АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5150/12 Справа № 2-1445/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ 01 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 30.08.2007 р. між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_6 отримала від нього у борг грошову суму у розмірі 25000,0 доларів США та зобов»язалася повернути борг у повному обсязі до 1 січня 2008 р., що стверджується відповідною розпискою. Відповідачка умови договору не виконала, борг не повернула, тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу у розмірі 194750,0 грн., нарахування у зв»язку зі зростанням індексу інфляції за 2008 2009 роки у розмірі 4568,8 грн., три проценти річних у сумі 11685,0 грн., моральну шкоду у сумі 20000,0 грн. та судові витрати.

У червні 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 312,41 грн., моральної шкоди у сумі 10000,0 грн. та судових витрат, посилаючись на те, що у зв»язку з безпідставним пред»явленням первісного позову вона переживає моральні страждання, що спричинило погіршення її здоров»я.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суму боргу за договором позики від 30.08.2007 р. з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 223440 грн. 91 коп.; в задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено повністю. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні первісного позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення частково скасувати та ухвалити у скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30.08.2007 р. між сторонами за цим позовом укладено договір позики, за яким ОСОБА_7 надав, а ОСОБА_6 отримала від нього у борг грошові кошти в розмірі 25000,0 доларів США строком до 01 січня 2008 року, що стверджується копією відповідної розписка на а.с. 6 та визнано сторонами. Колегія звертає увагу, що позивачем ОСОБА_7 оригінал зазначеної вище боргової розписки від 30.08.2007 р. для долучення до матеріалів справи суду не надано.

Згідно пояснень позивача та відповідачки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, між сторонами існувала усна домовленість про оплату ОСОБА_6 ОСОБА_7 винагороди у розмірі 10000,0 дол. США за користування вказаною вище сумою позики.

Також судом встановлено, що борг у розмірі 25000,0 дол. США було повернуто ОСОБА_7 частинами: 12.12.2007 року у сумі 1000,0 дол. США, 26.12.2007 року 3000,0 дол. США, 27.01.2008 року 22000,0 дол. США, тобто на загальну суму 26000,0 дол. США, що стверджується оригіналом розписки на а.с. 195.

Колегія приймає до уваги пояснення відповідачки у судовому засіданні, яка зазначила, що до складу переданих ОСОБА_7 26000,0 дол. США входить сума боргу у розмірі 25000,0 дол. США та 1000,0 дол. США в рахунок сплати за прострочення повернення боргу і часткова винагорода за користування коштами ОСОБА_7, згідно вказаної вище усної домовленості сторін.

Враховуючи, що договором сторін не встановлено розмір процентів за прострочення виконання зобов»язання, приймаючи до уваги, що оплату залишку боргу в сумі 21000,0 дол. США відповідачка прострочила на 26 днів, позивач мав право на отримання від відповідачки 3% річних в розмірі 44,98 дол. США (2100,0 дол. США х 3% : 365 днів х 26 днів), що еквівалентно 359,53 грн. (44,98 дол. США х 7,993). Встановлена сума відсотків за прострочення виконання зобов»язання є складовою 1000,0 доларів США, яка сплачена відповідачкою позивачу понад суму боргу у розмірі 25000,0 дол. США.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №70/04-610 від 25.09.2012 року, призначеної ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2012 року, підпис ОСОБА_7 у розписці про погашення боргу ОСОБА_6 ОСОБА_7 (оригінал якої знаходиться на аркуші справи 195) виконаний самим ОСОБА_7 (а.с. 271 275).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення факту повернення позивачу суми боргу у повному обсязі у розмірі 25000,0 дол. США та трьох процентів річних у зв»язку з простроченням виконання зобов»язання, колегія дійшла висновку про безпідставність первісного позову та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з відповідачки боргу за договором позики від 30.08.2007 року та трьох відсотків річних.

Колегія звертає увагу, що судом першої інстанції не були у повному обсязі належним чином встановлені обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, встановлюючи факт неповернення відповідачкою боргу позивачу, місцевий суд помилково посилався на висновок почеркознавчої експертизи №3237-10 від 04.03.2011 року, яка була призначена ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2010 року та проведена Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз (а.с. 130 141). Даним висновком встановлено:

-підпис в позовній заяві ОСОБА_7 від 26.03.2010 року (а.с. 4) та в документі про погашення боргу ОСОБА_6 ОСОБА_8 (а.с. 102) виконані різними особами;

-підпис від імені ОСОБА_8 в документі про погашення боргу ОСОБА_9 ОСОБА_8 (а.с. 102) виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Дослідивши вказаний висновок судової експертизи №3237-10 від 04.03.2011 року, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність даного доказу вимогам ч. 1 ст. 59 ЦПК України де передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, та положенню ч. 1 ст. 58 ЦПК України де визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судова експертиза №3237-10 від 04.03.2011 року була призначена і проведена з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджені наказом Мінюсту № 53/5 від 08.10.1998 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Так, дана почеркознавча експертиза, незважаючи на наявність оригіналу досліджуваного документу розписки про повернення боргу, була проведена за її копією (а.с. 102).

Крім того, місцевим судом для проведення експертизи були надані вільні, експериментальні зразки почерку і підпису позивача (а.с. 103 127), які приєднані до матеріалів справи без попереднього дослідження у судовому засіданні, без з»ясування думки учасників процесу щодо їх долучення до матеріалів справи, що, зокрема, не дозволяє зробити висновок про умови відібрання експериментальних зразків.

Колегія звертає увагу, що предмету спору стосується лише друге питання, поставлене місцевим судом перед експертом в ухвалі від 10.09.2010 року, щодо належності підпису на документі про погашення боргу ОСОБА_7, але у висновку №3237-10 від 04.03.2011 року за другим питанням експерт надає оцінку підпису ОСОБА_8, який не є учасником даного процесу.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що висновок почеркознавчої експертизи №3237-10 від 04.03.2011 року не є належним та допустимим доказом у даній справі, тому не може бути прийнятий до уваги судом.

За оригіналом досліджуваного документу - розписки про повернення боргу (а.с. 195), з дотриманням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, у даній справі ухвалою апеляційного суду від 16 серпня 2012 року було призначено та проведено Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої №70/04-610 від 25.09.2012 року підпис ОСОБА_7 у розписці про погашення боргу ОСОБА_6 ОСОБА_7 виконаний самим ОСОБА_7 (а.с. 271 275). Даний доказ відповідає вимогам ч. 1 ст. 59, ч. 1 ст. 58 ЦПК України та підлягає оцінці судом за правилами ч. 6 ст. 147, ст. 212 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що суттєвою обставиною є відсутність в матеріалах справи оригіналу розписки ОСОБА_6 від 30.08.2007 року про отримання в борг грошової суми від ОСОБА_7 Клопотання про долучення оригіналу вказаної розписки від 30.08.2007 року до матеріалів справи позивачем за первісним позовом не заявлено, що дозволяє зробити висновок про неспростованість тверджень ОСОБА_6, яка зазначала, що борг повернула ОСОБА_7 у повному обсязі, а останній зобов»ячався знищити оригінал боргової розписки.

Зважаючи на спростування тверджень ОСОБА_7 про те, що він не підписував розписку щодо повернення боргу, колегія критично ставиться до його тверджень про фальшування тексту даної розписки, натомість приймає до уваги пояснення відповідачки, яка зазначила, що текст розписки про повернення боргу написаний нею особисто в присутності ОСОБА_7 з використанням ручок з чорнилами різних кольорів, що стверджується, зокрема, особистим підписом позивача за первісним позовом на даній розписці.

Приймаючи до уваги, що факт повернення відповідачкою боргу ОСОБА_7 та справжність підпису ОСОБА_7 на розписці про повернення боргу достеменно доведені зазначеними вище доказами, зважаючи на необґрунтованість клопотань позивача і його представника щодо призначення у справі комісійної та комплексної експертиз з приводу повторного дослідження оригіналу розписки про повернення боргу на а.с. 195, незаявлення ОСОБА_7 без поважних причин відповідних клопотань у суді першої інстанції, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цих клопотань.

Отже, оскаржуване рішення місцевого суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_7, стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми боргу за договором позики від 30.08.2007 року з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 223440,91 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_7 у задоволенні його позовних вимог.

Разом з тим, не підлягає скасуванню правильне по суті рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача суми у зв»язку зі зростанням індексу інфляції та моральної шкоди. Дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про стягнення боргу, а підстави для задоволенні останньої відсутні.

Крім того, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, тому для стягнення нарахувань у зв»язку зі зростанням індексу інфляції у даному випадку відсутні правові підстави. Колегія також не вбачає правових підстав і для стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд обґрунтованого виходив з недоведеності причинного зв»язку між погіршенням стану здоров»я ОСОБА_6 та діями ОСОБА_7 щодо витребування у неї боргу, тому підстави для стягнення на користь ОСОБА_6 витрат на лікування та моральної шкоди відсутні. Отже, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає залишенню без змін.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_7, стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми боргу за договором позики від 30.08.2007 року з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 223440,91 грн., стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судових витрат, пов»язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1700,0 грн. з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову ОСОБА_7 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі; в решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_7, стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми боргу за договором позики від 30.08.2007 року з урахуванням трьох відсотків річних в розмірі 223440 (двісті двадцять три тисячі чотириста сорок) гривень 91 коп., стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судових витрат, пов»язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. скасувати та ухвалити у скасованій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити у повному обсязі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді