Справа № 2-4233/11
(2/401/935/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Чорнойван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в

м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що 26 березня 2001 року померла її свекруха - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина у виді 31/100 частки будинку № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську, що підтверджується договором дарування від 27 травня 1988 року. Померла заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги були чоловік позивача та його брат - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який помер 15 липня 2008 року. Після смерті матері ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину, так як проживав у її будинку, користувався предметами побуту. Але свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 не отримав. 10 березня 2009 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у виді 31/100 частки будинку № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську, які він фактично прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_5 та домоволодіння № 104 по вул. Партизанській в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_6 залишив заповіт від 17 червня 2002 року, посвідчений секретарем Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 142, в якому вказав їх сина - ОСОБА_3, як єдиного спадкоємця всього його майна, що підтверджується заповітом. Однак 15 квітня 2009 року ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини на її користь.

Отже позивач є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Крім неї і сина - ОСОБА_3 у померлого є і донька - ОСОБА_4, котра також подала на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини відповідну заяву до нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини. Прозивачем також була подана заява про прийняття спадщини від 06.08.2009 року. 16 квітня 2010 року на домоволодіння № 104 по вул. Партизанській в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а на 31/100 частки будинку № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську в нотаріальній конторі її відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що її чоловік не подав заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Вважає, що має право спадкувати житловий будинок свекрухи, так як її чоловік після її смерті фактично прийняв спадщину, а вона є його спадкоємицею першої черги за законом. Просить встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 26 березня 2001 року, визнати за нею право власності на 31/100 частини домоволодіння № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав в повному обсязі, надав суду заперечення, в яких посилається на те, що позивач не має ніякого відношення до спадкового майна, ОСОБА_6 не мав ніяких підтверджень факту прийняття спадщини.

Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 проти позову не заперечувала.

Треті особи ОСОБА_3 та представник КП ДМБТІ до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, за наступних підстав.

Судом встановлено, що 31/100 частини будинку № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську належало на праві власності ОСОБА_5, на підставі договору дарування від 27 травня 1988 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № І-І984.

ОСОБА_5 померла 26 березня 2001 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на зазначену частину домоволодіння.

Спадкоємцями першої черги померлої були сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які фактично прийняли спадщину, оскільки на день відкриття спадщини ОСОБА_6 фактично вступив у володіння спадковим майном, а ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем по вул. Косіора,16/77 в м. Дніпропетровську. Зазначені факти підтверджуються поясненнями допитаних по справі свідків, які пояснили, що спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, братами ОСОБА_7 було поділене. Таким чином,брати ОСОБА_7 прийняли спадщину у вигляді 31/200 частин спірного домоволодіння кожний.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

10 березня 2009 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у виді 31/200 частки будинку № 24 по вул. Канівська в м. Дніпропетровську, які він фактично прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_5 та домоволодіння № 104 по вул. Партизанська в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_6 залишив заповіт від 17 червня 2002 року, посвідчений секретарем Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 142, в якому вказав сина - ОСОБА_3, як єдиного спадкоємця всього його майна. Однак 15 квітня 2009 року ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини.

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач, що підтверджується даними Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_5, померлої 26 березня 2001 року, підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності, то вони підлягають частковому задоволенню, в частині розміру частки спадкового майна.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 212-218, 256 ЦПК України, ст.ст. 529,549 ЦК України ( в редакції 1963 року), суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 у вигляді 31/200 частин домоволодіння №24 по вул. Канівській в м. Дніпропетровську після смерті ОСОБА_5, померлої 26 березня 2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 31/200 частини домоволодіння №24 по вул. Канівській в м. Дніпропетровську у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 10 березня 2009 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 424,50 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя