Справа № 2-63/2011p.
Справа №0417 /2- 26/2012
10 січня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.
при секретарі : Шевченко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва на право власності в порядку спадкування частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом , -
Позивачка в серпні 2009 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва на право власності в порядку спадкування частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що, домоволодіння №60 по вул. Хабаровській у м. Дніпропетровську було побудоване і належало її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках. Після смерті її батька, ОСОБА_4, 06.09.1964 року належну йому частину домоволодіння в рівних частках успадкували його дружина - її мати ОСОБА_5, її брат ОСОБА_6 і вона ОСОБА_1. Тобто їй і її брату ОСОБА_6 після смерті батька на підставі свідоцтва про право на спадщину належало по 1/6 частці домоволодіння. Їх матері - ОСОБА_5 належало 2/3 частини спірного домоволодіння. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська №227 від 10.06.1983 року їй ОСОБА_1, її матері ОСОБА_5 і її братові ОСОБА_6 було дозволено перебудування сараю під літню кухню на земельній ділянці. Після отримання такого дозволу нею і її чоловіком було добудовано прибудову в домоволодінні. В спірному домоволодінні постійно останнім часом мешкали її мати ОСОБА_5 і її брат ОСОБА_6 Так як її мати та брат тяжко хворіли вона і її родина надавали постійну допомогу матері і брату. З 1999 року її мати перебувала на диспансерному обліку, проходила курс лікування у звязку з онкологічним захворюванням. 17 березня 2003 року помер чоловік позивачки ОСОБА_7. Його смерть принесла в їх сімю багато горя, в тому числі погіршилося самопочуття і стан здоровя її матері, перш за все її психічний стан. Мати перестала взнавати близьких і рідних, в неї зявилися галюцинації, вона зверталася до сина як до свого покійного чоловіка, який помер більше сорока років тому, їй вважався їх батько, а її чоловік живий і ходить по хаті та інше. Вона працює медичним працівником більше тридцяти років, а тому має досвід спілкування у тому числі і з хворими на психічні захворювання. Зрозумівши, що мати потребує спеціальної медичної допомоги, так як вона не могла надавати звіт своїм діям, керувати ними, вона звернулася за наданням матері з дозволу керівництва медичного закладу до психіатрів військового госпіталю. Мати пройшла курс лікування, після настання покращення її стану здоровя вона була виписана на амбулаторне лікування. В цей період часу 24.09.2003 року у віці 48 років помер її брат ОСОБА_6, що знову позначилося на здоровї матері. При похованні сина вона не пізнавала людей, не розуміла кого ховають, і взагалі, що відбувається. 11 листопада 2003 року її мати ОСОБА_5 померла. За один рік вона втратила трьох близьких і рідних людей: чоловіка, брата і матір, а тому не звернула уваги на те, що зникли фактично всі документи на домоволодіння, серед яких технічний паспорт на домоволодіння, свідоцтва про право власності і інші документи, які необхідні для вчинення нотаріальних дій. Після смерті матері вона звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено в видачі свідоцтва та повідомлено про те, що нібито її матірю було зроблено заповіт на імя свого онука відповідача по справі. Цей заповіт був оформлений 01 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3. Вважає цей заповіт недійсним та незаконним. По перше її мати на день вчинення заповіту 01.10.2003 р., знаходилася за адресою свого мешкання і нікуди не виїздила і не виходила, так як це був 9-тий день після смерті її сина, брата позивачки ОСОБА_6 і разом з близькими і рідними поминали брата. По-друге за місцем мешкання і проведення поминів приватний нотаріус ОСОБА_3 не приїздив. Окрім того, за життя мати жодного разу не висловлювала бажання скласти заповіт на будь-кого. Більш того, останнім часом перед смертю вона у тому числі, з урахуванням психічного стану питаннями юридичного оформлення своїх бажань не переймалася. Звернула увагу на той факт, що після нібито складання заповіту 01.10.2003 року до смерті матері 11.11.2003 року минуло трохи більше місяця. В цей період часу за станом здоровя мати постійно знаходилася під наглядом або її особисто, або членів її сімї, або медичних працівників, яких вона просила перебувати з матірю під час її роботи. Її брат, ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 в 1983 році проживши з сімю короткий проміжок часу, близько 2-3 років, переїхав жити до матері, де і жив до дні своєї смерті. З колишньою своєю сімєю, у тому числі із сином стосунків не підтримував. Не дивлячись на це, їй стало відомо з довідки КП ДМБТІ 19 січня 2005 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку спірного домоволодіння, яка за життя належала його батьку, а її брату. А потім отримавши заповіт бажає заволодіти всім спірним домоволодінням. При цьому, надаючи свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом відповідачу ОСОБА_2 державним нотаріусом було зроблено помилку у відрахуванні частки в спірному домоволодінні, так як після смерті брата було два спадкоємці першої черги, а саме їх матір ОСОБА_5, яка прийняла спадщину шляхом користування і відповідач по справі, який звернувся за прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 А тому 1/6 частка належна ОСОБА_6 повинна бути поділена між двома спадкоємцями. Так ОСОБА_2 може бути належати лише 1/12 частка спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом а ОСОБА_2 повинно належати 9/12 частин спірного домоволодіння. Починаючи з 17 травня 2004 року вона неодноразово зверталася за захистом своїх порушених прав і законних інтересів до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Цивільні справи, за якими її позови залишені без розгляду, знаходяться в архіві суду. На підставі ст.55 ЦК УРСР просила суд: визнати заповіт від 01.10.2003 року від імені ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним; визнати за нею право власності на 9/12 частин домоволодіння №60 по вул.. Хабаровській в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 ( з урахуванням належної їй 1/6 частини їй має належати 11/12 частин спірного домоволодіння.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов на просили суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про свідчать повідомлення та повідомлення телеграмою.
Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.
Представник третьої особи КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїв судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.
Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.
Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_9, кум позивачки, розповів що ОСОБА_5, була людиною похилого віку. На поминках був з дружиною, був з 08-00 до 23-00, людей було біля 30 чоловік. Нотаріуса не бачив. ОСОБА_5 водили під руки.
Свідок ОСОБА_10, сусідка, розповіла, що ОСОБА_5 була людиною похилого віку, могла вийти на вулицю в обносках. На поминках 9 днів була присутня з 10 до 18 години, допомагала прибирати посуд. ОСОБА_5 виводили на вулицю. Нікого чужого в домоволодінні не бачила.
Свідок ОСОБА_11, сусід, розповів про те, що був на похоронах ОСОБА_11 людей було багато. В день поминок ОСОБА_5 бачив мельком. За три роки до смерті в неї зявилися відхилення, так вона могла вийти в валянках і шубі влітку, збирала гроші на смерть сина ОСОБА_12 при його житті, лікувалася уриною.
Свідок ОСОБА_13, кума позивачки, розповіла про те, що після смерті сина ОСОБА_12 ОСОБА_5 нічого не памятала, нікого не впізнавала. На похоронах під руки її привели за стіл, сиділа з усіма, і в карман хотіла сховати булочку, котлету. На девять днів вона ночувала в домоволодінні готували їжу. Нотаріуса в цей день не бачила.
Свідок ОСОБА_14, двоюрідна тітка, вказала, що нічого про заповіт ніхто не знав. Коли складався заповіт були поминки 9 днів після смерті ОСОБА_6 і всі були на поминках. Нікого чужого в домоволодінні не бачили. Вона були весь день з ранку до Шостої години вечора. ОСОБА_5 самостійно ходити не могла. ОСОБА_2 та його матір в цей день не бачила.
Свідок ОСОБА_15, подруга, розповіла про те, що коли помер ОСОБА_6 пропали документи на будинок. 01 10.2003 року була присутня на поминках. На подвірї стояли столи, ніхто з 07.00 до 22.00 не проходив, ОСОБА_2 не бачила.
Свідок ОСОБА_16, двоюрідна сестра, розповіла про те, що 01.10.2003 року вона була присутня в домоволодінні по вул. Хабаровський нотаріуса не бачила. ОСОБА_5 була лежача. Вона не знала кого хоронять, вела себе неадекватно.
Свідок ОСОБА_17, знайома, розповіла про те, що ОСОБА_5 була компанійською жінкою. Після падіння вона пошкодила руку і лікувалася сама. Забиття перейшло в пухлину, вона проходила хіміотерапію і пішла на поправку. Вона впізнавала її до останнього дня. В день посвідчення заповіту вона була присутня на поминках, нотаріуса не бачила. Племінника, відповідача по справі вона не знає.
Суд, заслухавши позивачку та її представника, свідків вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.Смеюха 19.07.1971 року, зареєстрованому в реєстрі за №2-2681 ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_6 Феодосьєвича належить в спільному майні подружжя частка в розмірі половини, в тому числі ? частина житлового будинку на вул. Хабаровська від номером 60 ( а.с.102). Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.Смеюха 19.07.1971 року, зареєстрованому в реєстрі за №2-2683 спадкоємцями після померлого 09 червня 1964 року ОСОБА_6 Феодосьєвича є його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_6, дочка ОСОБА_18, до складу спадкового майна входить: ? частина жилого шлакобит. будинку, зазнач. На генплані під літ. А-1, загальною площею 46,1 кв.м. з господарчими будівлями, що знаходяться в м. Дніпропетровськ, вул. Хабаровська під номером шістдесят, що належало померлому на підставі договору будівництва, посвідченого 10 лютого 1960 року в 4-й Держнотконторі м. Дніпропетровська за реєстром №1-324, зареєстрованого в МБТІ 15 квітня 1971 року за №268-14 ( а.с.103).
Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 10.06.1983 року за №227 дозволено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_18 будівництво житлової прибудови до житлового будинку №60 по вул.. Хабарівській в м. Дніпропетровську, переобладнання частини сараю Б під літню кухню на земельній ділянці ( а.с.19).

Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 04.06.2004 року за №3858, станом на 03.06.2004 року, право власності на домоволодіння №60 по вул. Хабаровській зареєстровано: ? частка за ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 19.07.1971 року, посвідчено 4-ю ДДНК, реєстр 2-2681; ? частки за гр.ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_18 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.1971 року, посвідченого 4-ю ДДНК, реєстр 2-2683 ( а.с.23).

ОСОБА_6 помер 24 вересня 2003 року ( а.с.88). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_19, зареєстрованого в реєстрі за № 5-2493 спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлого 24.09.2003 року, в 2/3 частинах є його син ОСОБА_2, спадкове майно складається з 1/6 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Хабаровська, будинок №60. Свідоцтво видане на 1/9 частину вказаного домоволодіння, а інша 1/18 частина залишилася відкритою для іншого спадкоємця ( а.с.109).

ОСОБА_5 померла 11 листопада 2003 року ( а.с. 87). Відповідно до заповіту від 01 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованому в реєстрі за №3463, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідала все своє майно ОСОБА_2. Заповіт був посвідчений у звязку з хворобою заповідачки вдома за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хабаровська, буд.60 о 17 годині 30 хвилин. ( а.с. 89).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостоє дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20, зареєстрованому в реєстрі за №3-2434 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, яка померла 11.11.2003 року є ОСОБА_2, спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з 13/18 часток домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Хабаровська , буд.60 ( а.с.106).

Відповідно до клопотання КП ДМБТІ про слухання справи без їх представника, вказано, що згідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП ДМБТІправо власності на домоволодіння №60 по вул. Хабаровській, у м. Дніпропетровську зареєстровано на 15/18 частини за гр. ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2009 року виданого 6ДДНК за реєстровим №3-2434 та свідоцтва про право на спадщину від 04.11.2004 р. виданого 6ДДНК за реєстровим №5-2493; на 1/6 частина за гр. ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.07.1971 р. виданого 4ДДНК за реєстровим №2-2683. Згідно останньої технічної інвентаризації, яка проводилась фахівцем КП ДМБТІ у липні 2009 року встановлено, що в домоволодінні самовільно побудовано сарай літ. Ж, сарай літ. Г, а також має місце самовільне переобладнання в житловому будинку літ А-1 прим. 1-7 пл.4,0 кв.м. ( в нежитлове), які відповідно до вимог чинного законодавства України підлягає вводу в експлуатацію. В разі задоволення позову потрібно скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за попереднім власником (а.с.51).

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України, від 16.01.2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Ч.7 До позовів про визнання заперечувального правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Отже, оскільки цивільні відносини виникли до 2004 року і спадщина відкрилася до 01.01.2004 року, то застосовується чинне на той час законодавств, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року.

Позивачкою в судовому засіданні ставилося питання щодо поновлення строку позовної давності, в звязку з тим, що з травня 2004 році вона вже зверталася до суду з позовною заявою, і яка була залишена судом без розгляду.

Статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено ( позовна давність), встановлюється в три роки.

ОСОБА_1 даний позов предявлено до суду в серпні 2009 року, тобто строк для захисту порушеного право закінчився до предявлення нею даного позову.

Відповідно до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Суд не може прийняти до уваги твердження позивачки та її представника про перебіг строку позовної давності, тому що позивачка вже зверталася до суду і відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2008 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним позовна заява в звязку з повторною неявкою позивачки була залишена без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.79 ЦК УРСР предявлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності.

Таке ж правило міститься і в ч.1 ст.265 ЦК України, чинного на час предявлення даного позову.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

Відповідно з ст.80 ЦК УРСР, а також ч.4 ст.267 ЦК України закінчення строку позовної давності ( спливу позовної давності) до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Позивачкою заявлені позовні вимоги щодо визнання заповіту від 01.10.2003 року від імені ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 недійсним на підставі ст.55 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який на момент її укладання перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992 р. № 13 та від 25.05.1998 р. № 15) Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, яка діяла на час спірних правовідносин, розяснено, що правила ст. 55 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладання угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішується з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладання він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

В позовні заяві позивачкою заявлялося клопотання щодо призначення посмертної судової-психіатричної експертизи, однак в судовому засіданні на неодноразові розяснення суду щодо призначення експертизи позивачка вказала, що не вбачає необхідності призначення такої експертизи, оскільки втрачені картки хвороби ОСОБА_5, тобто відсутні документальні докази, для її проведення.

Допитані в судовому засіданні свідки є родичами чи близькими друзями позивачки вони в один голос вказали на те, що не бачили приватного нотаріуса в день складання заповіт, однак це не може бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Свідки також вказали, що ОСОБА_5 робила дивні вчинки, вела себе неадекватно, однак свідок ОСОБА_17, знайома, вказана на те, що ОСОБА_5 впізнавала її до останнього дня, розмовляла з нею.

Отже виходячи із матеріалів справи, та оцінюючи докази в їх сукупності, та беручи до уваги, що проведення судової-психіатричної експертизи по даній категорії справ для вирішення питання психічного стану на день посвідчення заповіту є обовязковою та те, що заповіт був посвідчений 01.10.2003 року, а з даним позовом позивачка звернулася до суду в серпні 2009 року, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки та вимушений в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 329 грн. 88 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику у справах про спадкування, від 30.05.2008 року №7 ,ст.ст. 55,71, 79,80, 545 ЦК України в редакції 1963 року, ст.265 ЦК України ст. 3,7, 11,15, 60, 169,224-226 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 329 грн. 88 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії .

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар