АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/1757/2012
Справа № 2-4/11 Категорія: спадкова
Головуючий: 1 інст. ОСОБА_1
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2012 року м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого. - судді - Яцини В.Б.,

суддів- Бурлака І.В., ОСОБА_2,

при секретарі: ГопкоА.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3

на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 05 грудня 2011 року справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - Балаклійська державна нотаріальна контора і приватний нотаріуса Балаклійсько районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У КВІТНІ 2010 року ОСОБА_4 звернувся ДО суду з позовом про визнання заповіту ОСОБА_8, посвідченого 11 серпня 2009 приватним нотаріусом ОСОБА_9 на користь відповідача ОСОБА_5

На обгрунтування позову послався на те, що 11 серпня 2009 року померла його мати, ОСОБА_8, і після її смерті відкрилася спадщина, у звязку з чим позивач вчасно звернувся з відповідною заявою про її прийняття до нотаріальної контори, однак отримав відповідь про те, що спадкоємцем на все майно спадкодавиці за заповітом від 11 серпй 2009 року є її онук, ОСОБА_5 Позивач вказав, що на день посвідчення зазначені заповіту ОСОБА_8 внаслідок тяжкої онкологічної хвороби вже не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, чим скористалася його сестра ОСОБА_6, яка й запросила нотаріуса для посвідчення заповіту, який оспорюється по цій справі. Посилаючись на ч.ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України позивач просив задовольнити його заяву.

Відповідач ОСОБА_10, донька спадкодавиці і спадкоємиця за законом, позов визнала і підтвердила, що з травня 2008 року її мати хворіла.

Відповідачі ОСОБА_6 та Є.С. до суду не зявилися і справа була розглянута за їх відсутністю.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечила і пояснила суду, що вона у встановленому п.п. 156-158 розділу 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порядку, з оглядуна похилий вік на дому спадкодавиці ОСОБА_8 11 серпня 2009 року посвідчила спірну заповіт, за яким спадкодавиця, перебуваючи у ясному розумі, після розяснення їх змісту ст.ст. 1228, 1241, 1255, 1307 ЦК України заповіла свій житловий будинок своєму онукові ОСОБА_5 При цьому у спадкодавиці були опухлі руки, що заважало їй добре тримати ручку, однак вона відмовилася від свідків та рукоприкладчика і самостійно підписала свій заповіт.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 05 грудня 2011 року позов було задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_8, посвідчений 11.08.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 реєстром № 1505.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_9 в апеляційній скарзі поставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що спричинило до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтовані рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі результатів допитів свідків виходив із того, що за станом здоровя спадкодавця не могла самостійно підписати свій заповіт, а оскільки відповідач ОСОБА_6 ухилилася від проведення почеркознавчої експертизи та не надала для цього необхідних матеріалів, то виходячи зі змісту ст. 146. ЦПК України суд дійшов висновків, що волевиявлення ОСОБА_8 на момент складення заповіту не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не відповідало її волі і тому з передбачених ч.ч. З, 5 ст. 203, ч. 2 ст. 1257 ЦК України підстав визнав заповіт недійсним.

Однак такі висновки не відповідають обставинам справи, до них районний суд дійшов з порушення норм матеріального і процесуального права, що спричинило неправильне вирішення справи, тому з передбачених п.п. 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення по суті спору.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 1223 чинного ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Однак, відповідно до ст.. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а. разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до цього загального правила у частині 2 статті 1257 ЦК України передбачено, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Так судом встановлено, що 11 серпня 2009 року за посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_9 заповітом ОСОБА_8 заповіла свій житловий будинок №4 надвірними будівлями по вул.. Докучаева у смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області своєму онукові ОСОБА_5, про що були здійсненні відповідні записи за реєстром № 1505. Після цього, в той же день ОСОБА_8 померла, безпосередня причина смерті хронічна недостатність кровопостачання, основна хвороба яка викликала смерть; ІБС, АКС з порушенням ритму.

Однак, всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності таобґрунтованості рішення суд першої інстанції належним чином не зясував: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обстави; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин,внаслідок чого ухвалив помилкове рішення.

За правовою позицією, яка викладена у п. 18 постанови Пленуму ВС України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не, могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначу посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Однак, всупереч вимог цивільного процесуального права стосовно доказування підстав заявленого позову (ст. 59, 60 ЦПК України) районний суд до своїх висновків дійшов на підставі показань свідків, які, з огляду на необхідність в таких спорах експертного дослідження психічного стану спадкодавця (ст. 145 ЦПК України), - є недопустимими доказами відсутності у спадкодавиці волі на складення спірного заповіту.

Що стосується можливого недотримання форми спірного заповіту, то районний суд у своїх дослідженнях цього питання вийшов поза межі підстав заявленого позову і за клопотанням позивача під час розгляду справи по суті 27 жовтня 2010 року призначив судову почеркознавчу експертизу для встановлення, чи виконаний у заповіті рукописний текст спадкодавиці ОСОБА_8 і чи не виконаний цей текст відповідачкою ОСОБА_6 (а.с. 135). Оформленої за правилами ст. 119 ЦПК України позовної заяви про визнання заповіту недійсним з інших підстав, ніж було заявлено і за яким було відкрито провадження по справі, на що за правилами ч. 2 ст. 31 ЦПК України має право позивач до початку розгляду судом справи по суті, матеріали справи не містять. Під час розгляду справи позивач 05 грудня 2011 року лише уточнив правову підставу заявленого позову і послався на ч. 1 ст. 219, ч. 2 ст. 1234, ч. 1-2 ст. 1257 ЦК України, що не є обовязковим для суду, який самостійно визначає норму права, яка підлягає застосуванню з огляду на фактичні підстави (обставини) позову (а.с. 217).

До того ж суд безпідставно вважав, що вказана судова експертиза не була проведена з вини відповідача ОСОБА_6, внаслідок чого помилково застосував передбачену, 1 ст. 146 ЦПК України процесуальну доказову фікцію, за якою у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена. В матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що ОСОБА_6, яка мешкає в Росії, була обізнана з призначенням судової почеркознавчої експертизи і про витребування від неї матеріалів для проведення почеркознавчої експертизи (а.с. 178, 19 200, 212, 218). За таких обставин висновки суду про порушення форми спірного правочину ґрунтуються на припущеннях, що за правилами ч. 4 ст. 60 ЦПК України не допускається.

Виходячи з наведених обставин та норм права, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази заявленого позову, а при наявності процесуальної можливості не були вони надані позивачем й під час апеляційного провадження, - то рішення районного суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову, за його недоведеністю, та - про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3-4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313. 316, З 319-324, 327 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріально округу Харківської області ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 05 грудня 2 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: