Справа № 0417/3819/2012
Справа № 2/0417/2889/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Щіголєвій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорт, Депо №1 міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспортпро поновлення на роботі, про визнання незаконними записів в трудовій книжці, про скасування наказів №№62-К,197, про визнання незаконним та скасування акту передрейсового медогляду від 05.06.2007 року, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорт, Депо №1 міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспортпро поновлення на роботі, про визнання незаконними записів в трудовій книжці, про скасування наказів №№62-К,197 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Під час судового розгляду позивачем позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він працював у відповідача на посаді водія пасажирського тролейбуса 3 класу, в Депо № 1 з 08.09.2006 року до 11.06.2007 року. Наказом № 62-К від 12.06.2007 року він був звільнений з підприємства з підстав, визначених п. 7 ст. 40 КЗпП України, про що зроблений запис у трудовій книжці. Вважає своє звільнення незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права та законні інтереси. При проведенні його передрейсового медичного огляду 05.06.2007 року о 5.07 фельдшером Депо № 1 ОСОБА_2 було складено акт, форма якого не передбачена жодним нормативно-правовим документом. При проведенні передрейсового медогляду фельдшер повинна була керуватись чинними на той час нормативними актами: Положенням про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затверджений спільним наказом МОЗ та МВД України від 05.06.2000 року № 124/3456 та Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів, затвердженою спільним наказом МОЗ, МВС та МЮ України від 24.02.1995 року № 114/38/15-36-18, а також своєю посадовою інструкцією. Жоден з вище вказаних документів не передбачає складання фельдшером з передрейсового медичного огляду такої форми акту, який був складений фельдшером депо № 1 ОСОБА_2 від 05.06.2007 року. Із зазначених в акті передрейсового огляду від 05.06.2007 року значаться результати "стаканної проби", проби Мохова-Шинкаренка та показники приладу АЛКОНТ 01-СУ. Однак зареєстрованим та дозволеним МОЗ України до застосування на той час був лише прилад АЛКОНТ 01-СУ. В Акті передрейсового огляду зазначено показник приладу АЛКОНТ 01-СУ на рівні 0,2 проміле, однак виробником даного приладу визначено, що вживання алкогольних напоїв (стан легкого ступеню алкогольного спяніння ) фіксується при встановлені показників приладу від 0,6 проміле і вище з урахуванням його погрішності. Тобто, використання фельдшером вищевказаних методик, внесення їх в акт і сам акт були грубим порушенням порядку проведення передрейсового медогляду. В цей же день його (позивача) було направлено до Дніпропетровського обласного наркологічного диспансеру для проведення медогляду. Отримані результати хіміко-токсикологічного аналізу свідчать про абсолютно його тверезий стан (0,00 % алкоголю в крові та 0,00 % в сечі). 11.06.2007 року його було звільнено на підставі наказу № 62-К, який датований 12.06.2007 року, про що зроблено запис в трудовій книжці, що є грубим порушення законодавства про працю та регулюється пунктом 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно вище вказаного наказу його було звільнено за ст.40 п. 7, але підстави звільнення в наказі № 62-К не вказано. З даними наказам його не було ознайомлено своєчасно. Крім того, на його звернення до начальника відділу кадрів ОСОБА_3 з питанням, яким чином його звільнили з 11.06.2007 року, а наказ датований 12.06.2007 року, він отримав відповідь в усній формі, що це помилка. При звільненні його було ознайомлено та видано на руки копію наказу № 222 від 12.06.2007 року, який він оскаржував в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська. З наказом № 62-К він був ознайомлений та отримав копію тільки 24.11.2011 року. Крім того, у трудовій книжці є запис № 7 про відсторонення його від роботи з 07.05.2010 року наказом № 197 від 06.05.2010 року без виплати заробітної плати. З цього питання він звернувся до Територіальної Державної інспекції праці у Дніпропетровській області, де на підставі його звернення було проведено перевірку законності внесення вищевказаного наказу до трудової книжки та встановлено порушення, складено адміністративні протоколи, які було розглянуто Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. 18.04.2011 року Індустріальним районним суду м. Дніпропетровська було винесено ухвали про те що такий запис не передбачений інструкцією, однак не зважаючи на це, запис у трудовій книжці змінено не було. У зв'язку з тим, що запис в трудовій книжці не було скасовано він не мав можливості працевлаштуватись та в свою чергу не отримував заробітну платню. Згідно діючого законодавства він має право індексацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, все це впливає на його психологічний стан, він постійно знаходиться в психологічному напруженні, що викликає порушення його життєвого укладу та його сім'ї, це проявляється в серцево-судинній недостатності, слабкості, запамороченні, порушенні нервової системи та сну, постійно він та його сім'я почувають образу, невпевненість, приниження, страх. У зв'язку з незаконними та необґрунтованими записами в трудовій книжці він не мак можливості влаштуватись на будь-яку роботу, а не маючи роботи він не має коштів для існування. У зв'язку з тим, що в КЗпП України не передбачено такої підстави припинення трудового говору, як відсторонення від роботи до закінчення розгляду судом цивільної справи про поновлення на роботі, його не можна вважати звільненим з роботи, тому він не має можливості звернутись до центру зайнятості для отримання допомоги по безробіттю. Моральну шкоду він прирівнює до матеріальної шкоди у розмірі 198174,05 грн.

Просив суд: визнати запис в трудовій книжці №5, Наказ №62-К від 12.06.2007 року незаконним та скасувати; визнати запис в трудовій книжці №7, Наказ №197 від 06.05.2007 року незаконним та скасувати; визнати незаконним акт передрейсового медогляду позивача, складений фельдшером Депо №1 ОСОБА_2 від 05.06.2007 року незаконним та скасувати; визнати звільнення позивача незаконним та зобов'язати відповідача-2 поновити його на попередній роботі на посаді водія пасажирського тролейбусу 3 класу з 11.06.2007 року; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 198174,05 грн., якщо рішення буде винесено після січня 2012 року просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу по день винесення рішення; стягнути з відповідача суму компенсації моральної шкоди, яку він дорівнює до завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 198174,05 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорту судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача.

Представник відповідача - Депо №1 міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорт у судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнав. Вказав, що питання про законність звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі неодноразово розглядалася судами різних інстанцій та дана правова оцінка щодо законності звільнення. Просили в задоволені позову відмовити. Вказали що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу 62-к від 08 вересня 2006 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу учнем водія пасажирського тролейбусу Депо №1 Міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорт. Після закінчення навчання наказом №04-к від 02 січня 2007 року ОСОБА_1 був переведений водієм пасажирського тролейбусу 3- го класу. Згідно наказу № 62-К від 12.06.2007 року Про припинення трудового договоруОСОБА_1 звільнено з 11.06.2007 року на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП за появу на робочому місці у нетверезому стані, з яким останній був ознайомлений 24.11.2011 року (а.с. 4).

17 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспорт, Депо №1 міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспортпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з заробітної плати, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з Міського комунального підприємства Дніпропетровській електротранспорткористь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати з урахувань індексації і компенсації у розмірі 2508 гривень 97 копійок, заборгованість з премії з урахуванням індексації і компенсації у розмірі 690 гривень, заборгованість за працю у вечірній та нічний час у розмірі 729 грн., а всього 3928 гривень 07 копійок; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено; стягнуто з Міського комунального підприємства Дніпропетровській електротранспортна користь держави судовий збір у розмірі 51 гривня та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень (а.с. 29-32).

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2010 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2010 року залишено без змін (а.с. 33-34).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 лютого 2011 року касаційна скарга ОСОБА_1 відхилена. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2010 та Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2010 року залишено без змін.

При розгляді цивільної справи в Амур-Нижньодніпровському районному суді встановлено, що наказом №222 від 12 червня 2007 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства з підстав, визначених п.7 ст.40 КЗпП України - за появу на роботі в нетверезому стані ( а.с. 101-104 ) .

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2010 року було встановлено, що суд прийшов до правильного висновку, що звільнення позивача з зазначених підстав проведено з дотриманням норм трудового законодавства. Такі висновки суду підтверджуються актом від 05.06.2007 року, складеного о 05 годині 07 хвилин під час проведення передрейсового огляду, згідно якого фельдшером ОСОБА_4 у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкоголю, у зв'язку з чим нею були надані рекомендації не допускати останнього до роботи, діяльність якого як водія тролейбусу пов'язана з безпекою дорожнього руху. Факт появи ОСОБА_1 на роботі 05.06.2007 року о 05 годині 07 хвилин у нетверезому стані також підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, згідно пояснень яких мова ОСОБА_1 в зазначений час була невиразною, обличчя червоне, останній вів себе збуджено, від нього відчувався різкий запах спиртного. Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із копії трудової книжки запису № 5 ОСОБА_1 звільнений 11.06.2007 року за появу на роботі в нетверезому стані, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП, на підставі наказу № 62-К від 12.06.2007 року (а.с. 7).

Відповідно до копії трудової книжки запис № 6, запис № 5 визнано недійсним, ОСОБА_1 поновлено на попередній роботі, на підставі наказу № 426 від 14.12.2009 року (а.с. 7).

Відповідно до наказу № 197 від 06.05.2010 року про відсторонення від роботиводія тролейбуса 3 класу Депо № 1 міського комунального підприємства Дніпропетровський електротранспортОСОБА_1 з 07.05.2010 року від роботи відсторонити до розгляду судом цивільної справи по суті позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі (а.с. 5-6), про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 7 зв.).

Згідно до наказу Депо №1 МКП Дніпропетровський електротранспорт №110 від 16 березня 2011 року про звільнення, Наказ №426-к від 14 грудня 2009 року про поновлені на роботі ОСОБА_1 на роботі водієм пасажирського тролейбуса 3 класу - скасовано; наказ №197 від 06 травня 2010 року про усунення від роботи водієм пасажирського тролейбусу 3 класу ОСОБА_1 до закінчення розгляду цивільної справи за його позовом про поновлення на роботі водієм пасажирського тролейбусу 3 класу - скасовано; наказ №222 від 12 червня 2007 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботів в нетверезому стані залишено в силі.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки.

Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових споріввід 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, постановляючи рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як пояснив представник відповідача 2 номер наказу в трудову книжку ОСОБА_1 був внесений помилково, так ОСОБА_1 був прийнятий на роботу наказом № 62-к, долучений до позовної заяви наказ 62-к від 12.06.2007 року (а.с.4) є внутрішнім наказом. ОСОБА_1 неодноразово запрошувався до Відділу кадрів підприємства для внесення правильного запису в трудову книжку, однак він до відділу кадрів не зявляється, що підтверджується повідомленнями про виклик.

Отже, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 був звільнений з посади відповідно до наказу № 222 від 12.06.2007 року на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані (а.с. 36), а не на підставі наказу №62-к, як записано в трудовій книжці. Питання щодо законності його звільнення розглянуто Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, рішення від 30 серпня 2010 року, яке набрало законної сили.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання запису в трудовій книжці №5, наказ №62-К від 12.06.2007 року незаконним та скасувати, оскільки наказом №426 від 14.12.2009 року запис за №5 визнана недійсною. Також суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання запису в трудовій книжці №7 наказ №197 від 06.05.2007 року незаконним та його скасування, хоча він і не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, однак на день подачі позову до суду наказом Депо №1 МКП Дніпропетровський електротранспорт №110 від 16 березня 2011 року наказ вже скасовано. Оскільки суд не вбачає законних підстав для визнання записів №5, та №7 незаконними, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання звільнення його незаконним та зобовязання відповідача №2 поновити його на попередній роботі на посаді водія пасажирського тролейбусу 3 класу з 11.06.2007 року, оскільки ОСОБА_1 не був звільнений наказом №62-к від 12.06.2007 року, а був звільнений наказом №222 від 12.06.2007 року законність якого встановлена рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

В звязку з тим, що позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог щодо визнання незаконним звільнення та поновлення його на роботі, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 198174 грн. 05 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 198174,05 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 визнання незаконним акту передрейсового медогляду, складеного фельдшером Депо №1 ОСОБА_2 від 05.06.2007 року та його скасування, то законність складання акту не ставилася під сумнів при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська, що також встановлено і ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2010 року.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні в цілому та задоволенню не підлягають.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.5 Закону України Про судовий збірвід сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, в задоволені позову йому відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок Держави.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року, ст. ст.40,95,97,108,115,116, ст. 117,232, 233,237-1 КЗпП України, ст. ст. 3,7,11, 27, 31, 59, 60, 61,81, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар