Справа №2-93 Головуючий у суді у 1 інстанції - Черкашина
Номер провадження 22-ц/1890/793/12 Суддя-доповідач - Рибалка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Білецького О. М., Хвостика С. Г.,

за участю секретаря - Кияненко Н.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Білопільська державна нотаріальна контора

про визнання договору дарування квартири недійсниим та його скасування,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності від 21 квітня 2006 року належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Дана квартира була зареєстрована за ОСОБА_1 в філіалі МБТІ м. Білопілля. 12 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування згідно якого, позивачка подарувала, а відповідачка прийняла в дар безоплатно квартиру АДРЕСА_2, що складається з однокімнатної житлової квартири загальною площею 40,85 кв.м., житловою площею 21,5 кв. м. 16 березня 2010 року ОСОБА_2 уклала з Білопільським відділенням «Енеогозбут» ВАТ «Сумиобленерго» договір № 112 на виконання електромонтажних робіт по заміні 1-ф лічильника електроенергії та його програмування в приміщенні замовника, тобто провела електричне опалення за що сплатила 1 197 грн. 61 коп. ОСОБА_2 придбала два електричні конвектори.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 не було розтлумачено ОСОБА_1 чим відрізняється договір дарування від договору довічного утримання і підписуючи оскаржуваний договір, позивачка вважала, що підписує саме договір довічного утримання висновків суду не спростовують, оскільки помилкове підписання договору внаслідок незнання закону чи неправильного тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним. ОСОБА_1 була ознайомлена з оспорюваним договором, в якому немає ніяких положень про довічне утримання її відповідачкою. В даному договорі чітко передбачено, що дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваної, а обдаровувана приймає від дарувальника належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договором дарування підтверджується укладення цього договору інтересам сторін; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, а тому немає підстав для визнання зазначеного договору нікчемним. Також, державний нотаріус ОСОБА_3 пояснила, що при укладенні оскаржуваного договору дарування ОСОБА_1 розуміла його наслідки, їй розяснялись наслідки договору дарування, з`ясовувалась її думка з приводу укладання договору довічного утримання, проте позивачкою було висловлено бажання щодо укладення саме договору дарування.

Ствердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що сторони домовились про укладення договору довічного утримання, а саме відповідачка почала ремонтні роботи в квартирі для створення нормальних умов проживання позивачки, відвідувала ОСОБА_1, готувала їжу, разом доглядали город не є підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні було повністю встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 уклала договір дарування з відповідачкою дотримавшись норм чинного законодавства, а тому немає жодних підстав для визнання його недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У звязку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -