Справа № 22-ц-698/12 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/1390/698/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі: Кубішин І.В.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про заборону користування горищем житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2011 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення оскаржили позивачі ОСОБА_2 3.1. та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянти просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджують, що 19 грудня 1985 року вони купили у громадянина ОСОБА_6 1/4 частину житлового будинку № 1 на вулиці Інструментальній у місті Львові разом із відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. Будинок складається з 12 кімнат та 7 кухонь, разом з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 976,50 кв.м. Зазначають, що 18 червня 1987 року вони купили 3/12 частини вищезазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель в рівних частинах. Апелянти стверджують, що станом на 18 червня 1987 року у їх власності знаходилось по ? частині житлового будинку. Вказують, що з ОСОБА_7 у 1998 році було досягнуто домовленість про відмову останнього від користування горищем, яке знаходиться над квартирою №1, а ОСОБА_2 3.1. відмовилася в його користь від користування приміщенням у мезоніні, про що було відомо усім мешканцям будинку. Зазначають, що жоден з мешканців будинку не претендував на користування горищем, оскільки склався такий порядок користування будинком. Після вселення в будинок відповідачів почали виникати суперечки та спори щодо приміщення горища.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що будинок № 1 на вулиці Інструментальній у місті Львові перебуває у спільній частковій власності і належить: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1/4 частині, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 по 1/12 частині, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 1/27 частині, ОСОБА_4 і ОСОБА_12 по 2/27 частини, ОСОБА_13 1/9 частина. Реальний поділ будинковолодіння між співвласниками не проведено. Між ними склався певний порядок користування приміщеннями будинку та господарськими спорудами. Між сторонами виник спір щодо користування приміщенням горища, яке знаходиться над квартирою № 1 вказаного будинку. Власник квартири № 7 9 жовтня 1998 року відмовився від користування приміщенням горища, яке знаходиться над квартирою ОСОБА_3, в користь ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_2 відмовилася від користування приміщеннями кухні, коридору, туалету (приміщення під літерами 7-1,7-4,7-5), що перебували у спільному користуванні квартир № №3 і 7. Інші співвласники будинковолодіння до участі у розгляді справи не залучені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що домовленість щодо порядку користування горищем, яке знаходиться над квартирою позивача, існувала між ОСОБА_2 3.1. та ОСОБА_7, а також між ОСОБА_2 3.1. та ОСОБА_14, що стверджується відповідно копіями заяви від 9 жовтня 1998 року та копією договору від 19 червня 1952 року. Проте між позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такої домовленості не існує, чого не заперечують сторони.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у обраний нею спосіб. Способи захисту особистого права визначені у ст. 16 цього Кодексу.

Обраний позивачами спосіб захисту права не може бути застосований, оскільки між співвласниками будиноковолодіння не проведено реальний його поділ. Інші співвласники не залучені до участі в справі.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у позові.

З висновком суду про відмову в позові слід погодитися. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.І ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.І п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: