АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/2-763/12
Справа № 0413/2-4071/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/491/929/12 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» про відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» - ОСОБА_5,

позивач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «Кривбасзалізрудком»), ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» (далі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 25 лютого 2009 року йому було встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності з 23 лютого 2009 року безстроково.

Вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку він просив суд стягнути з відповідачів на свою користь по 197 000, 00 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 01 лютого 2012 року визнано мирову угоду між ОСОБА_4 і ПАТ «Кривбасзалізрудком», та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на користь ОСОБА_4 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на користь держави судовий збір у розмірі 107,30 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом помилково до врегулювання спірних правовідносин застосовано положення загальних норм діючого законодавства ст.ст. 237-1, 233, 234 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України замість спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»; ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» є неналежним відповідачем по даній справі; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, позивач при працевлаштування був поінформований про шкідливі умови праці та добровільно виконував такі роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_4 працюючи протягом тривалого часу на різних підприємствах в умовах запиленості повітря робочої зони, із них з червня 1978 року по серпень 1979 року, з 1980 року по березень 1986 року на ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3», позивач отримав професійне захворювання.

04.11.2008 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України, однак з 07.07.2010 року поновив трудову діяльність та призначений на посаду державного гірничотехнічного інспектора на рудниках з підземними роботами Криворізької державної гірничотехнічної інспекції у гірничорудній промисловості (а.с. 7-20).

Висновком МСЕК від 25.02.2009 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 23 лютого 2009 року безстроково (а.с. 26).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 12 лютого 2009 року (а.с. 21-22) причиною професійного захворювання позивача є запиленість повітря робочої зони, яка виникла в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2011 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з лютого 2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу 25.02.2009 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також, спростовуються й доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманням ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість тілесних ушкоджень, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача інших підприємств, на яких він працював, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_3», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 10 000 гривень до 5 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2012 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на користь ОСОБА_4 з 10 000 (десяти тисяч) гривень до 5 000 (пяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)