Справа № 2-263/11
Справа №0417/ 2-83/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 квітня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.,

при секретарі Тимошевській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що за заявою ОСОБА_2 від 14.09.2001 року до СУ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області відносно неї було порушено кримінальну справу №69011284 за ознаками ст.143 ч.2 ( в редакції 1960 року) КК України, якій в подальшому був присвоєний номер 63032245. 28.12.2006 року кримінальна справа була закрита на підставі ст.213 п.2 КПК України в звязку з недоведеністю її вини. ОСОБА_3, ОСОБА_4 допомогли ОСОБА_2 штучно створити докази обвинувачення, вона їх раніше не знала і не бачила. З вини відповідачів вона перебувала під слідством і судом більше 5 років і 3 місяців. Її 8 раз предявляли обвинувачення і весь цей час була на підписці про невиїзд. Перебуваючи на підписці про невиїзд тривалий час її свобода з вини відповідачів була обмежена, що позбавляло її нормального способу життя і обмежувало її можливості. Весь цей час вона вимушена була постійно хвилюватися, жити в страху, принижені, стиду, оскільки органами досудового слідства розповсюджувалася інформація про порушення відносно неї кримінальної справи. Більше 5 років і три місяці вона була позбавлена жити повноцінним життям, реалізувати свої плани і можливості, в неї погіршився матеріальний стан, щоб вижити вона вимушена була продати частину свого майна. В неї погіршилися відносини з сусідами, знайомими і друзями Багато хто перестав з нею спілкуватися, хтось спілкувався з обережністю, стали не довіряти їй і від цього вона дуже страждає. Із за того, що вона тривалий час перебувала в нервовому напружені в неї погіршився стан здоровя, вона перенесла 4 операцію, постійно вимушена приймати медичні препарати і звертатися за медичною допомогою. Пройти необхідний курс лікування в неї не було можливості і грошових коштів, не було часу і можливості на відпочинок і оздоровлення. Більше пяти років вимушена була не працювати. Їй уже не піднятися до того рівня життя. Порушенням кримінальної справи відповідачі позбавили життя її батька в 68 років. Так, коли батько дізнався про кримінальну справу і про суд, він не дійшов до додому і по дорозі помер від серцевого нападу. Вагітна донька, дізнавшись про кримінальну справу і про суд, ледве не втратила дитину і сама ледь не померла, перенесла важку операцію. ОСОБА_2 в ході розслідування кримінальної справи був поданий цивільний позов, а тому на її частку в уставному фонді ТОВ Сузірябув накладений арешт, що обмежило на тривалий час її можливості в бізнесі. Донька була вимушена кинути навчання в Університеті на 4 курсі. Своїми діями відповідачі спричинили їй моральну шкоду, яка нею оцінена в 250000 грн. Просила суд: стягнути із ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду в розмірі 150000 грн.; стягнути із ОСОБА_3, спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 грн.; стягнути із ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду в розмірі 50000грн. судові витрати просила стягнути із ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що позовні вимоги безпідставні та не ґрунтуються на законі. Вказали що ОСОБА_2 за своїм станом здоровя не може бути присутня в судовому засіданні.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви від 19.09.2011 року позовні вимоги не визнала та просила розглядати справу в її відсутності, оскільки є інвалідом 2 групи і постійно приймає психотропні препарати ( а.с. 86).

Суд, заслухавши позивачку, відповідачку ОСОБА_3, представника відповідачки, вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 63032245, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та обставини. 04.09.2001 року ОСОБА_2 було подано заяву до ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровську про притягнення до кримінальної відповідальності за шахрайство ОСОБА_1, заява зареєстрована в Книзі обліку інформацій про злочини і пригоди ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 04.09.2001 року №748. Згідно з заявою вона передала ОСОБА_1 5000 доларів США внесок в підприємство ТОВ Сузіря, за частку в розмірі 15-20% яку їй обіцяла ОСОБА_1 Однак ні частки ні роботи вона так і не отримала. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надавались пояснення по обставинам справи і в подальшому вони були допитані як свідки. Постановою старшого слідчого СУ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 14.09.2001 року було порушено кримінальну справу за ст.190 ч.4 КК України (69011284).

03.09.2001 року ОСОБА_5 також було подано заяву до ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровську про притягнення до кримінальної відповідальності за шахрайство ОСОБА_1, заява зареєстрована в Книзі обліку інформацій про злочини і пригоди ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 04.09.2001 року №749. Постановою старшого слідчого СУ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 14.09.2001 року було порушено кримінальну справу за ст.190 ч.3 КК України ( справа 69011284) . Постановою старшого слідчого СУ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 04.10.2001 року було обєднано в одне провадження дві кримінальні справи. Постановою старшого слідчого Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12.09.2002 року застосована міра запобіжного засобу до ОСОБА_1 підписка про невиїзд.

Кримінальна справа тривалий час розслідувалася та перекваліфіковувався злочин з ст.190 ч.4 КК України на ст.143 ч.2 КК України . Неодноразово ОСОБА_1 предявлялись обвинувачення та кримінальна справа поверталася на додаткове розслідування .

23.04.2004 року в своїй заяві до начальника Жовтневого РВ ДМУ ГУВМС України ОСОБА_2 не заперечувала щодо закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1

28 грудня 2006 року Постановою слідчого СВ Жовтневого ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області кримінальна справ №63032245 відносно ОСОБА_1 в частині шахрайства в відношенні до ОСОБА_2 закрита на підставі ст.213 п.2 КПК України, в звязку з недоведеністю вини обвинувачуваної.

Позивачкою заявлено позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів майже через чотири роки після закриття кримінальної справи.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснення, що міститься в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, що набрали чинності в різні строки, суду в кожній справі слід зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регламентуються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди, коли набрав чинності законодавчий документ, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Особа ( фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Діючим законодавством відшкодування моральної шкоди за звернення громадян до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, та показання свідків під час попереднього слідства не передбачені, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

Керуючись: ст.55 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4 із наступними змінами ст.440-1 ЦК УРСР, ст. ст.16,23,257, 268, 1167 ЦК України, ст. ст.3,7 11, 15, 60, 61, 79, 84, 88, 169, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар