Справа № 2034/1352/2012
Провадження 2/2034/2842/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2012 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, треті особи Люботинське бюро технічної інвентаризації, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, третіх осіб та просить визнати недійсним договір позики від 06 жовтня 2009 року, укладений нею з відповідачем на суму 7992 Євро та просить визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотеко держателя укладений як засіб забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем, просить скасувати проведену Люботинським бюро технічної інвентаризації, реєстрацію права власності відповідача на житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42 та поновити реєстрацію право власності позивача на вказаний будинок. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 жовтня 2009 року вона уклала із відповідачем нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого одержала від відповідача грошову суму у розмірі 7992 Євро, які зобовязалась повернути не пізніше 06 жовтня 2010 року. В забезпечення укладеного договору позики 06 жовтня 2009 року позивач уклала із відповідачем нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Вказані договори були укладені у звязку із необхідністю лікування тяжкої травми в період з 29 серпня 2009 року по 03 квітня 2010 року, на вкрай не вигідних для позивача умовах у звязку із тяжкими обставинами, при цьому позивач фактично отримала від відповідача грошову суму у розмірі 3000 Євро, тоді як у договорі вказана сума у розмірі 7992 Євро. За вказаних обставин позивач вважає що договір позики від 06 жовтня 2009 року підлягає визнанню недійсним і як наслідок підлягає визнанню недійсним договір від 06 жовтня 2009 року про задоволення вимог іпотекодержателя укладений на забезпечення договору позики, тому звернулася до суду з позовом.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того не заперечувала, що її довіритель отримала у відповідача грошові кошти, які у повному обсязі не повернула та підтвердила, що її довіритель має достатньої суми коштів для повернення їх відповідачу у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити посилаючись на його безпідставність на недоведеність, та пояснив, що дійсно уклав із позивачем 06 жовтня 2009 року договір позики на надав їй грошові кошти у розмірі 7992 Євро на строк до 06 жовтня 2010 року та договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Позивач свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, тому нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача суми боргу у розмірі 7344 Євро, та суми неустойки у розмірі 53600 гривень, після якого право власності на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42 перейшло до нього.

Треті особи Люботинське бюро технічної інвентаризації та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, тому суд розглянув справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані суду докази, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, 06 жовтня 2009 року позивач та відповідач уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу суму у 7992 Євро, яку позивач зобовязана була повернути не пізніше 06 жовтня 2010 року, сплачуючи борг щомісячними платежами у розмірі 216 Євро в період з 06 листопада 2009 року, про що свідчить договір від 06 жовтня 2009 року.

В порядку забезпечення виконання позивачем перед відповідачем зобовязань за договором позики від 06 жовтня 2009 року, між вказаними сторонами 06 жовтня 2009 року було укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, відповідно до умов якого, у випадку невиконання позивачем перед відповідачем зобовязань за договором позики від 06 жовтня 2009 року, вчиняється нотаріальний напис за договором позики та право власності на належний позивачу житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42, переходить до відповідача.

Позивач грошові кошти від відповідача отримала, але борг не повернула, про що не заперечувала у судовому засіданні представник позивача.

За виконавчим написом від 13 жовтня 2010 року, що виконаний приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, запропоновано стягнути з позивача суму боргу у розмірі 7344 Євро та суму неустойки у розмірі 53600 гривень за прострочу зобовязання.

Відповідно до Витягу № 28003557 від 15 листопада 2010 року про державну реєстрацію прав, сформований Люботинським бюро технічної інвентаризації, право власності на житловий будинок за адресою Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42, зареєстрований за відповідачем на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 06 жовтня 2009 року.

Крім того, позивачем в якості доказів надано: лист № 5610/10/29-21 від 14 квітня 2011 року Харківської ОДПІ на імя позивача, про те що вона як субєкт підприємницької діяльності на обліку не перебуває; свідоцтво про народження ОСОБА_5, яка народилась 06 березня 2007 року; квитанція від 20 квітня 2010 року про здійснення операції по перерахуванню коштів ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 у розмірі 1600.00 гривень; Ухала від 22 липня 2011 року Київського районного суду міста Харкова про повернення ОСОБА_1 позовної заяви та супровідний лист від 22.07.2011 року до ухвали; довідки від 02 жовтня 2009 року, що видана Виконавчим комітетом Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області, відповідно до якої у будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42, проживає ОСОБА_1 складом сімї дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; пенсійне посвідчення на імя ОСОБА_1; довідка МСЕК від 09 червня 2010 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнана інвалідом третьої групи за загальним захворюванням.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦПК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до статті 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину, при цьому при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Суд аналізуючи надані суду докази в їх сукупності приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів які достовірно свідчили про те, що договір позики із відповідачем нею укладено під впливом тяжкої обставини і тому на вкрай невигідних умовах у звязку із тяжкою травмою та операцією, але доказів, які б достовірно свідчили про те, що позивач дійсно мала травму, оперувалась, що травма була тяжкою, не надала доказів, що лікування було оплатним та коштовним, і що позичена у відповідача грошова сума була отримана саме для лікування за медичним призначенням та у лікувальному закладі, на кшталт: договір на надання медичних послуг, прайс наданих медичних послуг, а не була витрачена на інші потреби позивача, при цьому суд виходить з того, що наявність у позивача інвалідності 3 групи за зальним захворюванням, за відсутності інших медичних документів не є безспірним доказом наявності у позивача тяжкої травми, тому у суду відсутні підстави вважити, що договір позики із відповідачем позивач уклала за тяжкої для неї обставини, що потягло укладення угоди на вкрай невигідних умовах.

Стосовно посилань позивача на те, що угода укладена на невигідних для неї умовах, оскільки за кожен день прострочи вона зобовязана сплачувати неустойку у 400 гривень, то суд критично відноситься до вказаних посилань і вважає їх надуманими, виходячи з того, що щомісячний платіж повернення відповідачу позичених коштів у розмірі 216 Євро, як передбачено договором позики, для позивача є прийнятним і вказана обставина нею не оспорюється.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору позики укладеного 06 жовтня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, тому відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про визнання договору позики недійсним.

Враховуючи, що судом не встановлено недійсність договору позики укладеного 06 жовтня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, як основного зобовязання, тому відсутні підстави визнавати недійсним договір про задоволення вимог іпотеко держателя укладений як засіб забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06 жовтня 2009 року і суд відмовляє в задоволенні вказаної позовної вимоги, при цьому також виходить з того, що даних, що спірний будинок на момент укладання договорів із відповідачем був і є в теперішній час є місцем проживання малолітньої дитини, які б спростували відомості що містяться у довідці про склад сімї, що видана 02 жовтня 2009 року Виконавчим комітетом Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області.

Оскільки договір позики від 06 жовтня 2009 року, та договір про задоволення вимог іпотеко держателя укладений як засіб забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем, є дійсними, відсутні підстави для скасування реєстрації права власності відповідача на житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Нестеренки, вулиця Леніна, 42 та для поновлення реєстрації права власності на вказаний будинок за позивачем, тому суд відмовляє позивачу і в задоволенні вказаних вимог за їх безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, а інших підстав визнання недійсними договорів укладених з відповідачем позивач не вказує, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, при цьому не приймає до уваги докази, які не стосуються предмета доказування і не мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за її рахунок.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна