АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4896/12 Справа № 2-8940/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2012 року м. Дніпропетровськ

19 липня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року по справі за позовом міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів посилаючись на те, що 23 жовтня 2007 року сталася ДТП, в результаті чого відповідач ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Камаз» д/н НОМЕР_1, здійснив наїзд на розтяжку, яка утримувала металеву трубу котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську, яка знаходиться на балансі позивача. В результаті ДТП розтяжка потягнула трубу, яка зруйнувала фундамент та нахилилась. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи, що співвласником автомобіля «Камаз» д/н НОМЕР_1 є другий відповідач ОСОБА_7, а внаслідок нахилу труби зруйновано її фундамент, що спричинило матеріальну шкоду позивачу в розмірі 42375,6 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь вказану суму майнової шкоди та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, у якому виправлено описки ухвалою того ж суду від 28.03.2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 жовтня 2007 року близько 14 години 00 хвилин відповідач ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_2 по вул. Толстого в м. Дніпропетровську, в порушення вимог п.13.3 Правил дорожнього руху України під час руху по дворовому проїзду не врахував габарити свого автомобіля та скоїв наїзд на перешкоду - металеві розтяжки, внаслідок чого автомобілю завдані пошкодження.

Викладені вище фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також вина відповідача ОСОБА_6 в її скоєнні встановлені постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2007 року (а.с.6), якою вказаний відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Дана постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська набрала законної сили, тому викладені в ній фактичні обставини зазначеної ДТП та вина відповідача ОСОБА_6, відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України, є преюдиційно встановленими.

Зі змісту вказаної постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2007 року, а також зі змісту копії справи про адміністративне правопорушення (а.с. 38 - 42), за результатами розгляду якої винесено зазначену постанову, вбачається, що внаслідок ДТП від 23 жовтня 2007 року пошкоджено лише автомобіль НОМЕР_2, посилання на пошкодження труби котельної, її фундаменту - відсутні.

Місцевим судом встановлено, що на час скоєння ДТП від 23 жовтня 2007 року автомобіль НОМЕР_2 належав на праві власності відповідачу ОСОБА_7, а відповідач ОСОБА_6 на час скоєння зазначеної ДТП мав право керування цим автомобілем (а.с.35).

Також судом встановлено, що димова труба котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську, наїзд на металеву розтяжку якої під час ДТП здійснив ОСОБА_6, з вересня 2002 року перебуває на балансі позивача і належить йому на праві повного господарського відання (а.с. 20 - 31, 70 - 73).

У період з листопада по грудень 2007 року за замовленням позивача було проведено та оплачено капітальний ремонт зазначеної вище димової труби котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську (а.с. 7 - 15); вартість такого ремонту склала 42375,6 грн. (а.с. 8).

На підтвердження того, що капітальний ремонт був необхідний та його проведення зумовлено виключно скоєнням 23 жовтня 2007 року відповідачем ОСОБА_6 ДТП, представником позивача надано суду протокол №11 від 23 жовтня 2007 року комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (а.с. 16-17), а також акт від 23 жовтня 2007 року (а.с. 18). Як вбачається зі змісту вказаного протоколу №11 від 23 жовтня 2007 року, комісією встановлено, що пошкодження фундаменту димової труби котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську сталося внаслідок ДТП, скоєної 23 жовтня 2007 року водієм автомобіля НОМЕР_3 - ОСОБА_6 о 14 годин 15 хвилин. Зокрема, під час ДТП ОСОБА_6 заднім бортом автомобіля НОМЕР_2 зачепив розтяжку димової труби, що зумовило зсув кільця розтяжки, нахил труби та руйнування її фундаменту.

Як вбачається зі змісту акту від 23 жовтня 2007 року, пошкодження фундаменту димової труби котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську сталося внаслідок ДТП від 23 жовтня 2007 року, скоєної о 14 годині 15 хвилин, але вже водієм автомобіля «Камаз» д/н НОМЕР_4. При цьому вказаним автомобілем було зірвано розтяжку труби котельні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище правових норм обов'язковою умовою для відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП є встановлення вини особи в заподіянні майнової шкоди, а також встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діянням особи із використання джерела підвищеної небезпеки та матеріальною шкодою, завданою внаслідок використання такого джерела підвищеної небезпеки.

Надавши детальної оцінки представленим у справі доказам місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість прийняття у якості належних доказів протоколу №11 комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Бабушкінської районної в м. Дніпропетровську ради від 23 жовтня 20007 року та акту від 23 жовтня 2007 року, оскільки комісія, яка склала зазначені протокол та акт, не є компетентним органом з надання висновків щодо наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв»явку між діянням водія транспортного засобу, що скоїв ДТП, та наслідкам такої пригоди. Клопотання з приводу призначення та проведення відповідної судової експертизи для встановлення наявності (відсутності) причинно-наслідкового зв'язку і вини відповідача у завданні майнової шкоди не заявлено.

Крім того, місцевий суд доцільно звернув увагу, що обидва зазначені документи вказують на час вчинення ДТП - 14 година 15 хвилин, та вказують на пошкодження труби котельні саме внаслідок ДТП, що суперечить змісту матеріалів справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_6, а також змісту ухваленої за результатами розгляду такої справи постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2007 року, в якій час вчинення ДТП зазначено - 14 годин 00 хвилин, та відсутні будь-які посилання пошкодження іншого, крім «Камаз» д/н НОМЕР_1, майна. Також, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_6 відсутні і посилання на МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», як на потерпілу особу згідно ст. 269 КУпАП.

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 61 ЦПК України та ст. 283 КУпАП, саме постанова судді, а не надані суду протокол №11 та акт від 23 жовтня 2007 року, в даному випадку є належним та допустимим доказом, яким встановлюються обставини ДТП, дата та час його вчинення, а також його наслідки, зокрема факт пошкодження іншого, окрім транспортні засоби, майна та заподіяння майнової шкоди.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку, що факт пошкодження димової труби котельної по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську внаслідок ДТП, скоєної 23 жовтня 2007 року відповідачем ОСОБА_6, не доведений у судовому засіданні.

Окрім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вартість капітального ремонту димової труби котельної по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську складається виключно з витрат, завданих пошкодженням такого майна внаслідок ДТП від 23 жовтня 2007 року; клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявлено.

Позивачем не надано доказів щодо технічних характеристик димової труби котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську, року її побудови, терміну нормативної експлуатації, відповідність технічним нормам наявної металевої розтяжки та самої труби, рівня зношення (амортизації) труби, часу проведення останнього капітального ремонту димової труби тощо.

Наданий позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди акт приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2007 року не містить необхідних даних, які б дозволяли суду зробити висновок, що зазначена в акті вартість капітального ремонту труби котельні є саме вартістю відновлювального ремонту, зумовленого пошкодженням труби котельні внаслідок ДТП і не містить вартості додаткових чи будь-яких інших планових робіт, які не пов'язані з подією ДТП.

Колегія звертає особливу увагу, що за змістом наданої позивачем довідки (а.с.73) балансова вартість котельні по вул. Толстого, 1 в м. Дніпропетровську становить 16966,2 гривень, в той час як позивач просить стягнути з відповідачів суму в розмірі 42375,6 гривень за ремонт лише димової труби даної котельні.

Отже, місцевий суд обґрунтовано не визнав належним доказом акт приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2007 року та дійшов правильного висновку про недоведеність твердження позивача про спричинення йому матеріальної шкоди саме у розмірі 42375,6 гривень.

Виходячи з викладеного, надавши детальної та об»єктивної оцінки представленим доказам, місцевий суд дійшов обгрнутованого висновку про недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, слід зазначити, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_7 не підлягають задоволення і з урахуванням того, що останній не є належним відповідачем у даній справі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді