ун. № 2-5666/11
пр. № 2/2608/619/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 року

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

Приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_4,

Приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_5,

Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської

міської Ради (Київської міської державної адміністрації),

Київської міської Ради,

3-ті особи: ОСОБА_6,

КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти

нерухомого майна»

про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку, -

В с т а н о в и в :

10.08.2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати недійсним договір дарування від 21.07.2003р. житлового будинку №9 по вул.Єсеніна в м.Києві, укладений від його імені ОСОБА_2 за дорученням на користь ОСОБА_3, договір дарування 41/100 частин житлового будинку №9 по вул.Єсеніна в м.Києві від 23.08.2003р., укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та визнати недійсною державну реєстрацію цих договорів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1991р., а відповідно до нотаріально посвідченого доручення від 05.04.2003р. він надав повноваження своїй дочці ОСОБА_2 узаконити збудовану споруду та доручив вчиняти від його імені необхідні дії, але не дозволяв їй вчиняти від свого імені будь-які угоди відчуження свого майна, у вересня 2003р. йому стало відомо від дочки, що узаконити прибудови виявилось не можливим, у зв*язку з чим він скасував доручення в той же день у вересні 2003р. Але, в липні 2011р. з інформації, отриманої ним в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» йому стало відомо про дарування дочкою від його імені належного йому житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві її сестрі ОСОБА_3, а остання подарувала частину цього будинку ОСОБА_2 Зазначені угоди вважав недійсними, оскільки укладені внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами, доручення від 05.04.2003р. вважав нікчемним, оскільки в ньому в порушення ст.720 ЦК України не вказано імені обдарованого і доручення вчинено без згоди його дружини, у зв*язку з чим вважав, що житловий будинок вибув з його власності поза його волею, шляхом введення його відповідачами в оману та просив поновити йому строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 238, 267, 720 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення майнових прав позивача, а також пояснив про те, що позивач довіряв відповідачам: ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які є його дочками, а також ОСОБА_6, яка є його колишньою дружиною, у зв*язку з чим видав саме генеральне доручення на розпорядження усім його майном, але родичі приховали від нього факт відчуження спірного житлового будинку.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також їх представник, проти позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, не грунтованість його на нормах матеріального права і не доведеність, а також пояснили про те, що батько мав вільне волевиявлення на дарування на їх користь як дітей належного йому житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві та оскільки не мав часу займатися збором документів, видав на ім*я дочки ОСОБА_2 доручення, передав оригінали правовстановлюючих документів, про укладення договорів дарування йому було достовірно відомо з 2003р., коли він, пересвідчившись, що договори укладені, скасував генеральне доручення, оскільки мав намір набувати у власність й інше майно, про дарування будинку дочкам неодноразово в присутності сторонніх осіб наголошував особисто, підкреслюючи достойну поведінку щодо своїх дітей, позовні вимоги вважали надуманими і заявленими з тривалим пропуском строку позовної давності, який просили застосувати.

Відповідачі: приватний нотаріус КМНО ОСОБА_4 і приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 в судове засідання не з*явились, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовим конвертом і поштовим повідомленням (а.с. 57, 58, 61), заперечень проти позову суду не надали, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) направило свої заперечення проти позову (а.с. 48).

Київська міська Рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується поштовим повідомленням (а.с. 62), заперечень проти позову суду не надана, про поважність причин неявки представника суд не повідомила.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності даних відповідачів на підставі матеріалів, що є в справі.

Третя особа ОСОБА_6 проти позову заперечувала, посилаючись на невідповідність його змісту дійсним обставинам справи та пояснила про те, що колишній чоловік завжди бажав подарувати їх житловий будинок дітям, це була його особиста воля і після дарування він пишався своїм вчинком.

Третя особа - КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, направило суду пояснення щодо позову (а.с. 40-41).

Суд вважає за можливе розгляд справи без представника третьої особи на підставі матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їх представника, третьої особи ОСОБА_6, допитавши свідків відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1991р. ОСОБА_1 став власником житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві (а.с. 7-8 копія договору).

05.04.2003р. ОСОБА_1 видав нотаріально посвідчене доручення на ім*я своєї доньки ОСОБА_2, яким уповноважив останню управляти та розпоряджатися усім своїм майном (а.с. 90 копія доручення).

На підставі даного доручення, ОСОБА_2, яка діяла від імені позивача, 21.07.2003р. подарувала своїй сестрі ОСОБА_3 житловий будинок по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві (а.с. 86 копія договору дарування) і відповідну земельну ділянку за цією ж адресою (а.с. 87 копія договору дарування земельної ділянки), а 23.08.2003р. ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 41/100 частину житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві (а.с. 88 копія договору дарування) і ?? частину відповідної земельної ділянки за цією ж адресою (а.с. 89 копія договору дарування), на підставі яких 04.10.2003р. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві по ? частині у кожної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 15 копія державного акту).

24.05.2003р. ОСОБА_1 знявся з реєстраційного обліку за адресою м.Київ, вул.Єсеніна, 9 (а.с. 91 копія довідки).

У вересні 2003р. позивач скасував доручення на ім*я ОСОБА_2 від 05.04.2003р. на право управління та розпорядження усім його майном.

На час розгляду справи в спірному житловому будинку зареєстровані відповідачі, третя особа і троє неповнолітніх дітей (а.с. 92 копія довідки по формі №3).

З 2003р. до теперішнього часу відповідачі несуть усі витрати по утриманню і обслуговуванню приватного житлового будинку по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві, що стверджується квитанціями, чеками, актами, договорами, замовленнями, листами (а.с. 93-140 копії).

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Так, правовою підставою заявленого позову ОСОБА_1 вказує ст.720 ЦК України, згідно частини 4 якої, договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник. Доручення на укладення договору дарування, в якому не встановлено імені обдарованого, є нікчемним.

Дана правова норма вступила в дію з 01.01.2004р.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли під час дії ЦК України 1963р., ст.65 якого визначала форму довіреності і не передбачала такої умови, як зазначення в довіреності на право дарування імені обдарованого, у зв*язку з чим посилання позивача на цю норму права є безпідставним.

Крім цього, позивач вказував, що видав доручення ОСОБА_2 лише на узаконення самочинних прибудов, але з тексту цього доручення від 05.04.2003р. вбачається, що дане доручення видано на управління та розпорядження усім майном довірителя і дане доручення підписано особисто позивачем в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_7, після встановлення особи довірителя і перевірки його дієздатності.

Як вказував представник позивача, оригіналу правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок - договору купівлі-продажу від 23.04.1991р. позивач не має.

При цьому відповідачі стверджували, що оригінал цього документу і Державного акту на право власності на відповідну земельну позивач передав їм при оформленні доручення від 05.04.2003р., яке після того, як впевнився, що договори дарування укладені, у вересні 2003р. особисто скасував.

Ст. 4 Закону України «Про власність», а також КпШС України 1969р., чинні на час видачі позивачем доручення від 05.04.2003р., не передбачали згоди на вчинення такої юридичної дії іншого з подружжя.

Позивач, також, посилається на ст.232 ЦК України, згідно частини 1 якої правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Але, крім особистих пояснень представника позивача, суду не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування правих підстав відповідно до вказаної вище норми права, а саме: зловмисної домовленості відповідачів між собою з метою протиправного позбавлення позивача його майна.

Навпаки, освідомленість позивача в укладенні договорів дарування ще в 2003р. підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_8, який є двоюрідним братом ОСОБА_2, показав суду про те, що літом 2008р. жив на дачі по вул.Єсеніна, 9 в м.Києві, майже все літо там проживав і ОСОБА_1, який говорив про те, що подарував будинок своїм дітям.

Свідок ОСОБА_9, яка доглядала дітей ОСОБА_10 і в 2003р. в її присутності ОСОБА_11 говорив, що він пішов із сім*ї красиво і залишив будинок своїм дочкам, пишався цим своїм вчинком, а оскільки в нього не було часу на оформлення усіх документів, то видав ОСОБА_10 довіреність на вчинення від його імені усіх дій, пов*язаних з оформленням договорів дарування, в подальшому він часто приїздив до будинку у гості до дітей та онуків, яким привозив подарунки, відносини з ними були добрі.

Свідок ОСОБА_12 показав суду про те, що підтримував дружні стосунки з ОСОБА_13, в його присутності ОСОБА_11 говорив, що ще заробить собі гроші на житло, а будинок він залишив дочкам, для цього він видав доручення і таким чином вирішив це питання. Він, свідок, в 2003р. возив на автомобілі ОСОБА_10 і ОСОБА_3 до різних установ, в тому числі до БТІ для зібрання необхідних документів. ОСОБА_1 з дітьми і онуками завжди мав добрі стосунки, приїздив до них у гості, а з колишньою дружиною ОСОБА_6 сварився.

Такі свідчення доводять освідомленість позивача ще в 2003р. про укладені договори дарування спірного житлового будинку, але з даним позов ОСОБА_1 звернувся лише 10.08.2011р., тобто з тривалим пропуском строку позовної давності та не надав суду доказів про поважність пропуску ним встановленого законом строку.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про будь-які порушення вимог закону при наданні позивачем доручення та відчуження спірного житлового будинку на його підставі відповідачами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог, у зв*язку з чим вони не підлягають задоволенню по суті.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 232, 257, 267, 720 ЦК України, ЦК України 1963р., КпШС України 1969р., ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_4, Приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_5, Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської Ради, 3-ті особи: ОСОБА_6, КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об*єкти нерухомого майна» про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку відмовити по суті.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: