Справа № 2-425/11
Справа № 0417/2 -112/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Шевченко В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про виселення з житлового приміщення кімнати №311 гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння,19 . В обґрунтування вимог посилались на те, що 06.05.1992 року вони надали ОСОБА_1 ( попереднє прізвище Бонова, перед ним Жук) житлове приміщення №311 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння,19, для проживання, що підтверджується ордером на житлову площу у гуртожитку від 06.05.1992 року. Гуртожиток знаходиться у приватній власності позивача згідно до свідоцтва про право власності від 25.01.2006 р.

Відповідачку наказом від 29.03.1994 року за №104 було звільнено з посади комірника складу допоміжних матеріалів за вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу за п.2 ст.41КЗпП України. На даний час ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Гуртожиток є відомчим. Правові підстави для користування спірною кімнатою, згідно з частиною 3 ст.810 ЦК України і ст.158 ЖК України на умовах договору найму у ОСОБА_1 відсутні. Встановлено, що відповідачка з 24.12.2009 року до даного часу не проживає у кімнаті №311 Гуртожитку, тобто не користується кімнатою за призначенням, що підтверджують додані до позовної заяви акти про не проживання у гуртожитку. Згідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Крім того відповідачка без дозволу адміністрації позивача та профспілкового комітету вселила у кімнату №311 гуртожитку інших осіб, які безпідставно постійно там проживають, що підтверджується актом, який додано до позовної заяви.

Так згідно до акту від 06.09.2010 року встановлено, що у приміщенні №311 по вул. Осінній,19 фактично без будь-яких належних на те підстав проживає ОСОБА_2 та інші особи. Відповідачка , яка не проживає у гуртожитку та без належних на то підстав вселила у гуртожиток інших осіб не використовує приміщення у гуртожитку за призначенням та порушує норми діючого законодавства України, і на підставі ст.116 ЖК України підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Просили суд: визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням №311 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння,19; виселити ОСОБА_1 з житлового приміщення №311 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння,19 та покласти судові витрати на відповідачку.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.

Відповідачка та її представник у судове засідання з'явилися. Позовні вимоги не визнали. Суду пояснили, що вимоги позивача необґрунтовані. Вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жили приміщенням та її виселення, оскільки саме день звільнення відповідачки з підприємства позивача є днем, коли позивач дізнався про наявність підстав для виселення ОСОБА_1 з кімнати у гуртожитку згідно до ст.132 ЖК України. Крім того підписанням позивачем мирової угоди із Фондом Держмайна визнало обґрунтованість позовних вимог Фонду Держмайна та відсутність правових підстав перебування гуртожитку у власності фабрики. Отже права позивача відповідачкою не порушені. Також є необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачка на сьогодні не проживає у кімнаті 311 у гуртожитку, оскільки ОСОБА_1 там проживає. В кімнаті знаходяться її речі: меблі, побутова техніка, інші предмети домашнього вжитку, що також свідчить про проживання її у житлі. Просили суд в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що Павлова ( Бонова, Жук ( а.с.100- 101) ОСОБА_3 комірник Дніпропетровського виробничого обєднання кондитерської промисловості, відповідно до ордера №17 від 06 травня 1992 року виданого ДВОКП вселилася в гуртожиток кімнату №311 в б.19 по вул. Осінній в м. Дніпропетровську. Дніпропетровське виробниче обєднання кондитерської промисловості в подальшому було перейменовано в Дніпропетровська кондитерська фабрика, Орендне підприємство Дніпропетровська кондитерська фабрика, правонаступниками є Акціонерне товариство закритого типу Дніпропетровська кондитерська фабрика, Закрите акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ, Публічне акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.м. Дніпропетровськ ( а.с. 93-95,131-135). Наказом №104к від 29.03.1994 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпП України ( а.с.93,65). Після звільнення ОСОБА_1 залишилася проживати в кімнаті №311 в будинку №19 по вул. Осінній в м. Дніпропетровську. ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком ( а.с. 88). Гуртожиток був власністю ЗАТ Кондитерської фабрики А.В.К. м. Дніпропетровськ, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.01.2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2006 року №9702557 ( а.с.49,50).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області справа №5005/4746/2011 від 19.07.2011 року за позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області до Закритого акціонерного товариства Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради м. Дніпропетровська, Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровська про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння затверджено ОСОБА_4 відповідно до якої Закрите акціонерне товариство Кондитерська фабрика А.В.К.Дніпропетровськзобовязується в строк до 31.03.2012 року передати будівлю гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Осіння,19 до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради ( а.с. 118-119).

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 ЖК України інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися у гуртожитку у звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення пенсіонери за віком.

Надане громадянам у звязку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам передбаченим частиною другою статті114 цього Кодексу.

Суд не може прийняти до уваги долучені до матеріалів справи акти про не проживання ОСОБА_1 в спірній кімнаті від 24.12.2009 року, 06.09.2010 року, 23.11.2011 року, оскільки акти складені та підписані лише особами, які перебувають у трудових відносинах з позивачем, сусіди до складання актів не залучалися.

Отже виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки відповідачка поселялася в гуртожиток відповідно до ордеру як працівник підприємства і після звільнення з посади проживає в кімнаті більше вісімнадцяти років, має постійну реєстрацію в гуртожитку, пенсіонерка, а також те, що гуртожиток відповідно до ОСОБА_4 угоди від 19.07.2011 року до 31.03.2012 року буде передано до комунальної власності територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської ради, суд не вбачає підстав для визнання відповідачки особою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Керуючись: Законом України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку, ст.ст.9, 71,72, 116,127 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог Публічному акціонерному товариству Кондитерська фабрика А.В.К. м. Дніпропетровська відмовити .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар