АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/1013/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 47 Доповідач - Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах шеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Черненкової Л. А., Дерев'янка О.Г.

при секретарі Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

У липня 2011 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 07 червня 1986 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина; шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року; з вересня 2010 року відповідач їй матеріальної допомоги не надає; у звязку з неправомірними діями відповідача погіршився її, позивачки, стан здоровя; під час перебування у шлюбі вона була позбавлена можливості працювати, оскільки піклувалася про чоловіка та сина. Позивачка просила суд зобов'язати відповідача сплачувати їй аліменти щомісячно в сумі 1000,0 грн., починаючи з 05 листопада 2010 року, оплачувати санаторно-курортне оздоровлення і інші медичні заходи (ліки, курсівки, путівки), оскільки вона є непрацездатною з вини відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1986 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2010 року шлюб сторін розірвано (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього працездатного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує пенсію за вислугу років (а.с. 52); у звязку з виходом на пенсію, на підставі наказу від 09.12.2010 року, він отримав разову грошову допомогу в сумі 89407,5 грн. (а.с. 9).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.4), працездатна, має вищу економічну освіту, з 20.08.1986 року по 27.04.1987 року працювала на посаді інженера-економіста Київської філії ВО Комуніст, з 01.09.1987 року по 05.12.1987 року працювала інспектором райфінвідділу Тернавської райради м. Кривий Ріг, з 21.12.1987 року по 18.02.92 року працювала вихователем у дошкільному дитячому закладі №119, з 26.11.2001 року по 20.11.2002 року отримувала допомогу на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіттяу Жовтоводському міському центрі зайнятості, з 14.12.2010 року по 02.09.2011 року за направленням Дніпропетровського обласного центру зайнятості проходила навчання у професійному училищі (а.с. 54 55).

Згідно довідки Комунального закладу Дніпропетровської міської лікарні №14, позивачка знаходиться під наглядом лікаря психіатра, в 2010 році двічі перебувала на стаціонарному лікуванні і потребує підтримуючого лікування (а.с. 10). Відповідно до довідки комунального закладу Міська поліклініка №3, ОСОБА_2 знаходиться на диспансерному обліку у терапевта, ендокринолога та гінеколога, рекомендоване оперативне лікування ( а.с.11).

Також судом встановлено, що сторони у 1986 1996 роках мешкали у м. Кривий Ріг, в подальшому переїхали до м. Жовті Води, а з 2002 року проживають у м. Дніпропетровську, що стверджується відмітками у паспортах позивачки та відповідача, поясненням сторін (а.с. 17).

Відповідно до ст.75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання ( аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним, вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно до ст.76 Сімейного Кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка під час шлюбу.

Якщо у звязку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклування про членів сімї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у звязку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Колегія звертає увагу, що суду не надані докази на підтвердження доводів позивачки про відсутність у неї можливості працювати та підвищувати свій професійний рівень під час перебування у шлюбі з відповідачем.

Дане твердження позивачки спростовується наявністю у ОСОБА_2 вищої економічної освіти, відсутністю у неї інвалідності, відсутністю вад розвитку чи інвалідності у сина сторін, відсутністю на утриманні у колишнього подружжя Мороз непрацездатних чи тяжко хворих осіб, що потребують сторонньої допомоги, проживанням сторін, під час перебування у шлюбі, у населених пунктах з великою кількістю населення та розвиненою інфраструктурою, відсутністю частих змін місця проживання подружжя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги відсутність у позивачки права на одержання утримання від відповідача, відсутність підстав для застосування ст.ст. 75, 76 СК України, недоведеність позовних вимог, місцевий суд обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь позивачки аліментів.

Крім того, суду не надані докази на підтвердження доводів апелянта про погіршення стану її здоровя саме у звязку з неправомірними діями відповідача, не надані докази наявності та розміру витрат у звязку з лікуванням та оздоровленням.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді