Справа № 0417/5578/2012
Справа №2/0417/3764/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 грудня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Щіголєвій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання квартири спільною частковою власністю, визнання права власності на ? частину квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в березні 2012 року звернулася із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, розподіл спільного майна. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві, уточнених позовних заявах та в ході судового засідання позивачка та представник позивачки посилалися на те, що позивачка з червня 2000 року і до 19 грудня 2005 року проживала з відповідачем однією сімєю, але не перебувала у зареєстрованому шлюбі. З відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З червня 2000 року вони розпочали жити разом у квартирі, яку вона винаймала на ж.м. Перемога. Саме з цього періоду вони почали спільне ведення домашнього господарства та вели спільний бюджет. На весні 2002 року у відповідача зявилася можливість позичити у знайомих гроші для купівлі власної квартири для їх сімї. Восени 2002 року був укладений договір купівлі продажу двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У спірній квартирі вона зареєстрована з 9 грудня 2004 року. Після купівлі квартири, вони розпочали ремонт переклеювали шпалери, зривали старі поли та інше. З меблів в них був лише диван. Тому згодом у ПриватБанку відповідач оформив кредит на купівлю холодильника, а пізніше придбали пральну машинку та водонагрівний бак. Починаючи, з січня 2003 року вони почали із спільного доходу повертати позичені на квартиру кошти. У листопаді 2004 року позивачка була прийнята на нову роботу зі значним підвищенням зарплатні. У 2005 року позивачка завагітніла та 9 грудня 2005 року було зареєстровано шлюб. 23 лютого 2011 року відповідач жорстоко побив позивачку на очах двох дітей. З лютого 2011 року вона стала проживати із відповідачем окремо та вимушена була переїхати до своєї матері в інше місто Євпаторію, пройти курс лікування та згодом подати на розлучення. Заочним рішенням Євпаторійського міського суду Автономної республіки Крим шлюб між сторонами розірвано. Незабаром після її відїзду у відповідача розпочалося нове життя з іншою жінкою. Відповідач не пускає її з дітьми до квартири, в якій залишилися її та дітей особисті речі, посуд, постільна білизна та меблі. Ключі від квартири відповідач у добровільному порядку не віддає. Відповідач не погоджується на добровільний розподіл спільного майна. Просили суд: визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частини у вказаній квартирі, загальною площею -48,4 кв.м., житлова площа -27,4 кв.м., за адресою : АДРЕСА_3; зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користуванні квартирою №69 в будинку №39 по вул. Косіора у м. Дніпропетровську; вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд в позові відмовити. Вказав, що квартира була придбана за його особисті кошти до спільного проживання із позивачкою.

Треті особи ОСОБА_3, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_7, знайомий. Розповів, що в серпні 1999 року познайомився з ОСОБА_4, вона винаймала квартиру. ОСОБА_8 не питала в нього дозволу щодо проживання в квартирі ОСОБА_2. Ключі від квартири віддавав ОСОБА_2. Сприймав їх, як одну сімю.

Свідок ОСОБА_9, знайома, розповіла, що ОСОБА_4 спочатку сама винаймала квартиру на ж.м. Перемога . Олексій зявився пізніше. Вона приходила на квартиру і бачила речі ОСОБА_2. Сприймала їх, як одну сімю.

Свідок ОСОБА_10, знайомий ОСОБА_4 з 1994 року. Розповів що з 1996 року по 2007 рік він проживав в будинку №12 на ОСОБА_11 в цьому ж будинку з 1999 року проживала ОСОБА_4. В 2002 році випадково зустрів її в центрі і вона розповіла йому, що переїхала на квартиру.

Свідок ОСОБА_12, сусідка, розповіла, що в 2002 році заселилися в квартиру ОСОБА_4 з ОСОБА_2. Проживали в квартирі весь час і в них народилось двоє дітей.

Свідок ОСОБА_13, сусідка, розповіла, що вкінці 2002 року заселилися в квартиру ОСОБА_4 з ОСОБА_2. Квартира була в жахливому стані, в ній не робився ремонт з 1963 року. Була в квартирі в 2003 та в 2005 роках в квартирі робився ремонт. Подружжя працювало. Борги по комунальним платежам погашала мати ОСОБА_8. Квартира наразі в хорошому стані.

Свідок ОСОБА_14, подруга позивачки, розповіла про те, що познайомилась з ОСОБА_4 в 1993 році. Знала, що вона жила в гуртожитку. В квітні 1999 року ОСОБА_4 влаштувалася на роботу в ЖРЕП Жовтневого району юристом, пізніше вона перейшла в приватну фірму. Перший раз побачила ОСОБА_2 на випускному вечері влітку 2000 року. ОСОБА_8 винаймала квартиру на ж.м. Перемога. Олексій був в шлюбі з іншою жінкою, однак проживав з ОСОБА_4 на квартирі, яку вона винаймала. Весною 2002 року зустріла їх на Набережній і ОСОБА_2 розповів, що його шеф дає йому 5000 доларів США для придбання квартири. Восени зателефонувала ОСОБА_4 і сказала, що вони найшли двокімнатну квартиру, але вона в жахливому стані. Вони дуже довго робили ремонт до 2005 року. Віддавали борг по 50 доларів щомісячно і сплатили борг до 2010 року.

Свідок ОСОБА_15, подруга, розповіла про те, що з ОСОБА_15 вона познайомилася в 1994 році, під час вступу до ДНУ, а з ОСОБА_15 познайомилася в 1999 році. Вони орендували разом квартиру на ж.м. Перемога. Потім знайшли квартиру на Косіора. Олексій сказав, що його керівник дав в борг 5000 доларів США. Віддавали борг щомісячно по 50 доларів. Ремонт в придбаній квартирі робили спільними зусиллями.

Суд, вислухавши позивачку, представника позивачки, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 09 грудня 2005 року ( а.с.9). Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10) і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.11). Шлюб розірвано заочним рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 14 листопада 2011 року. Згідно договору купівлі-продажу від 13.08.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_16, посвідченого в реєстрі за №2-1423 ОСОБА_2 купив квартиру №69, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, буд.39. Продаж вчиняється за 10208 грн., які покупець перерахував на рахунок №7901 продавця в КБ ПриватБанк, згідно до договору про накопичувальний депозитний внесок №060К682210 від 13.08.2002 року, до підписання сторонами цього договору ( а.с.81).

Відповідно довідки КП ДМБТІ від 09.07.2012 року №8975 станом на 06.07.2012 року за гр. ОСОБА_2, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_16 за реєстровим №2-1423 ( а.с.80).

Відповідно до довідки КЖЕП №26 від 26.06.2012 року за №1651 в квартирі №69 будинку №39 зареєстровані ОСОБА_6, колишній чоловік ОСОБА_2, донька ОСОБА_4, син ОСОБА_5 ( а.с.83).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував у першому шлюбі з ОСОБА_17 з 10 листопада 1995 року по 28.05.2002 року ( а.с. 49).

Відповідно до п.6 Прикінцевих положень Сімейний кодекс України може регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дня набрання ним чинності.

Згідно ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують увагу.

Аналогічні норми передбачені і ст. ст. 60,70 СК України. Так ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними .

Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою .

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також виділ нерухомого майна дружині чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно до ч.1 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявід 21 грудня 2007 року №11 вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що на час придбання спірної квартири сторони в шлюбі не перебували.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15В.в судовому засіданні вказали, що сприймали сторони як подружжя з 1999 року, однак на той час відповідач перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, шлюб з якою було розірвано 28.05.2002 року.

Свідки ОСОБА_12 ОСОБА_13, сусіди по квартирі по вул. Косіора вказали, що сприймали сторони, як подружжя з часу заселення в квартиру .

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_14 вказали, що для придбання спірної квартири ОСОБА_2 взяв в борг у свого керівника 5000 доларів США, які повертали щомісячно по 50 доларів.

Відповідач же вказав, що спірна квартира була ним придбана за особисті кошти після розірвання шлюбу з першою дружиною.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, та те, що відповідно до договору- купівлі квартири спірна квартира була придбана за 10208 грн., та була придбана відповідачем 13 серпня 2002 року до укладання шлюбу із позивачкою, жодного доказу крім показань свідків, яким про придбана квартири за кошти, які були начебто були взяті в борг відомо зі слів сторін, суду не надано, тому суд приходить до висновку, що квартира - є виключно особистою власністю відповідача та не підлягає поділу.

Позивачкою заявлені вимоги про усунення перешкод в користування квартирою та вселення та надання ключів від вхідної двері квартири.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка вимушена була в лютому 2011 року залишити квартиру разом із дітьми після спричинення їй відповідачем тілесних ушкоджень. Позивачка заселилася в спірну квартиру, як член сімї власника житла та разом із дітьми зареєстрована в спірній квартирі, іншого житла вона та діти не мають. Відповідач не впускає її в спірну квартиру та перешкоджає їм проживати в квартирі.

Відповідно до ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користуватися найманим приміщенням.

Виходячи із викладеного вимоги позивачки в частині про усунення перешкод в користування квартирою та вселення є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в частині передачі ключів від вхідної двері задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені судові витрати по справі в розмірі 321 грн.90 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявід 21 грудня 2007 року №11, ст. ст. 60,63,68,69,70,71 СК України, ст. ст.3,7, 10, 11, 15, 60,61,88, 169, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користуванні квартирою №69 в будинку №39 по вул. Косіора у м. Дніпропетровську.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 321грн. 90 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар