ун. № 2-7645/11
пр. № 2/2608/1956/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про визнання недійсним договору дарування квартири, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та просили визнати недійним договір дарування відповідачці квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є їх дочкою і спірний правочин вчинено ними під примусом останньої, яка протягом року до вчинення правочину дарування вчиняла на них психологічний тиск, який проявлявся в погрозах про те, що у разі не вчинення правочину дарування, вона відмовить їм у догляді та наданні матеріальної допомоги, припинить будь-яке спілкування з ними як з батьками, з тих мотивів, що не бажає ділити належне їм майно із сестрою ОСОБА_4, яка мешкає в м.Москва Російської Федерації, після їх смерті. Вважали, що правочин дарування вчинено без їх волі, яка була піддана психологічному впливу зі сторони відповідачки. Просили задовольнити позов на підставі ст.ст. 202, 203, 215, 231 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, на відсутність вільного волевиявлення позивачів щодо відчуження спірної квартири на користь відповідачки, підтвердив вчинення відповідачкою тиску на своїх батьків з приводу вчинення договору дарування квартири на її користь, а також вказав про те, що позивачі є людьми похилого віку, у зв*язку з чим та з врахуванням того, що відповідачка є їх донькою, не змогли їх перечити та вчинили спірний правочин на її користь, але на даний час відповідачка, як обіцяла, не надає їм ніякої допомоги, ні матеріальної, ні психологічної та не спілкується з ними, при цьому інша їх донька ОСОБА_4 надає їм таку допомогу.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, пояснення представника позивачів підтвердила та пояснила суду про те, що дійсно різними способами психологічно впливала на батьків та примушувала їх подарувати їй квартиру АДРЕСА_1, дійсно висловлювала погрози, що не буде надавати батькам ніякої допомоги, ні матеріальної, ні психологічної, припинить з ними будь-яке спілкування, якщо вони не подарують їй спірну квартиру, оскільки не бажала ділити майно батьків у разі їх смерті із сестрою ОСОБА_5, а батьки мають більшу прихильність до сестри. Вказала, що після укладення договору дарування квартири вона не вчиняла дій щодо надання будь-якого роду допомоги батькам, оскільки вказувала, що таку допомогу їм надає сестра. При цьому, відповідачка не заявляла відповідно до частини 3 ст.267 ЦК України про застосування строку позовної давності та не заперечувала визнати недійсним договір дарування спірної квартири.

Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 10.12.2004р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подарували, а ОСОБА_6 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвала його в БТІ (а.с. 5 копія договору).

Вказана квартира належала дарувателям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1994р. (а.с. 6 копія свідоцтва).

Станом на червень 2009р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими є позивачі (а.с. 7 копія довідки по формі №3).

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

В ст.203 ЦК України вказані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де в частині 3 зазначено про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

В частині 1 ст.61 ЦПК України визначено про те, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В даному спірному випадку, відповідачка ОСОБА_3 визнала обставини справи про те, що договір дарування спірної квартири позивачами на її користь вчинений під її психологічним на них тиском, в дійсності вони не бажали дарувати їй квартиру, а хотіли, щоб вона і сестра у разі їх, позивачів, смерті, спадкували порівну, вільного волевиявлення позивачів на дарування їй спірної квартири не було.

Враховуючи такі пояснення відповідачки, суд визнає встановленими обставини про вчинення спірного правочину дарування під впливом психологічного тиску на дарувателів

зі сторони обдарованої.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до частини 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідачка не заявляла про застосування строку позовної давності, не просила відмовити в позові у зв*язку з пропуском строку позовної давності, а навпаки позов визнала, суд не вбачає підстав для застосування частини 4 ст.267 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 231, 267 ЦК України, 10, 11, 57-61, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Договір дарування квартири, укладений 10.12.2004р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (дарувателі) та ОСОБА_3 (обдарованою), посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №8-7694 визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: