АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8093/12 Справа № 429/3824/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

30 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що право власності на будинок № 134 по вул. Свердлова в м. Павлограді Дніпропетровської області зареєстровано за третьою особою ОСОБА_7 на 1/2 частку, ОСОБА_9, яка померла 13.03.1981 року, на 1/4 частку, за ОСОБА_10, який помер 01.09.1941 року, на 1/4 частку. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_11, який помер 21.05.2010 року та є батьком позивача ОСОБА_6. Оскільки нотаріусом йому, позивачу, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом на майно, що залишилось після смерті батька, у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів, позивач просив визнати за ним право власності на домоволодіння № 134 по вулиці Свердлова в м. Павлограді Дніпропетровської області, а саме, на будинок «А», тамбур «а», сіни «а1», сарай «Б», сарай «В», трубчатий колодязь «І», огорожу 2.8-1, огорожу «3 5.1», гараж «Е», сарай «Е», трубчатий колодязь «6», огорожу «7», убиральню «Ж», сарай «З», убиральню «І», погріб «пд.(а).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що право власності на будинок № 134 по вул. Свердлова в м. Павлограді Дніпропетровської області зареєстровано за третьою особою ОСОБА_7 на 1/2 частку, ОСОБА_9, яка померла 13.03.1981 року, на 1/4 частку, за ОСОБА_10, який помер 01.09.1941 року, на 1/4 частку (а.с. 7, 8, 17).

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками ОСОБА_11, який помер 21.05.2010 року та є батьком позивача ОСОБА_6, що стверджується копіями відповідних свідоцтв на а.с. 9, 11, 12, 13.

Згідно листа Першої Павлоградської державної нотаріальної контори від 27.03.2012 року з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 позивач до нотаріальної контори вчасно не звернувся (а.с. 15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_6 зареєстрований проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.09.2010 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_11, який помер 21.05.2010 року, що стверджується копією паспорта позивача та копією домової книги (а.с. 6, 18 19).

За змістом позовної заяви даний позов пред»явлено з підстав ст. 392 ЦК України (а.с. 2 3), якою передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з викладеного вище, приймаючи до уваги, що позивач не є власником зазначеного нерухомого майна, а спірні правовідносини виникли з права позивача на спадкування, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову за ст. 392 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 524 ЦК України від 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України від 1963 року, з відповідними змінами та доповненнями, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 діючого ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 діючого ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1218 діючого ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від від 30.05.2008 року, з відповідними змінами та доповненнями, зокрема, роз»яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачем не викладені обставини та не представлені докази прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_11, не викладені обставини та не представлені докази прийняття спадщини ОСОБА_11 після смерті його батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, зважаючи на непред»явлення позову за нормами спадкового права, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволенні позову та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що третя особа ОСОБА_8 позов ОСОБА_6 визнала, але від спадщини ОСОБА_11 на користь позивача не відмовлялась, з відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталась.

Крім того, третя особа ОСОБА_7 є власником 1/2 частини будинку № 134 по вул. Свердлова в м. Павлограді Дніпропетровської, позов до неї не пред»явлено, але позивачем, без зазначення правових підстав, заявлено вимогу про визнання за ним права власності на спірне домоволодіння у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді