Справа № 2-1545/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 лютого 2012 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Дубеля Р.М.

при секретарі - Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 27.07.2007 року, близько 09 год. 00 хв. у м. Трускавці, по вул. Мазепи ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ГАЗ 33021з номерним знаком 50231 ТС, порушив правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Пежо, номерний знак НОМЕР_1, чим заподіяв матеріальної шкоди.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Бориславського міського суду Львівської області від 17.08.2007 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (справа №3-1618/2007).

В результаті зазначеної ДТП автомобіль Пежо, номерний знак НОМЕР_1, належав ОСОБА_3 і яким на законних підставах (вписаний в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) здійснював керування ОСОБА_4, отримав технічні пошкодження.

Розмір матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля Пежо, згідно висновку спеціаліста №163/09 від 03.09.2007 року експертного авто товарознавчого дослідження становить 14 371 грн. 00 коп.

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована потерпілій особі.

ОСОБА_3, з метою отримання відшкодування, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою.

Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.

У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. а) п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ, 23.11.2007 року, здійснили виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 10 156 грн. 43 коп., (з розрахунку 12 187 грн. 71 коп. - відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження за виключенням, втрати товарної вартості та мінус20% ПДВ), що стверджується платіжним дорученням №2465.

Таким чином, МТСБУ виконали покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 після проведення виплати потерпілому, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.

09.06.2008 року МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, однак досудового врегулювання спору не відбулося.

25.02.2010 року представник МТСБУ звернувся до Бориславського міського центру зайнятості з проханням надати відомості про факт перебування винуватця ДПТ у трудових відносинах чи відсутність такого.

05.03.2010 року отримано відповідь Бориславського міського центру зайнятості про те, що відповідач перебуває у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, відповідно до трудового договору фізичної особи з найманим працівником, який зареєстрований Бориславським міським центром зайнятості 31 травня 2007 року за № 302.

З огляду на вищенаведене та керуючись вимогами ст. 1172 ЦК України, 17.03.2010 року на адресу ФОП ОСОБА_2 направлена претензія про компенсацію витрат в добровільному порядку, однак досудового врегулювання спору так і не відбулося. Виходячи з цього, 03.08.2010 року в Господарський суд Львівської області подано позовну заяву про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування до ФОП ОСОБА_2 та 16.11.2010 року за результатами розгляду даної позовної заяви Господарським судом Львівської області прийнято рішення про задоволення позову в повному обсязі (справа № 24/112 (2010)). ФОП ОСОБА_5 подала до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на вищезгадане рішення Господарського суду Львівської області, за результатами розгляду якої в апеляційній інстанції з'ясувалося, що під час ДПТ ОСОБА_6 не виконував обов'язки за трудовим договором з ФОП ОСОБА_5, а тому у ФОП ОСОБА_2 відсутній обов'язок відшкодувати шкоду, завдану діями ОСОБА_6

У відповідності до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

17 квітня 2009 року між МТСБУ та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 укладено контракт про надання правової допомоги. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку із зверненням до суду, позивач поніс витрати пов'язані із наданням правової у сумі 2 000 гри., які згідно вимог ст.ст. 79, 83 ЦПК України, повинні бути компенсовані відповідачем по справі у повному обсязі.

Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст.ст. 1166, 1188, ч.1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2 ст. 38 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівпросять стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_7 з'явився, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_8 просить позов задоволити.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову, а згідно вимог п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки при подачі позову згідно зі ст. 80 ЦК України та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" позивач сплатив державне мито у розмірі 124,94 грн. та згідно зі ст. 81 ЦПК України витрати на ІТЗ в сумі 120,00 грн. (що підтверджується відповідними квитанціями), то на підставі вимог ст. 88 ЦПК України дані суми судових витрат слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Згідно контракту про надання правової допомоги від 17 квітня 2009 року укладеного між МТСБУ та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 позивач поніс витрати пов'язані із наданням правової у сумі 2 000 грн., які згідно вимог ст.ст. 79, 83 ЦПК України, також повинні бути компенсовані відповідачем по справі у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 79, 83, 214 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (с. Смільна, Дрогобицький район) в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування а саме 10156,43 (десять тисяч сто п'ятдесят шість, 43 коп) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачені судові витрати, а саме державне мито в сумі 124,94 грн. та судові витрати на інформаційне технічне забезпечення для розгляду цивільних справ в розмірі 120,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати пов'язані із наданням правової у сумі 2 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя ____________ Р.М.Дубель