АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/642/12 Справа № 22-ц/490/642/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Підгородненської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.20-23) до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позивач вказував на те, що з 20 червня 1989 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка померла 16 жовтня 2007 року. До реєстрації шлюбу вони протягом двох років перебували в фактичних шлюбних відносинах і на спільні кошти придбали у ОСОБА_8 будинок по вул.Робочій,15 в м.Підгорднє. На той час в звязку з роботою він постійно знаходився за межами м.Підгороднє, а тому оформленням договору купівлі-продажу займалась дружина. В період шлюбу, на земельній ділянці поруч з придбаним будинком вони з дружиною збудували новий будинок та сарай, оформленням яких займалась дружина. В 1991 році ОСОБА_5 побив його і вигнав з будинку, погрожуючи вбивством, тому він вимушений був жити на орендованій квартирі.

Після смерті дружини він довідався про те, що придбаний ними будинок зареєстрований на імя ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1986 року.

Посилаючись на те, ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_9, має власний будинок за місцем проживання в Курській області, на час оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку в Україні не мешкала і ніколи туди не збиралась переїжджати, при укладанні угоди шляхом обману надала відомості щодо своєї реєстрації в спірному домоволодінні, а також на те, що вони з дружиною до придбання спірного будинку оглядали його, дававали завдаток ОСОБА_4, позивач просив визнати угоду купівлі - продажу будинку по вул.Робочій,15 в м.Підгороднє Дніпропетровського району від 24 вересня 1986 року на імя ОСОБА_3 недійсною на підставі ст.58 ЦК України та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку придбаного у ОСОБА_4 і на 1/2 частину нового будинку, збудованого ним з ОСОБА_7

В червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та Підгородненської міської ради про визнання права власності на самовільно зведені будівлі, вказуючи на те, що 24 вересня 1986 року вона придбала за власні кошти домоволодіння по вул.Робочій,15 в м.Підгороднє Дніпропетровського району, яке складалося з житлового будинку А, площею 26,6 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, убиральні Г, погребу Д, літнього душу Е, колодязя І, огорожі 2 та воріт 3, після чого вирішила збудувати ще одну жилу літню кухню та гараж.

Рішенням Підгородненської міської ради № 110 від 20 травня 1987 року їй було дозволено зазначене будівництво. Впродовж 1987-1990 років за власні кошти вона збудувала ще один житловий будинок, гараж, два сараї та навіс. Однак у звязку з сімейними обставинами була змушена виїхати у Курську область і не встигла оформити збудовані обєкти належним чином, тому просила визнати за нею право власності на самовільно споруджені нею будівлі: житловий будинок Ж площею 68,6 кв.м, прибудову ж, навіс ж-1, ганок, гараж З, сараї Л, Н, навіс М, літній душ О, вбиральню П, зливні ями, ворота №3, хвіртки №4,6, огорожі № 5,7, замощення І.

Ухвалою від 14 червня 2011 року суд обєднав вказані позови в одне провадження.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року в задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог як незаконного, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24 вересня 1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, остання набула права власності на будинок по вул.Робочій,15 в м.Підгорднє розташований на радгоспній ділянці (а.с.12-134).

За наказом радгоспу «Підгородній» №13-з від 17 вересня 1987 року земельну ділянку площею 0,30 га було прийнято в фонд радгоспу від ОСОБА_4 та виділено ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га по вул.Робочій,15 в м.Підгорднє (а.с.57).

Рішенням виконкому Підгордненської міської ради народних депутатів №110 від 20 травня 1987 року ОСОБА_3 дозволено будівництво сараю з літньою кухнею, гаража та вбиральні з літнім душем за вказаною адресою (а.с.99).

14 жовтня 1988 року зазначеним виконкомом видано довідку на придбання будматеріалів ОСОБА_3 як забудовнику земельної ділянки по вул.Робочій,15 в м.Підгорднє (а.с123).

У 1989 році на цій земельній ділянці було самочинно збудовано житловий будинок Ж з прибудовою, навісом, ганком та інші споруди.

У звязку з впорядкуванням нумерації земельних ділянок номер вказаної земельної ділянки було змінено на №15 «А» (а.с.110).

Рішенням виконкому Підгордненської міської ради Дніпропетровського району №234 від 18 серпня 2011 року ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення самочинно збудованого житлового будинку та інших споруд (а.с.122).

У відповідності зі ст.58 ЦК України 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Не встановивши обставин, з якими закон повязує визнання договору про купівлю-продаж вказаного будинку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даної частини позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з 1989 року перебував у шлюбі з ОСОБА_7 і проживав з нею у спірному будинку не мають правового значення для задоволення вимог про визнання договору недійсним, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення в цій частині.

Відповідно до розяснення, що міститься в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі.

Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним на підставі ст.58 ЦК України, позивач вказував на те, що його дружина та відповідачка ввели його в оману, щоб він не міг претендувати на цей будинок.

Підстави свого позову в даній частині ОСОБА_2 не зміг уточнити ні в суді першої, ні апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що суду не надано доказів щодо недійсності договору, ОСОБА_7 не є стороною у цьому договорі, на час його укладення не була дружиною позивача і як він пояснив у суді апеляційної інстанції на той час вони навіть не жили однією сімєю, а лише тільки зустрічалися, підстави для задоволення апеляційної скарги та позовної заяви відсутні.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права власності на частину самочинно збудованого будинку, ОСОБА_2 не вказав для цього ніяких правових підстав.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Оскільки самочинно збудований будинок до експлуатації не прийнятий, в установленому порядку не зареєстрований, земельна ділянка під його збудову ОСОБА_2 не надавалася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за ним права власності на частину цього будинку.

Інші доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення для вирішення спору, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: