Справа № 2-41/11
Справа № 0417/2-19/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.,

при секретарі: Тимошевській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювались. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 16 вересня 2005 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг 2800 доларів США, що по курсу Національного банку України на день звернення з позовом до суду з урахуванням 1 долар = 5,05 гривень, сума позики становить 14140 гривень. Відповідач зобов'язався повернути зазначену суму 31.12.2007 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. У визначений строк та пізніше відповідач взяте на себе зобовязання належним чином не виконав і борг у розмірі 14140 грн. не повернув. 3% річних від простроченої суми станом на 31.07.2008 року становить 1828,29 грн. Відповідач ОСОБА_2 заперечує факт отримання від нього грошей, та оскільки його мати відповідачка ОСОБА_3, особисто передавала йому (позивачу) оригінал розписки та запевняла, що її було складено особисто відповідачем ОСОБА_2, просив суд: солідарно стягнути із відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 14140 грн., 3% річних у розмірі 1828 грн. 29 коп. і судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заперечували факт отримання грошей та написання розписки. Просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні обставини.

Так, відповідно до розписки від 16 вересня 2005 року (а.с. 5) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2800 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 31.12.2007 року.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначений договір позики від 16.09.2005 року нотаріально посвідчено не було, викладено у простій письмовій формі.

Як вказав в судовому засіданні позивач, в день написання розписки, фактично кошти ОСОБА_2 не передавалися вони були передані раніше, так перша частина була передана в 1999 році. Загальна сума боргу складала 5000 доларів США, частина коштів в розмірі 2200 доларів США була повернена, залишок не повернених коштів складає 2800 доларів США. Також вказав, що особисто кошти в руки ОСОБА_2 він не надавав, кошти передавалися через його матір ОСОБА_3 для ОСОБА_2 Розписку йому надала ОСОБА_3 В розписці місто Дніпропетровськ, дата, отримав, передав, підпис і строк повернення написані ним особисто. Строк повернення ним було вказано для того, щоб був відлік для терміну подачі позову до суду.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 заперечувався сам факт отримання коштів та написання розписки, то за його клопотанням Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2008 року було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідачкою ОСОБА_3 також заперечувався факт отримання коштів та написання розписки. Вона знайома з позивачем, вони познайомились, коли вона працювала агентом в фірмі по нерухомості.

Відповідно до висновку судового експерта експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Індустріального РВ ДМУ НІЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 64/04-160 від 23.09.2011 року: 1) підпис, виконаний від імені ОСОБА_2 після слова: отримав:в розписці від імені ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 від 16.09.2005 р., виконано не ОСОБА_2, а іншою особою; 2) рукописний запис: м. Дніпропетровськ 16.09.05 рокуі одержав: ... передав: ... Термін повернення 31.12.2007 р., виконані в розписці від 16.09.2005 року, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Рукописні записи, що починаються зі слів: Я ОСОБА_2 ...і закінчуються словами: ... на закупівлю товару в розписці від 16.09.2005 року могли бути виконані ОСОБА_2. Вирішити питання в категоричній формі не є можливим; 3) вирішити питання про виконання двох підписів від імені ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в розписці від 16.09.2005 року ОСОБА_3 не є можливим; 4) рукописні записи, виконані в розписці від 16.09.2005 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 199-212).

В судовому засіданні позивач просив суд призначити комісійну судову почеркознавчу експертизу, оскільки він маючи на руках копію договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2003 року, укладеного співвідповідачкою ОСОБА_3, яка діяла по довіреності від його імені та імені його дружини, і її рукописного тексту свого прізвища написаного особисто ОСОБА_3 йому візуально вбачається, що букви ( к,и,н) співпадають з такими ж буквами рукописного тексту розписки, на підставі якої він передав, а відповідачі 1.09.2005 року отримали 2800 доларів США, на вирішення якої просив поставити ті ж самі питання, які просили поставити відповідачі, і на які дав висновок експерт.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2012 року в задоволені клопотання позивача про призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи відмовлено, оскільки по справі проведена судова почеркознавча експертиза і висновок експерта 23.09.2011 року, ідентифікація виконавців підпису в розписці здійснена на підставі почеркознавчої експертизи, вимоги законодавства при призначені та проведені експертизи були дотримані, сумнівів щодо її законності судом не встановлено, крім того заявлене клопотання позивача щодо призначення комісійної почеркознавчої експертизи належним чином не було вмотивоване.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах№8 від 30.05.1997 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначені та проведені експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.147 ЦПК України комісійна експертиза проводиться не менш як двома експертами одного напряму знань.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах№8 від 30.05.1997 року зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року, комісійна експертиза призначається у випадках, коли є потреба провести дослідження за участю декількох експертів фахівців у одній галузі знань.

Згідно із ч.6 ст.147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами , встановленими ст.212 цього Кодексу.

За змістом ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, про що не заперечували і сторони грошові кошти в розмірі 2800 доларів США ОСОБА_1 16.09.2005 року ОСОБА_2 не передавалися. Як вказав ОСОБА_1 ним особисто в розписці вказано такі позиції м. Дніпропетровськ, дата 16.05.05, також вказано одержаві передав, поставлено підпис та вказано Термін повернення 31.12.2007 року. Виходячи із вищевикладеного розписка є безгрошовою.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд звертає увагу на те, що в висновку експерта в категоричній формі визначено, що підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 16.09.2005 року виконано не ним, а іншою особою. Крім того визначено, що рукописні записи, виконані в розписці від 16.09.2005 року виконані не ОСОБА_3.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не було надано суду доказів укладення між ним та відповідачем ОСОБА_2 договору позики, та не підтверджена передача грошей, тому суд вважає, що позовні вимоги є недоказаними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачі просили суд стягнути із позивача понесені ними витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 1095 грн.25 коп., однак не надали суду квитанцію щодо її оплати, а тому суд, відповідно до ст.88 ЦПК України не вбачає законних підстав для їх стягнення із позивача.

Керуючись: ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар