АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/491/160/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія 45 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона на підставі договору довічного утримання від 11.06.2004 року є власницею домоволодіння № 4а по вул. Дубковій в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, а відповідач власницею сусіднього домоволодіння № 4 по вказаному адресу.

У серпні 2010 року відповідач на спільній межі, що поділяє земельні ділянки між їхніми домоволодіннями, самовільно без її згоди та без погодження з землевпорядником сільської ради та органами архітектури, збудувала огорожу, яка не відповідає нормам забудови й демонтувати її в добровільному порядку відмовляється.

Крім того, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та обслуговуванні її прибудованої веранди, яка розташована з боку домоволодіння останньої.

Позивач просить суд усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням № 4а по вул. Дубковій в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області шляхом зобовязання відповідача прибрати суцільну огорожу, яка розташована між присадибними ділянками, стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 332,75 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а також судові витрати.

У квітні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - Радушненська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що ОСОБА_2 самовільно здійснила перебудову комори на веранду, встановивши двері з виходом на її подвіря, що порушує її право власності, а також встановила металевий гараж на межі двох домоволодінь, у звязку з чим просила суд зобовязати ОСОБА_2 заложити двері прибудови, які виходять на її подвіря та прибрати металевий гараж з межі домоволодінь.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_5

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого нею позову, посилаючись на неправильне застосування судом положень ст. 108 ЗК України та неврахування того, що спірна огорожа є власністю тільки відповідача, не взято до уваги висновок судово-будівельної експертизи № 114 від 16.08.2011 року в частині порушення власником спірної огорожі будівельних норм при її будівництві. Не здійснено й судом захисту її порушеного відповідачем права обслуговування частини домоволодіння.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння № 4а та № 4 по вул. Дубковій в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області та власниками яких є відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сторони по справі, межують між собою.

В 2010 році відповідач ОСОБА_5 збудувала огорожу на межі земельних ділянок вказаних домоволодінь.

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до суду стало порушення її прав як власника земельної ділянки у звязку з недотриманням відповідачем норм забудови при будівництві огорожі на межі її та відповідача земельних ділянок.

Діючим земельним законодавством України на власників та землекористувачів земельних ділянок покладається обовязок не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г ч. 1 ст. 91 п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України).

Частинами 2 ст.ст. 90 та 95 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок та землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Вирішуючи спір та оцінюючи докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що збудована відповідачем огорожа дійсно порушує права власника сусідньої земельної ділянки позивача по справі, оскільки не відповідає нормам ДБН 360-92** «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» щодо інсоляції та освітлення домоволодіння, що підтверджується висновком судово-будівельної експертизи № 114 від 16.08.2011 року та поясненнями допитаних в суді першої інстанції свідків.

Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідач не спростувала факту порушення прав позивача внаслідок її дій, повязаних з будівництвом огорожі.

Частина ст.152 ЗК України надає власнику земельної ділянки або землекористувачу право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист же земельних прав це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в ч.3 ст. 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним ч.3 ст. 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Крім того, ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила суд захистити своє порушене право в спосіб усунення перешкод в користуванні належної їй на праві власності земельної ділянки шляхом зобовязання відповідача демонтувати побудовану відповідачем огорожу, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Оскільки сторони по справі є сусідами, то на них законом покладається обовязок з підтримання добросусідства, зміст якого визначено в ст. 103 ЗК України, відповідно до якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту позивача може бути зобовязання відповідача привести збудовану ним огорожу у відповідність до будівельних норм, що буде відповідати діючому законодавству та змісту добросусідства, в той час як демонтаж огорожі порушить паво відповідача на її використання, надане останньому ч.2 ст. 108 ЗК України, про що правильно зазначив суд першої інстанції в ухваленому ним рішенні.

Оскільки позивач наполягала на задоволенні заявленої нею вимоги щодо зобовязання відповідача демонтувати збудовану нею огорожу та враховуючи положення ч.1 ст.11 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині.

У завязку з наведеним необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності підстав для застосування судом першої інстанції до врегулювання спірних правовідносин положень ст. 108 ЗК України та неврахування судом того, що спірна огорожа збудована з порушенням будівельних норм.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки нею не доведено, що шкоду спричинено саме внаслідок неправомірних дій відповідача. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: