Номер провадження № 22-ц/1590/5129/12
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.,

судді Суворова В.О.,

судді Черевка П .М.,

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 - Про виселення за неможливістю спільного проживання із квартири комунального житлового фонду,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся з позовом ОСОБА_3, свого сина, до ОСОБА_1, дружини сина, про виселення із трьох-кімнатної квартири АДРЕСА_1, жилою площею 35,85 кв.м., загальною площею 68,04 кв.м. Свої вимоги мотивував тим, що після вселення в грудні 2007 року без його згоди ОСОБА_1 проживати у квартирі стало неможливим: лайки, погрози, конфлікти, побиття стали суттю відносин відповідачів з ним, про що свідчать довідки про побої та постанови правоохоронних органів. Відповідачі неодноразово на протязі 2008-2011 років притягувались судом до адміністративної відповідальності за вчинення протиправних дій відносно нього, але незважаючи на це, відповідачі продовжують створювати умови, не можливі для сумісного проживання.

За таких умов вважав спільне проживання з відповідачами в одній квартирі не можливим та просив їх висилити без надання іншого житлового приміщення. Одночасно позивач вважав, що відповідачі можуть користуватися трьох-кімнатною квартирою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що сварки і скандали в квартирі виникали з обох сторін.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні присутньою не була, надала до суду заперечення на позов, в яких посилалась, що позивач сам неодноразово провокував сварки. Посилалась також на те, що вона позбавлена можливості проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки квартира на праві спільної часткової власності належить її та колишньому чоловіку ОСОБА_5, спільне проживання з яким є неможливим.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання із квартири комунального житлового фонду був задоволений частково.

Так, вказаним рішенням суду було ухвалено виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, з підстав незаконності, необґрунтованості та порушення норм процесуального права, справа розглянута у її відсутності безпідставно. Висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

На рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_2, просить скасувати рішення в частині відмови у виселенні ОСОБА_3, ухвалити нове рішення про виселення за неможливістю спільного з ним проживання, без надання іншого житлового приміщення. При цьому вказується, що висновки суду не відповідають обставинам справи та не повно зясовані судом обставини, що мають значення для справи.

ОСОБА_3 у своїх запереченнях на скаргу ОСОБА_2 її не визнав, вказавши, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга ОСОБА_3 є безпідставною.

Судова колегія заслухавши доповідь суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами підстави для задоволення позову: систематичне порушення останньою правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з нею в квартирі, а вжиті до неї заходи запобігання, виявилися безрезультатними. Крім того, ОСОБА_1 в даній квартирі не зареєстрована.

В частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач протягом року систематично порушував правила співжиття з ним та робить неможливим для нього спільне проживання в одній квартирі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що основним наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, яка являється матірю позивача та бабусею відповідача ОСОБА_3, разом з якою в квартирі зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 відповідач, що підтверджується довідкою про склад сім*ї та з місця проживання. Зазначена квартира не приватизована і відноситься до комунального житлового фонду.

З 2007 року в даній квартирі без реєстрації та дозволу позивача і ОСОБА_6 проживає відповідач ОСОБА_1, з якою 07.06.2008 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб.

Судом першої інстанції також було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, частина якої належить їй на праві власності на підставі договору дарування.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразового порушувала правила співжиття з позивачем, про що свідчать його численні звернення до органів міліції, у звязку з чим ОСОБА_1 у період квітня-травня 2011 року, тобто на протязі року, була неодноразово притягнута Малиновським районним судом м. Одеси до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП: 04.04.2011 р, 11.04.2011 р, 12.05.2011 р.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1, будучи не зареєстрованою за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для ОСОБА_2 проживання з нею в квартирі за вищезазначеною адресою, а вжиті до неї заходи запобігання, виявилися безрезультатними. Крім того, встановлено, що позивач в зазначеній квартирі не зареєстрована.

Одночасно, дані обставини знайшли своє відображення у показаннях свідків, показання яких були заслухані судом першої інстанції під час розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку та ухвалив законне рішення щодо виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Судом примається до уваги, що за правилами ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З розяснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу Українивбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ… .

Посилання ОСОБА_1 на її відсутність у судовому засіданні з поважних причин перебування на лікарняному листу, як на підставу скасування рішення суду, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки відсутність відповідача у судовому засіданні не вплинула на всесторонність та повноту розгляду справи.

В частині вимог позивача про виселення з вищезазначеної квартири ОСОБА_3 суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 також порушував правила співжиття з позивачем, у звязку з чим останній неодноразово: у 2008 році, у 2009 році та 4 квітня 2011 року, був притягнутий Малиновським районним судом м. Одеси до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_3 систематично на протязі останнього року порушував правила співжиття з позивачем ОСОБА_2 та робить неможливим для позивача спільне проживання в одній квартирі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1П та ОСОБА_2 на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_7

ОСОБА_8