Справа № 1312/2-4982/11 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/1390/2276/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 15 153 (пятнадцять тисяч сто пятдесят три) гривні 54 копійки та моральну шкоду в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 280,03 грн. (двісті вісімдесят гривень 03 копійки) судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду в частині задоволення моральної шкоди в сумі 80 000 грн. є незаконним, оскільки судом не надано жодного обґрунтування чому саме таку суму слід з нього стягнути. Відтак, наголошує, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки зроблені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті не відповідають дійсним обставинам справи. Просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення розміру моральної шкоди в сумі 80 000 грн. скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково та стягнути з нього в користь позивача 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення йому рекомендованого поштового відправлення (а.с. 85), в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Конституція України визначає життя і здоровя людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (ст. ст. 16, 1168 ЦК України).

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

З матеріалів кримінальної справи № 1-578/11 (№ 142-3754) про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 128 КК України вбачається, що 13.11.2010 року відповідач ОСОБА_4 біля 20.00 год., знаходячись по вул. Дж. Вашингтона, 7 в м. Львові, підійшовши до ОСОБА_2 та не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків штовхнув його, від чого останній впав на землю, в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 679 від 25.01.2011 року, у ОСОБА_2 є слідуючі тілесні ушкодження: перелом тімяних кісток склепіння черепа справа та зліва, епідуральна та субдуральна гематома лівої півкулі мозку, забій головного мозку важкого ступеня, які утворились від контакту тімяної ділянки голови з тупим предметом з широкою поверхнею, могли бути спричинені 13.11.2010 року, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Травма голови у ОСОБА_2 могла бути наслідком падіння з послідуючим ударом тімяною ділянкою голови до тупого твердого предмету, яким могло бути покриття дороги. У звязку з відсутністю тілесних ушкоджень на обличчі та тулубі у ОСОБА_2 визначитись категорично чи падінню передував удар в обличчя або поштовх у ділянку грудей або мало місце вільне падіння немає можливості. Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_2 необережне тяжке тілесне ушкодження, тобто злочин передбачений ст. 128 КК України. У вказаній кримінальній справі позивача було визнано потерпілим.

Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 18.08.2011 року (а. с. 39) клопотання підсудного ОСОБА_4 задоволено, звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у звязку з актом амністії, провадження у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 128 КК України було закрито на підставі ст. 1 п. ВПро амністію.

Виписками з нейрохірургічного відділення КМКЛШМД м. Львова стверджується, що внаслідок вчинення 13.11.2010 року злочину відповідачем, позивачу при виписці поставлено діагноз: відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеня. Геморагічно-контузійні вогнища в лівій скроневій частці, правій тімяній частці. Травматичний САК. Гостра епі- субдоральна гематома лівої тімяно-скронево-лобної ділянки. Гострий травматичний набряк головного мозку. Злам кісток склепіння черепа з переходом на основу. Цього ж 13.11.2010 року потерпілому позивачу ОСОБА_2 було проведено оперативне втручання: широка підскронева декомпресивна трепанація черепа зліва, видалення гострої епі-субдуральної гематоми лівої тімяно-скронево-лобної ділянки, зупинку арт. кровотечі. Після цього 17.11.2010 року знову проведено оперативне втручання, і лише через місяць 13.12.2010 року, після стабілізації стану, ОСОБА_2 був переведений з реанімаційного в нейрохірургічне відділення. Після цього стан здоровя позивача значно погіршився, йому, згідно наявних у справі документів, неодноразово, а саме 22.02.2011 р., 27.04.2011 р., 13.07.2011 р. в КМКЛШМД м. Львова знову проводили оперативне втручання до головного мозку та встановили другу групу інвалідності (а.с. 5-10).

Тому, задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи із ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 80 000 гривень, суд першої інстанції вірно виходив з того, що внаслідок вчинення злочину відповідачем, позивач зазнав страждань, болю, поніс немайнові втрати, змінились в гіршу сторону його життєві стосунки, які для їх відновлення потребують значних зусиль та часу.

Розмір моральної шкоди визначено судом з урахуванням розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування такої суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі, характер моральних страждань і наслідків, що настали. Суд при визначенні розміру спричиненої позивачу з боку відповідача моральної шкоди вірно врахував фізичні і моральні страждання позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі, наслідки, що настали.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та розміром відшкодування моральної шкоди.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норми процесуального та матеріального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, відповідачем не представлено.

Рішення районного суду в частині стягнення 15 153,54 грн. завданої матеріальної шкоди по даній справі не оскаржується, і підстав, передбачених ч. 3 ст. 303 ЦПК України, для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_5