Номер провадження № 22-ц/1590/5496/12
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Суворова В.О.

судді Черевка П.М.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - Про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.08.1997 року,-

ВСТАНОВИЛА

У січні 2002 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду, в якому посилався на такі обставини. З 1977 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2

16.05.1996 року ОСОБА_2 (після розірвання шлюбу ОСОБА_4 н.Р.) з його згоди придбала по договору купівлі-продажу 293/1000 частин 5-ти кімнатної квартири АДРЕСА_1. У подальшому 26.08.1997 року, ОСОБА_2 без його відома, скориставшись його довіреністю від 04.08.1997 року, продала дану подружню власність, по фіктивному договору, на товарній біржі Центральная Одесская биржасвоєму батьку ОСОБА_3, з метою уникнути у майбутньому його поділу. Тому просив визнати даний договір недійсним на підставі ст.ст. 58, 62, 63 ЦК України 1963 року, ст.ст. 22, 23, 27, 28,29 КпШС України та визнати за ним право власності на Ѕ частину 293/1000 квартири. В уточненні до позову 22.06.2011 року посилався на підстави позову: на ст.ст. 47, 48, 57 ч.1,58, 59, 227 ЦК України 1963 року. В останніх уточненнях 22.07.2011 року просив визнати договір недійсним з підстав ст.ст. 47, 48, 227 ЦК України, оскільки договір не був нотаріально посвідченим та він як рівноправний власник квартири не був прийнятий в члени товарної біржі.

Відповідачі, в особі представника, позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, суд першої інстанції дав помилкове, протилежне змісту, тлумачення матеріального закону, не виконав вимог процесуального закону і це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційній скарзі з наступних підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 мала письмову згоду чоловіка - ОСОБА_1 довіреність на розпорядження спільним майном подружжя, тому правомірно розпоряджалась квартирою за адресою АДРЕСА_2 відповідно до положень ст. 23 КпШС України. Будучи членом товарної біржі, ОСОБА_2, правомірно, відповідно до вимог Закону України Про товарну біржууклала оспорений договір купівлі-продажу на товарній біржі. Суд не прийняв до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що він також мав буди прийнятий у члени товарної біржі, оскільки ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності від співвласника майна відповідно до вимог ст. 22 КпШС України, а прийняття особи до членів біржі як співвласника майна договором та Законом не передбачене. Крім того, судом прийнято до уваги. Що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.09.2004 року зазначений договір купівлі-продажу від 26.08.1997 року був визнаний дійсним.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вказують на правильне застосування норм матеріального права, тому відсутні підстави для скасування рішення і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ( після шлюбу ОСОБА_1 ) з 2 квітня 1977 року.

Певний час з 1992 року подружжя проживали та працювали в м.Братську Іркутської області.

З 1995 року ОСОБА_2 у м.Братську не проживала, проживала у м.Одесі та за кордоном.

16 травня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу подружжя набуло 293/1000 частин квартири за адресою АДРЕСА_3.

4 серпня 1997 року ОСОБА_1 видав на імя ОСОБА_2 генеральну довіреність, якою уповноважив її управляти і розпоряджатися всім його майном,з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось. Дана довіреність була посвідчена нотаріусом Братського нотаріального округу Іркутської області, яку позивач передав в м.Одесу ОСОБА_2 (т.1 а.с.16).

26 серпня 1997 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Товарній біржі Центральная одесская биржа, продала 293/1000 частин квартири АДРЕСА_4 С.П. ( т.1, а.с. 9-10).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано посилався на положення ст.ст. 22, 23 Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 23 Кодексу, майном, нажитим під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

При укладанні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Для укладання угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обовязкового нотаріального посвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Відповідно до положень цивільного законодавства України представництво це правовідношення, відповідно до якого одна особа (представник), діючи в межах даних йому повноважень, здійснює угоди та інші юридичні дії від імені іншої особи (представленого), в результаті чого права і обовязки виникають, змінюються і припиняються у представленого.

Згідно ч.1 ст. 62 ЦК України в редакції 1963 року, передбачалось, що угода, вчинена однією особою від імені іншої особи в силу повноваження, основаного на довіреності, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обовязки представленого.

Статтею 64 ч.1 ЦК України в редакції 1963 року довіреністю визнавалась письмове уповноваження, видане однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, а статтею 65 встановлювалась форма довіреності, згідно якої довіреність на укладання угод, що потребували нотаріальної форми, повинна була нотаріально посвідченою.

Установивши, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено ОСОБА_2 у межах повноважень, визначених довіреністю, виданою ОСОБА_1 4 серпня 1997 року на її імя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в тій частині, що ним не надавалась згода на відчуження його частки подружнього майна.

Обгрунтовано суд не прийняв до уваги посилання позивача як на підставу визнання договору недійсним, що він не був включений до членів біржі, оскільки прийняття особи до членів біржі як співвласника майна договором та Законом України Про товарну біржу не передбачено, а ОСОБА_2 при укладанні договору купівлі-продажу діяла відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України.

Також суд послався на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2004 року, яким спірний договір купівлі-продажу від 26.08.1997 року визнаний дійсним. На час апеляційного розгляду справи дане рішення суду є чинним.

Одночасно судова колегія зазначає, що оскільки ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі; недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу, тобто така угода є недійсною через невідповідність її вимогам закону та не потребує визнання її такою судом. Звернення ОСОБА_1 до суду з зазначеним позовом про визнання такого договору недійсним безпідставне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_5

ОСОБА_6