Номер провадження № 22-ц/1590/5425/12
Головуючий у першій інстанції Присакар
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 - Про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самовільної споруди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до ОСОБА_2, в якому посилалась на те, ще вона мешкає у житловому будинку № 119 по вул. Хотинській у м.Ізмаїлі Одеської області у квартирі № 2, її належить 17/54 частин даного житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 617 кв.м.

Сусідкою по будинку є відповідач ОСОБА_2, яка мешкає у квартирі № 3.

Позивач зазначала, що влітку 2005 року ОСОБА_2 викопала вигрібну яму біля її сараю, з того часу вона не може нормально користуватись земельною ділянкою, оскільки відповідач при спорудженні вигрібної ями порушила положення ДБН-2000 Житлові будинки, які передбачають знаходження таких споруд на відстані не менше як 5 метрів від інших будівель і споруд, тому просила суд зобовязати відповідача знести вигрібну яму.

У серпні 2007 року позивач уточнила позовні вимоги та одночасно просила також зобов*язати відповідача знести споруджений нею біля сараю літер Глітній душ.

Заочним рішенням Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2008 року позов ОСОБА_3 був задоволений.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2009 року заочне рішення міськрайонного суду було скасовано, а справа направлена на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги заявами від 28.09.2010 року та 18.10.2011 року та зазначила в уточненнях, що її частка в домоволодінні рішенням суду виділена в окремий обєкт нерухомості, а між трьома співвласниками визначено порядок землекористування.

Також до участі у справі притягнуто у якості відповідачів виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області, Ізмаїльську міську раду Одеської області, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 та її представник позов підтримали, представник відповідача позов не визнав. Представник Ізмаїльської міськради та виконкому не заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з*явилась без поважних причин.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення міськрайонного суду ухвалено з порушенням діючого законодавства, вимог матеріального та процесуального права.

До апеляційного суду 05.07.2012 року надійшло пояснення на апеляційну скаргу від ОСОБА_5, в якій вона просить рішення міськрайонного суду скасувати у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 міськрайонний суд виходив з того, що вигрібна яма та літній душ були збудовані ОСОБА_2 самочинно та порушують права позивача як співвласника будинку № 119 по вул. Хотинській у м. Ізмаїлі.

Однак з такими висновками суду можливо погодитись частково.

Судом встановлені такі обставини у справі.

Домоволодіння № 119 по вул. Хотинській у м. Ізмїлі Одеської області розташовано на земельній ділянці площею 617 кв.м. та належить трьом співвласникам: 17/54 частин ( квартира № 2) відповідно до договору дарування від 04.08.1995 року ОСОБА_3; 17/54 частин ( кварти ра № 3) відповідно свідоцтва про право власності від 05.09.1995 року та свідоцтву про право на спадщину від 06.08.1996 року; 1/27 частина ( квартира № 1) належить ОСОБА_4.

На земельній ділянці розташовані два житлових будинки: літера Аякий належить позивачу та ОСОБА_5 та літера В, який належить ОСОБА_2 На земельній ділянці також розташовані надвірні споруди, у тому числі три сараї: Г, Д, Е, вбиральня В, 2 вигрібні ями: літера №5 та без літери на відстані 3 м від сараю Г; літній душ на відстані 1,7 м від сараю Г.

Позивач вимагає знесення літнього душу та зливної ями на відстані 3 м від сараю Г, мотивуючи це тим, що вони споруджені самочинно без дотримання будівельних норм та правил: літній душ не обладнаний відводом води, а зливна яма має мати відстань 5 м від сараю Г.

В матеріалах справи маються належні та допустимі письмові докази.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 23.10.2006 року експерта ОСОБА_7 септик (вигрібна яма) розташований на відстані 10 м від житлового будинку А, на відстані 14 м від житлового будинку Бта на відстані 3,5 м від сараю літ. Г, що не є порушенням ДБН 79-92, який передбачає встановлення септиків на відстані 5 м від житлових будинків та літніх кухонь. Літній душ збудовано з порушенням санітарних і будівельних норм, тому підлягає зносу ( а.с. 22-23, том 1).

Відповідно до технічного висновку Малого Приватного Багатопрофільного Підприємства АТТІКВигрібна земельній ділянці збудовано з порушенням ДБН 360-92 п 3.25а, яким передбачається спорудження підземних інженерних споруд від будівель і споруд в умовах осідання грунту 11 типу, на відстані не менш 7,0 м. Збудований з порушеннями будівельних норм і правил вигріб може негативно вплинути на будівельні конструкції сараю та призвести до його руйнування. Ліцензія на право проведення таких висновків до матеріалів справи не приєднана, ( а.с.39-40, том 1).

Ухвалою суду від 20.10.2010 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза ( без вказівки повторна чи додаткова), відповідно до висновків якої спорудження вигрібної ями на відстані № м від стіни сараю літ. Гє порушенням вимог таблиці 3.2а ДБН 360-92 і у випадку відсутності герметичності може негативно вплинути на технічний стан сараю. Розташована на земельній ділянці літня душова на відстані 1,7 м від сараю літ. Г, споруджена з порушенням вимог п. 3.10 СНиП, оскільки стічні води не відводяться до очисних споруд каналізації ( а.с. 240-248, том 1).

Відповідно до акту про проведення приймального гідравлічного випробування на водопроникність вигрібної ями (септика), здійсненого комісією КП Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, дана споруда витримала приймальний гідравлічний іспит на герметичність ( а.с. 217, том 1).

З даних письмових доказів можливо зробити висновок про те, що майнові права позивача спорудженою ОСОБА_2 вигрібною ямою не порушені.

Даним письмовим доказам судом першої інстанції не була надана належна оцінка відповідно до вимог ст.ст.57, 58, 59, 64, 66 ЦПК України.

Колегія суддів також вважає, що міськрайонний суд помилково застосував як підставу для задоволення позову ОСОБА_3А вимоги ст. 376 ЦК України, яка підлягає застосуванню відносно самочинного будівництва тільки за позовами органів місцевого самоврядування.

Одночасно судом фактично не надана належна оцінка рішенню Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2010 року, відповідно до якого частка ОСОБА_3 виділена в окремий обєкт нерухомості та припинено її право спільної часткової власності на домоволодіння 119 по вул. Хотинській. Також визначено порядок землекористування між всіма співвласниками ( а.с. 9-10, том 2).

Однак до справи не було приєднано схему розподілу земельної ділянки з метою зясування меж земельних ділянок співвласників та визначення питання: на чиєї земельної ділянці розташований септик (вигрібна яма) та чи були порушені у такому випадку земельні права ОСОБА_3, оскільки безспірних доказів порушення її прав на нерухоме майно суду не було надано.

Тому рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_2 засипати вигрібну яму підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду в частині зобовязання ОСОБА_2 прибрати літній душ є обґрунтованим, ухваленим відповідно до досліджених судом доказів, з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п. 2, 311 ч.1 п.4, 313, 314, 315, 317, 318, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року в частині зобовязання ОСОБА_2 засипати вигрібну яму скасувати. Ухвалити у справі в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І.Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_8