Справа № 1003/5667/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» АТ «ОСОБА_3 та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 02.11.2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 20-07-Ип/40, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 285 325 грн. із строком повернення 27.02.2015 року та зі сплатою 10,9 % річних за користування кредитними коштами. У відповідності до додаткової угоди № 1 від 02.11.2007 р. до кредитного договору № 20-07-Ип/40 від 02.11.2007 року, розмір процентної ставки було встановлено на рівні 15,5 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 02.11.2007 року між банком та позивачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 6358, у відповідності до якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 67,8 метрів квадратних. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 02.11.2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 20-07-П1/40, у відповідності до якого ОСОБА_5 бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2 та договір поруки № 20-07-П2/40, укладений 02.11.2007 р. між банком та ОСОБА_6, у відповідності до якого ОСОБА_6 бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2 Позивач ОСОБА_2 зазначила в позовній заяві, що кредитний договір було укладено з порушенням законодавства України, оскільки при його укладенні порушені норми Закону України Про захист прав споживачів», а саме відсутні суттєві умови, передбачені п.п. 2 та 4 ст. 11. Крім того, як посилається позивач, необхідно застосувати принципи щодо несправедливості умов, викладених у кредитному договорі. Також сторони при його укладанні не досягли згоди щодо його всіх істотних умов. Зокрема, в кредитному договорі відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладання договору про іпотечний борг, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Крім цього позивач також зазначила, що їй не була надана інформація щодо сукупної та загальної вартості витрат за договорами, як позичальнику. У якості правової підстави недійсності правочину позивач зазначила ч. 1 ст. 203 ЦК України, якою визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Тому позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, яким просить визнати зазначений кредитний договір недійсним.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» позовні вимоги не визнала, надавши суду письмові заперечення,в яких спростувала вимоги позивача, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість та відповідність Кредитного договору вимогам діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які брали участь у справі, всебічно та повно зясувавши обставини справи в межах доводів сторін та позовних вимог, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_3 „ОСОБА_3 та Кредит„ в особі Центральне регіональне управління ВАТ Банку „ОСОБА_3 та Кредит, правонаступником прав та обовязків якого являється Публічне акціонерне товариство „Банк „ОСОБА_3 та Кредит в особі Центральне регіональне управління ВАТ Банку „ОСОБА_3 та Кредит та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 20-07-Ип/40, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 285 325 (двісті вісімдесят пять тисяч триста двадцять пять) гривень із строком повернення 27.02.2015 р. та зі сплатою 10,9 % річних за користування кредитними коштами. У відповідності до додаткової угоди № 1 від 02.11.2007 р. до кредитного договору № 20-07-Ип/40 від 02.11.2007 року, розмір процентної ставки було встановлено на рівні 15,5 % річних. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 02.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 6358, у відповідності до якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 67,8 метрів квадратних. Крім цього, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 02.11.2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 20-07-П1/40, у відповідності до якого ОСОБА_5 бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2 та договір поруки № 20-07-П2/40, укладений 02.11.2007 р. між банком та ОСОБА_6, у відповідності до якого ОСОБА_6 бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_2.

Причиною спору між сторонами, на думку позивача, стало незаконне укладення Кредитного договору, який має бути визнаний судом недійсним, оскільки наслідки його невиконання впливають на законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності до ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України „Про іпотеку іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У відповідності до ст. 5 Закону України „Про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зазначене дає можливість суду зробити висновок про те, що інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання Договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обовязковість її оприлюднення прямо передбачена Законом.

Не здійснення Банком письмового оприлюднення, передбаченого п. 2 ст. 2 Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не можуть бути підставами для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки на думку суду це свідчить про недотримання сторонами вимог щодо істотних умов договору, які є необхідними при його укладанні, а отже Кредитний договір, який оспорюється, не є укладеним, а тому не підлягає судовому захисту. Зазначена правова позиція викладена в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення.

Посилання позивача на недотримання банком п.п. 2.4. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якими визначено обовязок кредитодавця повідомити обовязкову інформацію перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, визначену Законом, а також детальний розпис сукупної вартості кредиту, не приймається судом до уваги з огляду на те, що спростовується дослідженими у справі письмовими доказами.

Обєктивних доказів, які б дали можливість суду зробити висновок про те, що зміст Кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства позивачем не надано, а тому судом не вбачається законних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Беручи до уваги зазначені вище обставини справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст.ст. 203,215,553,1054,1055 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» в особі Філії «Центрального регіонального управління» АТ «ОСОБА_3 та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_7