АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4114/12 Справа № 2-3497/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2012 року м. Дніпропетровськ

21 травня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Бондаренко В.В.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року позивач звернулася з позовом до Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Комунальний заклад "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради", про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що працювала у КОШМД Дніпропетровської міської ради з грудня 1994 року лікарем-хірургом 4-го хірургічного відділення. Наказом № 215-к від 17 жовтня 2008 року її з посади звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Свої позовні вимоги вона доповнила та зазначила, що при звільненні відповідач не провів з нею розрахунку за невикористану відпустку - 11,5 календарних днів за період з 18 жовтня 2008 року по 29 квітня 2009 року. Сума заборгованості складає 17062,30 гривні.

Відповідач завдав їй моральну шкоду, в зв'язку з несвоєчасною виплатою компенсації за невикористану відпустку, позбавив можливості організувати відпустку так, як вона планувала, просила стягнути 5000 гривень та 30 гривень за послуги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".

Відповідач позов не визнав, вказував, що в березні 2009 року з позивачем проведено остаточний розрахунок і було сплачено 631,15 гривню - компенсаційної виплати за 11,5 календарних днів невикористаної відпустки. В позові просив відмовити, бо позивач порушила строки позовної давності, які передбачені Законом, для звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням суду І інстанції від 22 лютого 2012 року в позові відмовлено, за пропуском тримісячного строку позовної давності для звернення до суду.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду, бо ним порушено матеріальний і процесуальний Закон та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, дослідила матеріали справи, перевірила доводи, в межах заявлених вимог і наведених у скарзі та дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню.

Судом встановлено, що позивач працювала у КОШМД Дніпропетровської міської ради з грудня 1994 року лікарем-хірургом 4-го хірургічного відділення. Згідно "Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" правонаступником Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги Дніпропетровської міської ради - є Комунальний заклад "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" (а.с. 124). Наказом № 215-к від 17 жовтня 2008 року позивача з посади звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22). При звільненні, відповідач не провів з нею розрахунку за невикористану відпустку терміном 11,5 календарних днів.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення, з вини організації, розрахунку з працівником в зазначені строки, є підставою для відповідальності, що передбачена ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стаття 233 КЗпП України передбачає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права; у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року (справа № 1-5/2012) роз'яснено, що при вирішенні трудового спору стосовно стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Бабушкінського районнного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2010 року в справі про поновлення на роботі ОСОБА_2 встановлено, що трудову книжку позивач отримала в день звільнення 17 жовтня 2008 року (а.с. 38).

Як слідує із матеріалів справи фактичний розрахунок невиплачених сум відпустки за 11,5 календарних днів ОСОБА_2 був проведений відповідачем 30 квітня 2009 року (а.с. 8, 63).

Оскільки за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди позивач звернулася до суду лише в жовтні 2011 року, тобто з пропуском встановленого Законом тримісячного строку, суд підставно відмовив їй у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду постановлене відповідно до вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючися ст. ст. 303, 307, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: