АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3555/12 Справа № 2-2478/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2012 року м. Дніпропетровськ 24 травня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Гарант» про зобовязання вчинити певні дії, визнання режиму роботи законним, визнання недійсними умов договору, визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з вересня 2006 року перебував у трудових стосунках з КП «Гарант», наказом відповідача № 40к від 05 липня 2010 року його, позивача, переведено на роботу на 0,5 ставки провідного спеціаліста з юридичних питань з 05.07.2010 року, з оплатою згідно штатного розпису. Наказом №8к від 24.02.2011 року позивача звільнено з роботи 24.01.2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин в період з 25.01.2001 року по 23.02.2011 року. Згідно уточнених позовних вимог позивач просив суд визнати законність та відповідність пункту 9 ст. 24 КЗпП України режиму його роботи, який фактично склався з 01.07.2010 року; визнати недійсність умов договору про працю, які погіршують його становище з 01.07.2010 року, а саме, оплату за роботу нижче мінімальної заробітної плати, відсутність робочого місця, графіка та режиму роботи, відсутності централізованого опалення приміщення КП «Гарант» в осінньо-зимовий період; визнати законність і відповідність вимогам законодавства його звернення про надання чергової відпустки з 24.01.2011 року за період 2006 р. та 2011 р.; визнати, що дні з 24.01.2011 року по 23.02.2011 року належать йому як дні відпустки, відповідно до поданої заяви від 24.01.2011 року; визнати незаконним наказ № 8-к від 24.02.2011 року про його звільнення за п.4 ст 40 КЗпП України; поновити його на посаді провідного спеціаліста з юридичних питань КП «Гарант»; визнати незаконним наказ №. 66-к від 31.12.2010 року «Про скорочення штатної чисельності»; стягнути з КП «Гарант» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.01.2011 року по день прийняття судом рішення у справі; стягнути з КП «Гарант» на його користь 50000,0 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення місцевого суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позов є недоведеним та безпідставним у повному обсязі, однак з таким висновком погодитись не можна.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі наказу № 14 від 12.09.2006 року ОСОБА_6 був прийнятий на посаду юрисконсульта КП «Гарант» з 12.09.2006 року (а.с.21).

Згідно до наказу №302 від 02.07.2007 року, в зв'язку з упорядкуванням штатного розпису, виведена посада юрисконсульта, та введена посада провідного спеціаліста з юридичних питань (а.с.20).

На підставі наказу КП «Гарант» № 40к від 05 липня 2010 року, провідний спеціаліст з юридичних питань ОСОБА_6 переведений на роботу на 0,5 ставки провідного спеціаліста з юридичних питань з 05.07.2010 року, з оплатою згідно штатного розпису (а.с.18). З даним наказом позивач ознайомлений 05.07.2010 року, що стверджується його особистим підписом на копії наказу (а.с.18).

Наказом №8к від 24.02.2011 року позивача звільнено з роботи 24.01.2011 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин вчинені у період з 25.01.2001 року по 23.02.2011 року, що визнано представником відповідача у судовому засіданні та підтверджується відповідними актами, складеними комісією КП «Гарант» (а.с. 5, 23-44). Копія наказу про звільнення отримана позивачем 03.03.2011 року, що визнано сторонами та стверджується поштовим повідомленням (а.с.50).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що будь-які докази вчинення позивачем прогулів за період його роботи у відповідача і по день звільнення 24.01.2011 року відсутні.

Твердження представника відповідача про відсутність позивача на робочому місці у день звільнення 24.01.2011 року спростовується зібраними у справі письмовими доказами, зокрема, наданою відповідачем копією табелю обліку робочого часу за січень 2011 року, де зазначено що 24.01.2011 року позивач відпрацював чотири години, тобто, з урахуванням роботи на 0,5 ставки, повний робочий день (а.с. 58).

Згідно довідки КП «Гарант», на підприємстві первинна профспілкова організація відсутня. Крім того, позивачем не надані докази його членства у профспілковій організації.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим нам органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 24 вищевказаної постанови визначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як

протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За змістом ст. 43, 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія звертає увагу, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогулом визнається порушення трудової дисципліни - відсутність без поважних причин на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, що зумовлюється перебуванням сторін у трудових відносинах, тобто наявністю трудового договору між працівником та роботодавцем. Тому будь-які дії робітника, вчинені ним з наступного дня після звільнення, не можуть утворювати складу дисциплінарного проступку прогулу.

Відповідач розірвав трудовий договір з позивачем 24.01.2011 року. Зміни до оскаржуваного наказу про звільнення в частині дати припинення трудових правовідносин роботодавцем не внесені. Отже, посилання представника відповідача на вчинення позивачем прогулів після дати його звільнення є надуманими та суперечать вимогам діючого законодавства про працю.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що факт здійснення позивачем прогулу по день звільнення його з роботи 24.01.2011 року не доведено, зважаючи на те, що за час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався, колегія дійшла висновку про незаконність наказу КП «Гарант» № 8-к від 24.02.2011 року про звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України та необхідність поновлення позивача на роботі на посаді провідного спеціаліста з юридичних питань в КП «Гарант», із зайнятістю 0,5 ставки.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2011 року по 24.05.2012 року у розмірі 14487 грн. 99 коп., виходячи із розрахунку суми:

за період з 25.01.2011 року по 31.01.2011 року 905,50 грн. : 20 днів х 5 днів = 226,37 грн.,

з 01.02.2011 року по 30.04.2012 року - 905,50 грн. х 15 міс. = 13582,50 грн.,

з 01.05.2012 року по 24.05.2012 року 905,50 грн. : 20 днів х 15 днів = 679,12 грн.

Середньомісячна заробітна плата розрахована на підставі довідки відповідача на а.с. 61 та дорівнює 905,5 грн. ((898,0 грн. + 913,0 грн.) : 2).

Крім того, зважаючи на те, що грубе і довготривале порушення відповідачем трудових прав позивача стало джерелом його переживань, втрати нормальних життєвих зв»язків, з урахуванням вимог розумності, справедливості та характеру, глибини моральних страждань, колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у необхідному та достатньому розмірі 500,0 грн.

Разом з тим, колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання законним звернення про надання чергової відпустки з 24.01.2011 року за 2006 р. та 2011 р., визнання днів з 24.01.2011 року по 23.02.2011 року днями відпустки, оскільки суду не представлені докази звернення позивача 24.01.2011 року до адміністрації роботодавця із заявою про надання відпустки, а відповідний наказ відповідачем не видавався, що свідчить про відсутність узгодження відпустки позивача у

січні лютому 2011 року.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання законним режиму роботи, який фактично склався з 01.07.2010 року, оскільки Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Гаран» чітко визначено, що для працівників, які працюють на 0,5 ставки, встановлено робочий час з 08-00 по 12-00 годину (а.с. 97-98); з даними правилами позивач ознайомлений 24.10.2007 року (а.с.103).

Недоведеними та безпідставними є позовні вимоги про визнання недійсними умов договору про працю, які з 01.07.2010 року погіршують становище позивача та пов»язані з оплатою праці у розмірі нижчому за мінімальний, відсутністю робочого місця, графіку та режиму роботи, відсутністю централізованого опалення приміщення КП «Гарант» в осінньо-зимовий період.

Зважаючи на те, що з 01.07.2010 року позивач працював на 0,5 ставки посадового окладу, його заробітна плата, згідно довідки на а.с. 61, не є нижчою за офіційно визначену мінімальну заробітну плату.

Судом встановлено, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Гарант» встановлено графік та режим роботи працівників (а.с.97-98); позивач мав належним чином облаштоване робоче місце, що стверджується довідкою відповідача на а.с. 86); обігрів приміщень КП «Гарант» в осінньо-зимовий період здійснюється з використанням спеціальних електричних приладів (а.с. 85, 64, 65).

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання незаконним наказу відповідача № 66-к від 31.12.2010 року «Про скорочення штатної чисельності», оскільки оскаржуваний наказ був прийнятий в порядку виконання рішення Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року № 240, що є засновником КП «Гарант», яким у зв»язку з погіршенням матеріального становища погоджено внесення змін до штатного розпису відповідача, зокрема щодо скорочення з 01.03.2011 року 0,5 ставки провідного спеціаліста з юридичних питань (а.с.96). Колегія звертає увагу, що позивач у судовому порядку не оскаржує наказ КП «Гарант» № 40к від 05 липня 2010 року, згідно якого провідний спеціаліст з юридичних питань ОСОБА_6 переведений на роботу на 0,5 ставки провідного спеціаліста з юридичних питань з 05.07.2010 року з оплатою, згідно штатного розпису (а.с.18); з даним наказом позивач ознайомлений 05.07.2010 року, що стверджується його особистим підписом на копії наказу (а.с.18).

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволенні позовних вимог, визнання незаконним наказу КП «Гарант» № 8-к від 24.02.2011 року про звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновлення позивача на роботі на посаді провідного спеціаліста з юридичних питань в комунальному підприємстві «Гарант», із зайнятістю 0,5 ставки, стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 14487 грн. 99 коп. та моральної шкоди в сумі 500,0 грн., а всього 14987,99 грн.; в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 149,88 грн., а відповідно до ст. 367 ЦПК України дане рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на користь позивача з комунального підприємства «Гарант» середньої заробітної плати в розмірі платежу за один місяць в сумі 905,5 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних

вимог.

Наказ комунального підприємства «Гарант» № 8-к від 24.02.2011 року про звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України визнати незаконним.

Поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді провідного спеціаліста з юридичних питань в комунальному підприємстві «Гарант», із зайнятістю 0,5 ставки.

Стягнути з комунального підприємства «Гарант» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 14487 грн. 99 коп., моральну шкоду в сумі 500,0 грн., а всього 14987 (чотирнадцять тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 99 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Гарант» на користь держави судовий збір в сумі 149 (сто сорок девять) грн. 88 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі та стягнення на його користь з комунального підприємства «Гарант» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць в сумі 905 (девятсот пять) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді