Справа № 2-2108/11
Провадження № 2/0809/228/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2012

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Сінєльніка Р.В.,

при секретарі: Васильченко Н.О.,

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1,

за участю представника позивача: ОСОБА_2,

за участю представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ, ОСОБА_5, Голова спостережної ради, про порушення ст. 49 КЗпП України та ст. 25 Закону України Про звернення громадян, трудовий спір, визнання дій, бездіяльності неправомірними, незаконними, зобовязання надати довідку на звернення від 02.12.2010 року, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до ЗАТ Кондитерська фабрика АВК, ОСОБА_5, Голова спостережної ради, про порушення ст. 49 КЗпП України та ст. 25 Закону України Про звернення громадян, трудовий спір, визнання дій, бездіяльності неправомірними, незаконними, зобовязання надати довідку на звернення від 02.12.2010 року, стягнення моральної шкоди. В позові зазначив, що він звернувся із заявою від 02.12.2010р. на імя голови спостережної ради ЗАТ Кондитерська фабрика АВК, ОСОБА_5 з проханням надати довідку, але відповідь не отримав, чим було порушено ст. 49 КЗпП України та ст. 25 Закону України Про звернення громадян. Просить в позові визнати вказану бездіяльність неправомірною, зобовязати ОСОБА_5 надати довідку на його звернення та стягнути моральну шкоду з відповідачів в сумі 4000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та пояснила, що на звернення ОСОБА_4 від 02.12.2010р. відповідачі відповіді не надали, окрім того, відповідач не оформив з позивачем окремий письмовий трудовий договір, що є порушенням трудових прав позивача. В ході розгляду справи позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог від 16.03.2012р., в якій позивач просив встановити факт трудових відносин на підприємстві з 07.11.05р. по 25.12.08р., зобовязати роботодавця оформити ОСОБА_4 офіційно, через трудовий договір, на наказ, 7.11.05р., на наказ21.11.08р., з 23.08.06р. (після поновлення інваліда 2 групи (праці) вантажника групи логістики), з реєстрацією в центрі занятості м.Києва, внести номери трудових договорів на наказ7.11.05р., на наказ 21.11.08р., з участю представника центру зайнятості та з печаткою в трудову книжку, зобовязати надати один примірник трудового договору 07.11.05р., 21.11.08р., зобовязати роботодавця у триденний строк після винесення номерів, реєстрації в трудовій книжці, видати трудову книжку на руки позивачу ОСОБА_4, стягнути з роботодавця моральну та матеріальну шкоду 9000 грн. (т.1 а.с.134-135). Оскільки в уточненій заяві в якості відповідача була зазначена Кондитерська компанія АВК, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Межегірська, 82, корпус Б., в судовому засіданні 01.11.2012р. представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про заміну відповідача з ЗАТ Кондитерська фабрика АВКна публічне акціонерне товариство Кондитерська компанія АВК, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Межегірська, 82, корпус Б. Ухвалою суду від 01.11.2012р. суд не знайшов підстав для заміни відповідача, оскільки згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична особа: Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.у м.Києві не значиться (т.2 а.с.20). Разом з цим цією ж ухвалою суд змінив назву відповідача, оскільки позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ЗАТ Кондитерська фабрика АВК, з якій перебував у трудових відносинах, однак на сьогоднішній день вказана юридична особа має правильну назву: Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ, що підтверджується Статутом вказаного підприємства та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с.34-37). Згідно вказаного статуту Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськє правонаступником ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К. м.Дніпропетровськ. Тому назва відповідача була змінена з ЗАТ Кондитерська фабрика АВК на Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3, який згідно наданих довіреностей одночасно представляв інтереси ОСОБА_5 (т.1 а.с.109) та Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ(т.1 а.с.65), позов не визнав і пояснив, що зазначені питання стосовно оформлення ОСОБА_4 вже неодноразово досліджувались різними судовими інстанціями, в позові позивачу було відмовлено. Позивач ОСОБА_4 дійсно мав трудові відносини з ЗАТ Кондитерська фабрика АВКм.Дніпропетровськ, що встановлено рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі № 2-288/10 від 04.03.2010 року, яке набрало чинності на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2010 року. Заява позивача про фіктивністьспростовується вищезазначеними рішеннями судів а також актами перевірки Територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Міністерства праці та соціальної політики України від 01.02.2007р., від 02.03.2007 року та від 25.02.2009 року. Окрім того, позивачем був порушений строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України. Діючим законодавством не передбачено оформлення окремого письмового трудового договору з реєстрацією в органах зайнятості населення, оскільки трудові відносини у ОСОБА_4 мали місце з юридичною особою, а не з фізичною особою-підприємцем. . Стосовно позовних вимог про порушення законодавства про звернення громадян та ненадання відповіді головою спостережної ради ОСОБА_5 представник відповідача пояснив, що ніяких доказів отримання громадянкою ОСОБА_5 звернення ОСОБА_4 від 02.12.2010 року немає, такого звернення вона не отримувала, в її функціональні обовязки не входить видача подібних довідок, а тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Просив в позові відмовити. З приводу своєї позиції по справі представник відповідача також надав суду письмові заперечення (т.1 а.с.181-184).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що 04.03.2010 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська розглядалась цивільна справа № 2-288/10 за позовом ОСОБА_4 до ЗАТ Кондитерська фабрика АВКм.Дніпропетровськ, Голови спостережної ради ОСОБА_5, Закритого акціонерного товариства АВКпро незаконне звільнення ( повторне після поновлення), не виконання судового рішення про стягнення заборгованості за вимушені прогули 2006-2007 р.р. у сумі 16748 грн. 20 коп., стягнення моральної шкоди 2000 грн. та за вимушені прогули з 06.11.2008 р., через порушення трудового законодавства, трудових прав внаслідок складання незаконних актів про прогули з 21.11.2008 року по 23.12.2008 року. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04.03.2010р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (т.1 а.с.113-114).

Як вбачається з вказаного рішення, Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська при розгляді справи № 2-288/10 було встановлено, що:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилася цивільна справа № 2-147/08 за позовною заявою ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ, третя особа Прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська, про поновлення на роботі, виплаті середнього заробітку, компенсації за вимушені прогули, моральної шкоди. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2008 року ОСОБА_4 був поновлений на посаді вантажника в службу логістики Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ; стягнено з Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськна користь ОСОБА_4 суму за час вимушеного прогулу в розмірі - 16 748, 20 грн. (шістнадцять тисяч сімсот сорок вісім гривен 20 копійок), моральну шкоду у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривен); стягнено з Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськдержавне мито у розмірі 175,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаду вантажника в службу логістики Закритого акціонерного товариства кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ; допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 ; в решті позову відмовлено. На виконання рішення Індустріального районного суду в частині негайного виконання ОСОБА_4 було видано виконавчий лист №2-147 від 06.11.2008 року. Постановою державного виконавця Репіна С.А. від 17.11.2008 року було відкрите виконавче провадження та надано дирекції ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К.строк до 21.11.2008 року для добровільного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_4 Наказом № 325 від 21 листопада 2009 року ОСОБА_4 був поновлений на посаді вантажника в службу логістики ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К.Телеграмою за №01/4970 від 21.11.2008 року ОСОБА_4 був повідомлений про необхідність зявитися на підприємство з трудовою книжкою та приступити до виконання трудових обовязків. З вказаним наказом ОСОБА_4 був ознайомлений 24.11.2008 року. Однак до роботи ОСОБА_4 не приступив. В звязку з чим на підприємстві за період з 21.11.2008 року по 23.12.2008 року складалися акти про відсутність на робочому місці вантажника служби логістики ОСОБА_4 Невихід на роботу підтверджується табелями робочого часу за листопад грудень. Позивач ставить питання що визнання актів про прогули від 21.11.2008 року по 23.12.2008 року філії АВК м. Дніпропетровська нелегітимними, незаконними та просить їх скасувати, просить визнати вимушеними прогулами період з 06.11.2008 року і поновити ОСОБА_4 на посаді, в звязку з незаконним повторним звільненням, однак позивач не був звільнений за прогул і акти про відсутність його на робочому місці не є підставою звільнення . Наказ про надання відпустки ОСОБА_4 за період з 24.11.2006 по 23.11.2008 року по підприємству не видавався. Так ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2008 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2008 року скасоване, справа направлена на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2009 року позовна заява ОСОБА_4 до ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська про поновлення на роботі,, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишена без розгляду . Ухвала не оскаржувалася і набрала законної сили. Наказом №345 к від 23.12.2008 року ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К.скасовано наказ №325 від 21.11.2008 року про поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді вантажника служби логістики. Вказано, що запис внесений в трудову книжку ОСОБА_4 про поновлення на роботі на підставі наказу №325 від 21.11.2008 року вважати недійсним. Судом встановлено, що наказом № 159 від 23 серпня 2006 р. ОСОБА_4 з 23 серпня 2006 року було звільнено з посади вантажника служби логістики за ч. 2 ст. 40 КЗпП України і наказ є дійсним, оскільки в судовому порядку його не визнано не законним, то ніякого повторного звільнення ОСОБА_4 підприємством не здійснювалося, виходячи із вищевикладеного вимоги позивача щодо незаконного повторного звільнення та поновлення безпідставні та задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог про невиконання судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за вимушені прогули 2006-2007 року в сумі 16748 грн. 20 коп. та моральної шкоди 2000 грн. Постановою державного виконавця Міхіної О.І. від 28.11.2008 року ЗАТ Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськбуло надано термін для добровільного виконання рішення суду в частині стягнення суми за час вимушеного прогулу 16748 грн. 20 коп. та моральної шкоди 2000 грн., та разом 18748 грн. 20 коп. до 05.12.08 року, а постановою від 09.12.2008 року строк відкладено до 19.12.2008 року. Однак рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2008 року скасоване 16.12.2008 року, тому не має ніяких законних підстав для виконання судового рішення в цій частині. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби від 26.12.2008 року закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-147 від 17.11.2008 року щодо стягнення з ЗАТ КФ А.В.К.на користь ОСОБА_4 суми за час вимушеного прогулу 16748 грн. 20 коп., моральної шкоди 2000 грн. та разом 18748 грн.20 коп. Виконавчий лист повернений до Індустріального районного суду 29.12.2008 року №03-20/8713. Позивачем заявлені вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 листопада 2008 року по день винесення рішення в розмірі 24650 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 235 КзпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, а саме про те, що ніякого повторного звільнення не було, поновлення на роботі судом не проводиться, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині не законні і не підлягають задоволенню.(т.1 а.с.113-114).

Зазначене рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04.03.2010р. набуло чинності, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2010 року, якою апеляційна скарга ОСОБА_4 була відхилена, а вказане рішення суду від 04.03.2010р. залишено без змін. (т.1 а.с.111-112).

Отже, зазначеним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04.03.2010р. встановлено, що ОСОБА_4 мав трудові правовідносини з ЗАТ Кондитерська фабрика АВК м.Дніпропетровськ, яке на теперішній час має назву ПАТ Кондитерська фабрика АВК м.Дніпропетровськта є відповідачем по справі, а не з іншими підприємствами, як стверджує позивач. Цим же рішенням суду встановлено, що ніякі трудові права ОСОБА_4 при оформленні та звільненні його з роботи порушені не були. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт наявності трудових відносин між сторонами також підтверджено наказом про прийом на роботу ОСОБА_4 № 1926 (т.1 а.с.212), заявою позивача (т.1 а.с.213), наказом про поновлення ОСОБА_4 № 325 (а.с.211), наказом про скасування поновлення ОСОБА_4 (т.1 а.с.209).

Окрім того, Територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Міністерства праці та соціальної політики України неодноразово були проведені перевірки ЗАТ Кондитерської фабрики АВК м.Дніпропетровськна предмет додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування відносно колишнього працівника цього підприємства ОСОБА_4, однак актами перевірки від 01.02.2007р., від 02.03.2007 року та від 25.02.2009 року підтверджено, що вимог законодавства про працю та процедуру звільнення ОСОБА_4 порушено не було (т.1 а.с.186-192).

Стосовно доводів представника відповідача ОСОБА_3 про те, що в позові необхідно відмовити на підставі ст.233 КЗпП України у звязку із пропуском строку звернення до суду, оскільки позивач наказ про його звільнення від № 159 від 23.08.2006р. отримав 01.09.2006р., суд зазначає наступне. Як вбачається з акта перевірки Територіальною державною інспекцією праці у Дніпропетровській області Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю Міністерства праці та соціальної політики України від 01.02.2007р. ОСОБА_4 має декілька трудових книжок. Так, в акті зазначено, що 18.05.2001р. ОСОБА_4 звільнений за ст.40 КЗпП України за прогули Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту ЗАПОРІЖЕЛЕКТРОТРАНС, трудова книжка станом на 19.08.2006р. зберігалася у зазначеному підприємстві, а інша трудова книжка серії АА № 280572 на імя ОСОБА_4 на момент проведенні перевірки (тобто станом на 01.02.2007р.) знаходилася у відповідача, при цьому записів про роботу на Запорізькому комунальному підприємстві міського електротранспорту ЗАПОРІЖЕЛЕКТРОТРАНС у ній не значиться (т.1 а.с.192оборот). При цьому сторонами не було надано належних доказів стосовно дати отримання позивачем трудової книжки від відповідача.

До предмету позову входять також інші питання та обставини, які мали місце після видачі наказу про його звільнення від № 159 від 23.08.2006р. Належних доказів про дату отримання позивачем копії вказаного наказу та копії трудової книжки, з якої можна відраховувати строки, передбачені ст..233 КЗпП України, представник відповідача суду не надав.

Стосовно доводів позивача про порушення ст. 49 КЗпП України та ст. 25 Закону України Про звернення громадян з боку голови спостережної ради ОСОБА_5 суд зазначає наступне. Позивачем до позову надана копія заяви ОСОБА_4 від 02.12.2010р. на імя голови спостережної ради ЗАТ Кондитерська фабрика АВКм.ДніпропетровськОСОБА_5, в якій зазначено, що ОСОБА_4 согласен получить довідку про середньомісячну плату вантажника служби логістики (т.1 а.с.6). Однак, будь-яких доказів того, що ОСОБА_5 отримала зазначену заяву, позивач суду не надав, тоді як відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Окрім того, згідно ст..47 Закону України Про господарські товариствавиконавчим органом товариства є правління, якщо це орган колегіальний, або директор (генеральний директор), якщо орган одноособовий. Отже питання прийняття на роботу, звільнення, встановлення посадових окладів чи видачу довідок працівникам підприємства, вирішує директор підприємства, а не голова спостережної ради. Окрім того, аналізуючи звернення ОСОБА_4 від 02.12.2010р., суд приходить до висновку, що у його змісті відсутні будь-які вимоги чи прохання, в т.ч. про видачу довідки, оскільки у вказаній заяві ОСОБА_4 зазначає, що він : согласен получить довідку, а не просить надати цю довідку, відсутні також вимоги за який період йому потрібна довідка про заробітну плату. Тому доказів порушень ст. 49 КЗпП України та ст. 25 Закону України Про звернення громадян з боку голови спостережної ради ОСОБА_5 суду надано не було.

Стосовно вимог позивача про оформлення окремого письмового трудового договору з реєстрацією його в органах зайнятості населення суд зазначає наступне. Порядок реєстрації трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.06.2001р. за № 554/5745. Зазначеним Порядком дійсно передбачена реєстрація трудових договорів у державній службі зайнятості за місцем проживання фізичної особи, яка використовує найману працю. Але в п.1 цього Порядку зазначено, що цей Порядок поширюється тільки на фізичних осіб, які використовують найману працю: фізичних осіб підприємців та фізичних осіб, які використовують найману працю, повязану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо). Однак, позивач ОСОБА_4 мав трудові відносини з юридичною особою, тому зазначений Порядок на вказані правовідносини не розповсюджується. Оскільки нормами діючого законодавства не передбачений обовязок оформлення трудових договорів між робітником та юридичною особою з метою його реєстрації в державній службі зайнятості, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 також не засновані на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивачу відмовлено в основному позову і порушень його трудових прав судом не встановлено, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди також необхідно відмовити.

Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позовних вимог було відмовлено, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, згідно ст. 49 КЗпП України ст. 25 Закону України Про звернення громадян, та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2012 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік