаменів.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 08 липня 1995 року ОСОБА_6 подав заяву ректору Дніпропетровського державного університету про прийняття його на посаду асистента за строковою трудовою угодою терміном на один рік на кафедру економічної теорії до 07 липня 1996 року (а.с. 36).

Наказом по Дніпропетровському державному університету від 26.07.1995 року № 386к ОСОБА_6 прийнято на посаду асистента кафедри економічної теорії по строковому трудовому договору з 08.07.1995 року до 07.07.1996 року з окладом 1676600,0 крб. на місяць, та встановлено випробувальний строк (а.с. 35).

26 квітня 1996 року ОСОБА_6 була подана заява на ім'я ректора Дніпропетровського держуніверситету з проханням перевести на посаду асистента кафедри економічної теорії з 08.07.1996 року до 30.06.2001 року по строковому трудовому договору (а.с.38).

Наказом від 21.06.1996 року № 363к ОСОБА_6 асистента кафедри економічної теорії переведено на посаду асистента кафедри економічної теорії по строковому трудовому договору з 08.07.1996 року до 30.06.2001 року з окладом 16355000,0 крб. на місяць (а.с. 37).

27 червня 2001 року ОСОБА_6 подав ректору Дніпропетровського національного

університету заяву про переведення його з 01.07.2001 року по 30.06.2004 року на посаду ассистента кафедри економічної теорії як обраного за конкурсом по строковому договору (а.с. 40).

Наказом від 02.07.2001 року № 628к ОСОБА_6 асистента кафедри економічної теорії переведено на посаду асистента кафедри економічної теорії з 01.07.2001 року по 30.06.2004 року за строковим трудовим договором, як обраного за конкурсом з окладом 279,0 грн. на місяць зі збереженням надбавки за вислугу років в розмірі 10% від посадового окладу (а.с. 39).

29 вересня 2003 року ОСОБА_6 звернувся до ректора Дніпропетровського національного університету із заявою про звільнення його з роботи у зв'язку з важкою хворобою батька за взаємною згодою 13.10.2003 року (а.с. 42).

Наказом від 03.10.2003 року № 755к ОСОБА_6 асистента кафедри економічної теорії звільнено 13.10.2003 року за угодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП України. Відповідно до зазначеного наказу - бухгалтерії було доручено виплатити позивачу компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2003 - 2004 pоки (а.с. 41).

15 жовтня 2003 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до ректора Дніпропетровського національного університету про те, що через покращення сімейних обставин просить вважати неподаною його заяву про дострокове розірвання ним строкового трудового договору з ДНУ у зв'язку з хворобою батька, подану через відділ кадрів 29 вересня 2003 року; діючий строковий трудовий договір не розриває (а.с. 48).

На зазначену заяву 16.10.2003 року Дніпропетровським національним університетом була надана ОСОБА_6 письмова відповідь про те, що його заява розглянута, підстав для скасування наказу № 755к від 03.10.2003 року про його звільнення 13 жовтня 2003 року за угодою сторін немає, а також університет вдруге повідомив, що його, позивача, трудова книжка знаходиться у відділі кадрів, і він може її отримати (а.с. 49).

17 жовтня 2003 року ОСОБА_6 звернувся до ректора ДНУ з рапортом про те, що з 13 жовтня 2003 року він знаходиться на лікарняному і відразу після одужання продовжить виконувати свої обов'язки асистента кафедри економічної теорії відповідно до діючого строкового трудового договору (а.с. 50). Рапорт Дніпропетровським національним університетом був розглянутий і листом від 18.10.2003 року ОСОБА_6 було повідомлено про те, що його звільнення відбулося шляхом розірвання трудового договору за його ініціативою, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40 КЗпП України), тому його попередження про продовження виконання обов'язків асистента немає під собою юридичних підстав і університетом не приймається (а.с. 51).

22 грудня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до ректора Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара із заявою про внесення запису до його трудової книжки про перетворення його переукладеного строкового трудового договору в безстроковий та про внесення належних змін до всіх наступних записів у його трудовій книжки (а.с. 63).

На подану заяву Дніпропетровський національний університет імені ОСОБА_7 надав відповідь 29 грудня 2010 року про те, що заява ОСОБА_6 розглянута і задоволенню не підлягає (а.с. 64).

28 травня 2012 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до ректора Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_7 про усунення перешкод в доступі до роботи, визначення розкладу занять і графіку робочого часу (а.с. 132).

05 червня 2012 року ОСОБА_6 знову звернувся до ректора Дніпропетровського

національного університету імені ОСОБА_7 із заявою про негайне усунення перешкод у

виконанні ним його трудових обов'язків асистента кафедри економічної теорії ДНУ ім. Олеся

ОСОБА_7, надати йому розклад занять, графік робочого часу, на яку 11 червня 2012 року університетом була надана відповідь (а.с. 135-136).

06 червня 2012 року ОСОБА_6 було письмово повідомлено, що його заява розглянута, однак залишена без задоволення (а.с. 133-134).

Частиною 1 ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

На час прийняття ОСОБА_6 на посаду асистента кафедри економічної теорії та на час укладання з ним відповідачем строкових договорів було чинним Положення про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності, затверджене наказом Міністерства освіти України № 293 від 05.08.1993 року.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3, 2.4 зазначеного вище Положення, при прийнятті на роботу педагогічних працівників, а також при продовженні трудових відносин із працюючими може застосовуватися будь-яка форма трудового договору: безстрокового, строкового, на час виконання певної роботи, контракту, форма і термін яких визначаються угодою сторін, а контракту, крім того, за бажанням працівника на умовах, передбачених колективним договором, статутом закладу освіти. Вносити пропозиції щодо терміну договору або контракту має право кожна із сторін. При найманні на роботу, якщо конкурс не оголошується, на умовах трудового договору або контракту, в тому числі в разі закінчення їх строку, кандидатури на посаду педагогічних працівників розглядаються на відповідній кафедрі (відділенні), яка дає пропозиції керівникові навчального закладу щодо укладання або неукладання з ним контракту (договору) (пункт 4.7 Положення).

Відповідно до статті 54 Закону України "Про освіту" прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Конкурс на заміщення посади педагогічного працівника вищого навчального закладу, в тому числі асистента - проводиться у випадках: за наявності вакантної посади, якщо педагогічний працівник працює на умовах строкового договору (контракту) і термін цього договору (контракту) закінчується, а домовленості про продовження трудових відносин немає; змін в організації виробництва і праці (пункт 5.1., 5.2. Положення).

Відповідно до пункту 5.10. Положення, посади за конкурсом займаються на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, згідно з трудовим договором, контрактом строком від одного до п'яти років.

Згідно ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Тому переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під частину 2 статті 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем укладались з ОСОБА_6 строкові трудові договори на підставі поданих позивачем заяв та у відповідності з вимогами законодавства.

Крім того, безпідставним і надуманим є посилання позивача на те, що факт нарахування йому Дніпропетровським національним університетом імені ОСОБА_7 заробітної плати у 2010-2011 роках є доказом часткового виконання відповідачем своїх обов'язків за трудовим договором.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_6 у відповідності до ст. 47 КЗпП України була нарахована компенсація за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2003-2004 рік.

У зв'язку з допущеною помилкою при підрахуванні кількості днів невикористаної відпустки за 2003-2004 робочий рік асистенту кафедри економічної теорії ОСОБА_6 звільненому 13.10.2003 року, наказом № 259к від 29 квітня 2010 року були внесені зміни до пункту 1 параграфу 1 наказу № 755к від 03.10.2003 року, а саме: у другому реченні пункту 1 параграфа 1 наказу по університету № 755к від 03.10.2003 року цифру «14 к.д.» замінено цифрою і словами «17 календарних днів» і зобов'язано начальника фінансово-економічного управління університету зробити відповідний перерахунок належних до виплати коштів ОСОБА_6, і повідомити його (письмово) про перерахунок належних йому при звільненні коштів (з розшифровкою: суми до виплати і утримань у відповідності з законодавством), а також повідомити про день і години, коли ОСОБА_6 може отримати належні йому кошти (а.с. 45).

Дніпропетровським національним університетом імені ОСОБА_7 30.04.2010 року направлено ОСОБА_6 копію наказу по ДНУ № 259к від 29.04.2010 року (а.с. 46).

ОСОБА_6, не звертаючись до каси університету про видачу належних йому до виплати Сум, звертається 24 лютого 2011 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 1361,95 грн. (а.с. 151).

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий судовий наказ по справі №2н-54/2011 від 28 лютого 2011 року про стягнення з Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 1361,95 грн., а також витрат по сплаті інформаційно-технічних послуг у сумі 30,0 грн. та державного мита в сумі 25 грн. 50 коп. на користь держави (а.с. 146).

29 квітня 2011 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що борг за вказаним вище судовим наказом сплачено в повному обсязі (а.с. 145).

Згідно довідки, виданої головним бухгалтером та першим проректором Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_7 від 17 липня 2012 року №554/1011, ОСОБА_6 при звільненні 13.10.2003 року була нарахована заробітна плата з 01.10.2003 року по 13.10.2003 року у розмірі - 177,10 грн., надбавка за вислугу років 10 % - 17,71 грн., компенсація за 14 к.д. невикористаної щорічної відпустки за 2003-2004 робочий рік - 232, 44 грн., всього нараховано 427, 25 грн. до виплати з урахуванням утримання - 336, 47 грн. За отриманням цих коштів ОСОБА_6 до каси університету не звертався. Згідно заяви ОСОБА_6 від 08.12.2003 року кошти в сумі 336, 47 грн. були задепоновані під № 559/2003. Донарахована сума ОСОБА_6 при звільненні згідно з наказом від 29.04.2010 року № 259, до виплати - 36,86 грн. За отриманням цих коштів ОСОБА_6 до каси університету не звертався. Належна до виплати сума в розмірі 36,86 грн. була задепонована № 61/2010 і до цього часу не отримана. Нарахована реструктуризована заборгованість відповідно постанови КМУ від 19.09.2005 року № 934 до виплати - 1361,95 грн. Належна до виплати сума 1361,95 грн. була перерахована згідно з Постановою ВП № 25306535 (а.с. 140-141).

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує за виконану ним роботу.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнення заробітної плати на підставі виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська наказу від 28 лютого 2011 року не може свідчити про перебування позивача на цей час у трудових відносинах з відповідачем.

Що стосується посилання позивача в позовній заяві на те, що угод про звільнення він з ректором не укладав, умов звільнення не погоджував, при укладання такої угоди не був присутній, при підписанні ректором наказу від 03.10.2003 року не був присутній і такого наказу відповідач до його відома не доводив, суд не приймає до уваги, оскільки правові підстави звільнення ОСОБА_6 вже досліджувались неодноразово судами.

ОСОБА_6 звертався в 2004 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами до Дніпропетровського національного університету, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10С, ОСОБА_11 про поновлення на роботі, оплаті лікарняного листа, визнання дійсним строкового трудового договору та з іншими вимогами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2004 року по справі № 2-493/04 в задоволенні позову ОСОБА_6 до Дніпропетровського національного університету, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10С, ОСОБА_11 було відмовлено в повному обсязі, в тому числі і щодо вимог про визнання наказу № 755к від 03.10.2003 року в частині, яка стосується звільнення позивача, недійсним як недоведеного до відома позивача в установленому законом порядку, про визнання незаконним в наказі формулювання «за угодою сторін» та посилання на п. 1 ст. 36 КЗпП України як таку, що не відповідає дійсності, про визнання дійсним строкового договору (а.с. 75-79).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2004 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2004 року залишено без змін (а.с. 82 - 95).

Ухвалою апеляційного суду Автономної республіки Крим від 11 березня 2008 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2004 року залишено без змін (а.с. 96-97).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2010 року по справі № 2-9828/2010 також встановлено, що ОСОБА_6 звільнений не за ініціативою університету, а згідно його заяви від 29 вересня 2003 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) (а.с. 105).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність і недоведеність позовних вимог та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні даного позову ОСОБА_6 у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді