Справа № 2-160/2011p.
Справа № 0417/2-62/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 липня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.,

при секретарі: Щіголєвій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 10 листопада 2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно з якими вона в день укладення у повному обсязі передала відповідачу у борг грошові кошти в сумі 200000 доларів США. Договір позики укладено у письмовій формі, розписка. За умовами договору ОСОБА_2 зобовязалася повернути кошти до травня 2009 року. У визначений договорами строк та пізніше відповідачка взяте на себе зобовязання належним чином не виконала і борг не повернула. Просила суд: стягнути із відповідачки на її користь суму боргу в розмірі 1586000 грн. 00 коп., що еквівалентно 200000 доларів США за курсом НБУ на момент предявлення позову; стягнути інфляційні за прострочення сплати боргу за договором позики 148348 грн. 55 коп.; 3% річних за прострочення сплати боргу за договором позики від 10 листопада 2008 року в сумі 38976 грн. 49 коп. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбувалося 09 грудня 2010 року позовні вимоги не визнав. Заперечував факт отримання грошей. Просив у позові відмовити. В судові засідання призначені на 28 травня 2012 року, 11 червня 2012 року 25 червня 2012 року та 13 липня 2012 року відповідачка та її представник в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_3, знайома, вказала, що знає сторони біля десяти років. Розповіла про те, що Мороз неодноразово брала в борг у ОСОБА_1 кошти на придбання товару. Вказала, що була свідком всіх подій, які відбувалися між сторонами, як їх дружні стосунки були зіпсовані грошима.

Свідок ОСОБА_4, знайомий, вказав, що він дав в борг в 2008 році ОСОБА_1 200000 доларів США, вказав, що він взяв в неї розписку, яка ним була повернена після погашення боргу ОСОБА_1. ОСОБА_1 розповіла йому про те, що вона бере в борг кошти для Мороз, він порекомендував їй також взяти розписку при передачі грошей.

Суд, вислухавши позивачку, представника позивача, представника відповідача, заслухавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договори позики. За договорами позики ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 200000 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувалася повернути таку ж суму грошових коштів за договором від 10 листопада 2008 року в строк до травня 2009 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надав суду розписку від 10.11.2008 року, оригінал (а. с.184).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником відповідача заперечувався факт неодноразового отримання від позивача грошових коштів за договором позики та було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року по цивільній справі №2-6906/11 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені: визнано розписку ОСОБА_2 про отримання грошей від ОСОБА_1 у розмірі 200000 доларів США недійсною. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року скасовано, в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено. В ході розгляду встановлено, що 10 листопада 2008 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_2, згідно з якою вона отримала від ОСОБА_1 200000 доларів США і зобовязалася повернути їх до травня 2009 року, факт отримання від ОСОБА_1 200000 доларів США підтверджується власноручною розпискою ОСОБА_2 Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2012 року набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу 200000 доларів США , що в еквіваленті гривні не на день звернення до суду, а на день ухвалення рішення суду згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.07.2012 року 1 долар США 799,30000 ( 200000 х799,30000=1598600 грн.00 коп.) та 3% річних в розмірі 38976 грн.49 коп. ( 1598600 х 3: 100: 365х 299) законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача інфляційних збитків в розмірі 148348 грн. 55 коп., то такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Індекс інфляції ( індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено в договорі у гривні.

Оскільки між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково то у відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1820 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 1598600 грн. 00 коп., три відсотки річних в розмірі 38976 грн. 49 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1820 грн. 00 коп., а всього 1639396 грн. 49 коп. ( ОСОБА_3 мільйон шістсот тридцять девять тисяч триста девяносто шість гривен 49 коп.)

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар