Справа № 1003/233/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.08.2008 року він був зарахований до відповідача на посаду кровельника 4 розряду, починаючи з серпня 2008 року по грудень 2008 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, а тому він подав заяву на розірвання трудового договору з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, у звязку з порушенням відповідачем законодавства про працю, 19.12.2008 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, всупереч вимогам ст..44 КЗпП України при звільненні йому не було виплачено вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку - 9618 грн., він звернувся до відповідача з усною заявою, але відповіді не отримав, також він дізнався, що з його заробітної плати відповідачем сплачувався страховий внесок до ПФУ у розмірі 2% замість 33,2 %, заборгованість по внесках становить 2257,20 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої вихідної допомоги при звільненні в розмірі 9618 грн., стягнути з відповідача борг страхового внеску до ПФУ в сумі 2257 грн.

В судовому засіданні позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті в сумі 8212 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 9618 грн., зобовязати відповідача перерахувати страховий внесок в сумі 2257 грн. до управління ПФУ в м.Білій Церкві.

Представник відповідача до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано листа за підписом директора ТОВ «Екобуд» щодо розгляду даної справи без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював кровельником 4 розряду ТОВ «Екобуд» з 04.08.2008 року по 19.12.2008 року , звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України, що стверджується випискою з трудової книжки позивача.

З матеріалів справи також вбачається, що при звільненні позивача з ним не було проведено повний розрахунок на суму 3753 грн.33 коп., що слідує з листа головного державного інспектора праці територіальної державної інспекції праці у Київській області ОСОБА_2 від 01.10.2010 року.

Як вказано в цьому листі, грошові кошти будуть виплачені ОСОБА_1 05.03.2010 року.

Крім того, згідно листа ТОВ «Екобуд» за підписом директора від 22.02.2012 року на запит суду, заборгованість по зарплаті перед ОСОБА_1 на даний час відсутня.

Отже, суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості по зарплаті з ТОВ «Екобуд» в сумі 8212 грн. необґрунтованими, оскільки жодних доказів суду про наявність такої заборгованості позивачем не було надано, тоді як згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач просить також суд стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 9618 грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він звільнився з роботи в звязку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату.

За ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вказано вище в рішенні і вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений з роботи в ТОВ «Екобуд» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, в трудовій книжці відсутній запис про його звільнення з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України в звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Позивач по питанню зміни формулювання причини звільнення до суду не звертався, не оскаржував причину звільнення ні до територіальної державної інспекції праці у Київській області, ні до прокуратури м.Білої Церкви, куди неодноразово звертався з різними скаргами.

А тому суд вважає вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги при звільненні необгрунтованими, оскільки при звільненні за власним бажанням виплата вихідної допомоги діючим законодавством не передбачена.

Крім того, за ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Отже, працівник може звернутися до суду з позовом за вирішенням трудового спору без обмеження будь-яким строком в разі вирішення спору про стягнення належної йому заробітної плати, а щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні, то законодавством для вирішення цього спору встановлений тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивач про порушення його права знав після звільнення в 2008 році, але до суду звернувся тільки в січні 2012 року, хоча до інших органів за захистом його прав звертався неодноразово, жодних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом не вбачається.

Крім вищезазначених вимог, позивач просить суд зобовязати відповідача перерахувати страховий внесок в сумі 2257 грн. до управління ПФУ в м.Білій Церкві.

Згідно ст.19 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України Про оплату праці, виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

За ст.20 цього Закону, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Отже, згідно вищенаведених правових норм, відносини щодо нарахування та сплати страхових внесків, це відносини між територіальними органами ПФУ і страхувальниками, в даному випадку, між УПФУ в м.Білій Церкві та ТОВ «Екобуд» як страхувальником, які мають вирішуватися в господарському суді, а не між конкретним працівником і територіальним органом ПФУ.

А тому ці вимоги позивача суд також вважає необгрунтованими.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 150 грн., то за ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На даний час діє постанова КМ України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», інших нормативно-правових актів, які б регулювали ці питання немає.

Як передбачено Додатком до цієї постанови, витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищують суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, чи було фактично сплачено і за який час роботи фахівцю в галузі права позивачем 150 грн., в судових засіданнях цей фахівець участі не приймав.

Таким чином, керуючись ст.ст.38,44, 233,234 КЗпП України, ст.ст.19,20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , ст.ст.10,60, 84,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3