Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів, судової палати у цивільних справах, апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Матківського Р.Й., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Юрків І.П.

сторін: позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 28 жовтня 2011 року,-

ВСТАНОВИЛА:

26 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2, відповідно до укладеного між ними договору позики від 04 березня 2009 року, отримала від нього в борг кошти в сумі 95 413 гривень, строком до 31.12.2010 року, на підтвердження чого надала розписку. Свої зобовязання за договором позики відповідачка не виконала у встановлений договором строк, на прохання про добровільну сплату боргу не відповідає, у звязку із чим позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 99 366 грн., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 2023 грн., всього 101 389 грн., та судові витрати на суму 1634 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду від 28.10.2011 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала

Справа № 22-ц-11/2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Лошак О.О. Категорія 27 Суддя-доповідач: ОСОБА_4

2

апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог цивільно-процесуального та матеріального права. Вказує, що 22.12.2006 року між нею та ТФ КС Християнська злагода було укладено договір про надання кредиту. 04.03.2009 року позивач ОСОБА_1 запропонував погасити її кредит своїми вкладами, але для цього необхідно було написати розписку про отримання грошей в борг, на що вона погодилася. Судом не враховано того, що позивач не довів факту передачі ним грошової суми їй, тобто, договір позики є фіктивним і безгрошовим. Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, позивача та представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладеного між сторонами договору позики та його умов ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 04.03.2009 року позичальника ОСОБА_2 Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, за яким позивач ОСОБА_1 надав строкову безвідсоткову позику у виді грошових коштів в сумі 95 143 грн. відповідачці ОСОБА_2, а ОСОБА_2 зобовязалась повернути позику в строк до 31.12.2010 року.

Доводи апелянта про те, що позивач запропонував погасити її заборгованість своїми вкладами перед ТФ КС Злагода не заслуговують на увагу, оскільки з аналізу змісту розписки вбачається, що кошти отримані особисто ОСОБА_2 від фізичної особи ОСОБА_1 на відплатній основі, із зобовязанням їх повернути із зазначенням строку виконання зобовязання. Розписка написана позивачкою власноручно із вказівкою про отримання нею грошей. До моменту предявлення до неї позову про повернення боргу, відповідачка не оскаржувала договір позики з підстав неотримання нею грошових коштів.

Відповідно до вимог ч.2, ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Відповідно до вимог ч. 2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 28 жовтня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І.Проскурніцький

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_5