Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц-4620/2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.,

Суддів Кримської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року до суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2009 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн..

Проте, станом на 01 серпня 2011 року виникла заборгованість в сумі 71678 грн. 75 коп., в звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 22108 грн. 81 коп. та 3% річних за прострочення сплати коштів за вироком суду в сумі 6644 грн. 46 коп., а всього стягнути 28753 грн. 27 коп..

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 червня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати від несвоєчасного виконання вироку суду за період з 19.03.2009 року по 01.08.2011 року в розмірі 22 108 грн. 81 коп. та 3% річних за прострочення сплати коштів за вироком суду за період з 19.03.2009 року по 01.08.2011 року в розмірі 6644 грн. 46 коп., а всього стягнути з нього 28753 грн. 27 коп..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 287 грн. 53 коп..

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2009 року, який 19 березня 2009 року набрав чинності, задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. ( а.с.7-9)

Постановою державного виконавця відділу виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області від 13 липня 2009 року відкрито провадження за виконавчим листом № 1-49/09, виданим Запорізьким районним судом Запорізької області, виконавче провадження на час вирішення спору не закінчено.

Боржником частково в добровільному порядку виконувалось рішення суду та сплачувались грошові кошти ( а.с.12, 16)

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч. 1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації - плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання.

Боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 з 19 березня 2009 року виникло зобов'язання про повернення коштів у розмірі 100 000 грн. у рахунок боргу за судовим рішенням, однак вказане зобов'язання він не виконав в повному обсязі.

Проте, суд першої інстанцї не перевірив наданий позивачем розрахунок на відповідність його закону та припустився помилки при визначенні суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу.

Розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних на прострочену суму заборгованості надано позивачем.

Так, аудиторською фірмою «Злагода» № 3/ПФШ від 28 вересня 2012 року надано Звіт про підготовку фінансової інформації , відповідно до якого інфляційні втрати становлять - 17 153 грнн. 64 коп. та 3% річних на прострочену суму боргу - 7 071 грн. 36 коп. ( а.с.146-149).

Названий розрахунок перевірено апеляційним судом на відповідність його закону.

Судова колегія не може погодитись з тим, що при нарахуванні 3% річних на прострочену суму боргу, до складу заборгованності включено інфляційні втрати, оскільки це є двома самостійними видами відповідальності за неможливість виконання боржником грошового зобов'язання.

Отже, згідно з проведеним нарахуванням індексу інфляції та 3% річних на суму боргу за весь час прострочення, тобто за період з 19 березня 2009 року по 01 серпня 2011 року, загальна сума коштів за невиконання боргового зобов'язання становить 23 980 грн. 17 коп., з яких:

- сума інфляційних втрат у період з 19 березня 2009 року по 01 серпня 2011 року по сумі заборгованості з урахуванням періодичності сплати коштів, складає 17 153 грн. 64 коп.;

- 3% річних у період з 19 березня 2009 року по 01 серпня 2011 року по сумі заборгованості з урахуванням періодичності сплати коштів, складає 6 826 грн. 53 коп. Названа сума розрахована за формулою : (сума заборгованності х кількість прострочених днів х 3%) / 365 днів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до незгоди апелянта з розрахунком, який надано позивачем.

Судовою колегією апеляційного суду представнику апелянта розяснено право з метою перевірки наданого позивачем розрахунку надати інший розрахунок.

Після розяснення такого права, попередження про наслідки невчинення процесуальних дій, останній не побажав скористатись своїм правом щодо надання такого розрахунку, пояснивши, що правильність розрахунку має довести позивач та висловив правову позицію, що апелянт не повинен спростовувати правильність проведеного та наданого позивачем розрахунку.

Отже, відповідач не навів належних, допустимих, достовірних доказів, які б вказували на те, що він не повинен сплачувати інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованності у розмірі, який вказує позивач.

Інших доводів, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати за проведення звіту про підготовку фінансової інформації у розмірі 350 грн. ( а.с.151) та на користь держави судовий збір в сумі 239 грн. 80 коп.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обовязків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 599-601, 604-609, 625 ЦК України, ст.ст. 14, 11, 88, 303, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 червня 2012 року у цій справі змінити: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати від несвоєчасного виконання вироку суду за період з 19.03.2009 року по 01.08.2011 року в розмірі 17 153 грн. 64 коп. та 3% річних за прострочення сплати коштів за вироком суду за період з 19.03.2009 року по 01.08.2011 року в розмірі 6826грн. 53 коп., а всього на загальну суму 23 980 грн. ( двадцять три тисячі девятсот вісімдесят гривень 17 коп.) 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вирати за проведення звіту про підготовку фінансової інформації у розмірі 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 239 грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: