Справа № 22-ц-290/12 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/1390/290/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

при секретарі Мариняк О.І.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання договору недійсним та витребування майна-,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 (правонаступником якого є ОСОБА_5С.) звернувся до суду з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання недійсним як вчиненного пыд впливом обману договору дарування належного йому будинку на вулиці Шевченка у селі Волове Перемишлянського району Львівської області від 17 липня 2008 року, укладеного ним з ОСОБА_3 з посиланням на те, що з боку відчужувача було сподівання після укладення договору отримати пожиттєво матеріальне утримання і догляд.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 травня 2011 року позов задоволено. Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 17 липня 2008 року договір дарування житлового будинку№ 17 на вулиці Шевченка у селі Волове Перемишлянського району Львівської області, посвідчений державним нотаріусом Бібрської державної нотаріальної контори, зареєстрований за номером 549. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 вказаний будинок. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3

Апелянт, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Стверджує, що в липні 2008 року він уклав з ОСОБА_4 договір дарування будинку №17 по вул. Шевченка у селі Волове. Зазначає, що за власні кошти провів ремонт спірного будинку. В січні 2009 року з дружиною переїхав проживати в спірне житло. В серпні 2009 року через непорозуміння з подружжям Бали змушений був забрати свої речі та повернутися в будинок своїх батьків. На ремонт будинку ним було затрачено значні кошти, які він позичив у ОСОБА_6 В рахунок повернення позичених коштів відчужив ОСОБА_6 спірний будинок у серпні 2009 року.

ОСОБА_5 та її представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що подружжя (ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2) постійно проживали у власному будинку №17 на вулиці Шевченка у селі Волове Псремишляпського району. Виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради 18 грудня 2007 року на імя ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на даний будинок, яке зареєстроване у Золочівському МБТІ.

17 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений оспорюваний договір дарування належного ОСОБА_4 будинку. Згідно з умовами цього договору ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар і набув право власності на спірний житловий будинок. ОСОБА_5 як дружина ОСОБА_4, надала свою згоду на відчуження будинку. Договір посвідчений нотаріально.

1 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір дарування спірного будинку. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 подарував будинок ОСОБА_6, який його прийняв в дар. 10 серпня 2009 року Золочівським МБТІ зареєстровано право власності ОСОБА_6 на спірний будинок.

26 серпня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку від 17 липня 2008 року як такого, що вчинений під впливом обману. 22 лютого 2010 року ОСОБА_4 помер, його правонаступником є ОСОБА_5

ОСОБА_4 звернувся з позовом про визнання недійсним договору, вчиненого під впливом обману. Позовні вимоги неодноразово уточнювалися, доповнювалися (а.с.4-6, 26-29, 39-42, 67-70, 110-113, 130-133, 183-184). Вимога про визнання недійсним договору дарування будинку від 17 липня 2008 року з підстав, що такий вчинений під впливом обману, не змінена.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обовязків сторін та інше. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природи правочину, прав та обовязків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням) , такий право чин визнається судом недійсним Це означає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування.

Ознакою обману на відміну від помилки є умисел. Угода під впливом обману укладається внаслідок умисних недобросовісних дій іншої сторони, яка створює у потерпілої сторони обманну уяву про обставини, які мають суттєве значення для укладення угоди. Позивач як сторона, що діяла під впливом обману, повинен довести: факт обману, наявність умислу з боку відповідача, наявність суттєвих обставин, відносно яких він був введений в оману.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Позивач та його правонаступник, підтримуючи позов в частині визнання недійсним договору дарування з підстав обману, посилалися на те, що укладаючи оспорюваний договір, вони мали ціллю залишитися проживати в будинку, а також те, що відповідач буде надавати їм утримання, тобто, що між сторонами укладено договір пожиттєвого утримання, а не дарування. ОСОБА_6 пояснень сторони, на підтвердження цього у встановленому порядку не надано належних, допустимих та достовірних доказів. У самому договорі такі умови не оговорені. Стороною договору був тільки ОСОБА_4, його дружина стороною договору не була, а надала лише письмову згоду на відчуження будинку. Якщо все інше, крім умислу, доведено, слід вважати, що має місце помилка. Вимоги про визнання недійсним договору дарування будинку з підстав помилки не заявлено. В мотивувальній частині оскаржуваного рішення наявне посилання на ст. 229 ЦК України як на норму, що містить визначення обставин, які мають істотне значення, а не як на підставу визнання правочину, вчиненого під впливом помилки, недійсним.

Колегія суддів приходить до висновку, що належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження умислу відповідача на введення іншої сторони в оману не надано, що виключає визнання недійсним оспорюваного договору дарування будинку з підстави, що такий вчинений під впливом обману. При відмові у задоволенні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування, на підставі якого право власності на спірний будинок набув ОСОБА_3, відндикаційна вимога про витребування будинку з володіння ОСОБА_6, який набув його на підставі укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 договору дарування від 1 серпня 2009 року, до задоволення не підлягає. Витребування такого майна можливе тільки після визнання недійсним правочину щодо відчуження майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_5, про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 17 липня 2008 року, посвідченого нотаріально, договору дарування житлового будинку №17 на вулиці Шевченка у селі Волове Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 549; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 вказаного житлового будинку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: