АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7972/12 Справа № 436/1933/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

23 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

13 березня 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15 березня 2009 року під час конфлікту з відповідачем останній завдав йому, позивачу, легких тілесних ушкоджень у вигляді садна на задній поверхні правого променево-зап»ястного суглобу. У зв»язку з даними неправомірними діями відповідача, перенесеним фізичним болем та моральними переживаннями позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 40000,0 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15 березня 2009 року між позивачем та відповідачем, які є сусідами та родичами, на межі домоволодінь № 6 та № 4 по вул. Дніпрогесу у м. Дніпропетровську виник конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин та з приводу межі між вказаними домоволодіннями.

Під час конфлікту відповідач лопатою завдав позивачу легких тілесних ушкоджень у вигляді садна на задній поверхні правого променево-зап»ястного суглобу, що стверджується висновком фахівця судово-медичного експерта №905 від 16.03.2009 року, заявою позивача від 15.03.2009 року до Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень, постановою від 19.03.2009 року про відмову у порушенні кримінальної справи за ч. 2 ст. 296 КК України у відношенні ОСОБА_7 і ОСОБА_8, де встановлено, що ОСОБА_7 через паркан штиковою лопатою завдав удар ОСОБА_6 по руці, спричинивши останньому тілесні ушкодження (а.с. 9, 10, відмовний матеріал №811 Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області).

Колегія приймає до уваги пояснення відповідача, який зазначив, що під час конфлікту закривав штиковою лопатою об»єктив відеокамери, якою позивач здійснював відео зйомку, що, на думку колегії, свідчить про знаходження штикової лопати, яку тримав відповідач, у безпосередній близькості від позивача та доводить наявність можливості заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, які описані у висновку фахівця судово-медичного експерта №905 від 16.03.2009 року.

Також судом встановлено, що постанова від 19.03.2009 року про відмову у порушенні кримінальної справи за ч. 2 ст. 296 КК України у відношенні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 сторонами не оскаржена, позивач зі скаргою приватного обвинувачення чи з заявою про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у передбаченому діючим законодавством порядку не звертався, що визнано сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У абзацах другому та третьому пункту 5 постанови Пленумк Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що спірні правовідносини є цивільно-правовими, колегія дійшла висновку, що місцевий суд помилково не взяв до уваги вимоги ч. 2 ст. 1166 ЦК України, якою обов»язок доказування відсутності вини у заподіянні моральної шкоди позивачу покладено на відповідача, що спричинило ухвалення районним судом незаконного рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Зважаючи на доведеність факту отримання позивачем тілесних ушкоджень, доведеність неправомірного заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень позивачу, що стверджується викладеними вище доказами; приймаючи до уваги, що відповідачем не доведено твердження про заподіяння шкоди позивачу не з його, відповідача, вини, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Неправомірнтими діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка пов»язана з перенесеним позивачем фізичним болем у зв»язку з отриманим тілесним ушкодженням, небажанням відповідача у добровільному порядку компенсувати моральну шкоду, необхідністю витрачати час на відвідування правоохоронних органів. Крім того, моральна шкода позивача полягає у душевних переживаннях пов»язаних з неправомірною поведінкою відповідача та потребою у справедливій сатисфакції.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія виходить з характеру неправомірних дій відповідача, тяжкості отриманих позивачем тілесних ушкоджень, глибини душевних страждань позивача та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає доцільним встановити у необхідному та достатньому розмірі суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 400,0 грн.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 4,0 грн. (а.с. 1), колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушення матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 400,0 грн та судових витрат у вказаному вище розмірі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі 400 (чотириста) грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 4 (чотири) грн. 00 коп., а всього 404 (чотириста чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді