Справа № 0809/3110/2012
Провадження №: 2/0809/1005/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2012 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Сінєльніка Р.В.,

при секретарі: Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Фонд Запорізьке регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, орган опіки та піклування Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради, про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2000 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 Потім, 24.01.2012 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб було розірвано. Під час шлюбу, сторонами була придбана на кредитні кошти квартира АДРЕСА_1. Вважаючи, що ця квартира є предметом спільної сумісної власності його та відповідачки, так як придбана під час перебування сторін у шлюбі, просить поділити квартиру, визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позов підтримали та пояснили, що спірна квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому квартира підлягає поділу між подружжям. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що квартира придбана за кредитні кошти, передана в іпотеку, тому не підлягає поділу. Крім того, у разі поділу квартири будуть порушені права малолітньої дитини, батьками якої є сторони.

Представник Третьої особи - Фонду Запорізьке регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, від Фонду надійшов лист № 350/01-12 від 21.08.2012р. (а.с.59), в якому Фонд заперечував проти задоволення позову, посилаючись на Закон України „Про іпотеку, який не надає можливість відчуження предмету іпотеку, яким є спірна квартира.

Представник органу опіки та піклування Заводського району Запорізької міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та пояснила суду, що права дитини позовом не порушуються, місцем проживання дитини є квартира, в якій проживають обоє батьків, обовязок по вихованню дитини покладено на обох сторін, майнові права дитини не зачіпаються. тому позивач вправі мати свою частку у праві власності на спірну квартиру. Задоволення позову не спричинить порушення житлових прав малолітньої дитини.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі РАГС міської ради м. Запоріжжя, актовий запис № 124, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-ЖС № 074714 (а.с.8).

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у спірній квартирі, що сторонами не оспорюється.

24.01.2012 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с.9).

26 грудня 2002 року була укладена кредитна угода № 5, між Запорізьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву ( далі - Фонд), та сім'єю, в особі ОСОБА_2, (далі - Позичальник) (а.с.5-6). Умови цієї кредитної угоди визначенні положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 р. N 584. Відповідно до п. 1 цієї кредитної угоди Фонд від імені Держави надає Позичальнику прямий адресний (цільовий кредит) на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 48,53 кв. м., згідно з проектом розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Гончара, 70. В той же день між тими ж сторонами був укладений договір № 9 про дольову участь в будівництві житла, за яким Фонд інвестував будівництво житла для сімї ОСОБА_2 (а.с.40-41).

Згідно листа ОП ЗМБТІ № 10877 від 13.06.12р. право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 06.03.2006 року серія ЯЯЯ № 448847 (а.с.23-24).

Відповідно до п. 3.1 кредитної угоди був укладений з Фондом іпотечний договір про заставу житла - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що сторонами не оспорюється, клопотання про витребування іпотечного договору чи доручення його копії до матеріалів справи сторонами не заявлялось.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно п.п.22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що сторони в період шлюбу та ведення спільного господарства за спільні кошти придбали у власності квартиру АДРЕСА_1.

Суд вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача про те, що квартира не підлягає поділу між подружжям тільки з тих підстав, що знаходиться в іпотеці в забезпечення виконання відповідачкою основного зобовязання за кредитним договором, оскільки положення іпотечного договору про те, що іпотекодавець (відповідачка у справі) не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним.

Крім того, в п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому згідно ст.23 Закону України Про іпотеку у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло права власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зазначена норма закону спростовує доводи відповідача та Фонду Запорізьке регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву стосовно того, що будуть порушені права іпотекодержателя у випадку поділу іпотечного майна.

При цьому суд враховує, що відповідачка не позбавлена права в подальшому предявити до позивача позов про розподіл кредитних зобовязань, які необхідно в подальшому сплачувати з метою повного погашення заборгованості по виплаті кредиту, отриманого для придбання спірної квартири.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, для її придбання на підставі кредитної угоди від 26.12.2002р. були залучені кредитні кошти, частина яких погашена за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60,70 СК України спірна квартира є спільною власністю подружжя, частки сторін при її поділі між сторонами мають бути рівними, тому позовні вимоги позивача про поділ квартири в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягають задоволення. При цьому в період виплати кредитних коштів позивач мав постійний доход, що підтверджується відповідними довідками про його заробітну плату з період з 2002 по 2012 роки (а.с.42-52).

На момент розгляду справи в суді жодна із сторін не вчинила дій стосовно попереднього внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду та не ставила питання про присудження іншій стороні відповідної грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, тому суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки сторін у праві власності на спірне майно на засадах їх рівності.

Суд вважає доводи представника відповідачки про необхідність відступу від рівності сторін при поділі квартири з виділенням їй 2/3 частки спірної квартири необґрунтованими, оскільки суду не було надано доказів наявності підстав, передбачених ч.2,3 70 СК України, та не надані докази того, що спільна дитина проживає з матірю окремо від батька. Більш того, спільна дитини проживає разом з батьками в одній спірній квартирі, що виключає можливість стверджувати про проживання дитини окремо з матірю.

Суд також приймає до уваги думку органу опіки та піклування, що при задоволенні позову права дитини порушені не будуть. Зазначене питання було досліджене на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації по Заводському району Запорізької міської ради, що підтверджується Витягом з протоколу від 06.09.2012р., комісія вирішила: представнику органу опіки та піклування на судових засіданнях під час розгляду зазначеної цивільної справи підтримувати позовні вимоги позивача (а.с.63-65).

Враховуючи те, що позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат, суд не вирішує питання щодо розподілу витрат по справі.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 60-62, 65, 70 СК України та керуючись ст.ст.10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Залишити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2012 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік