Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3432/2012р. Головуючий у 1-й інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сади Бердянська» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сади Бердянська" до ОСОБА_3, ПП «Войніков і Ко», третя особа: Управління Держкомзему в м. Бердянську про переведення права орендаря земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2011 року ТОВ „Сади Бердянська" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ПП «Войніков і Ко», третя особа: Управління Держкомзему в м. Бердянську про переведення права орендаря земельної ділянки.

В позові зазначило, що 03.03.2004р. між позивачем ТОВ «Сади Бердянська» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної частки (паю). Відповідно до даного договору відповідач ОСОБА_3 передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну частку (пай) розміром 3,80 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН номер 208445, виданого Бердянською міською радою 25 жовтня 2002року. Строк дії договору для земель, які використовуються для садівництва, виноградарства та пасовищ, встановлений договором (п. 4.2.) в 25 років (з 03.03.2004 року до 03.03.2029 року). Строк дії договору (п.4.3.) відносно земель, які використовуються для рільництва, було встановлено в 5 років ( 03.03.2004 року до 03.03.2009 року) з умовою продовження дії договору на тих же умовах в разі не надання письмового звернення будь-якою стороною про небажання продовжити договір не пізніше шести місяців до закінчення дії договору. Передача об'єкта оренди орендарю була здійснена орендодавцем у строки і на умовах, що визначені у Договорі оренди землі, за актом приймання-передачі від 03.03.2004року. Після того, як сплинув строк дії договору в частині оренди земель для рільництва (до 03.03.2009року), його було подовжено на тих же умовах на підставі п. 4.3, 4.4 договору та на підставі вимог ст. ЗЗ Закону Україні «Про оренду землі». Орендар продовжував користуватись землею на тих же умовах договору оренди. 12.12.2008р. ОСОБА_3 скористався наданим йому Земельним кодексом України правом та отримав ОСОБА_4 акти про право власності на землю.

Після отримання актів на землю ОСОБА_3 підписав договори оренди землі з ТОВ «Сади Бердянська» на виконання п.3.5 Договору оренди земельної частки (паю) від 03.03.04 р., зокрема, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 929096 відповідач переуклав договір оренди на ріллю площею 1.6747га 11 січня 2010 р. строком на 5 років, а також підписав акт прийому - передачі землі та акт визначення меж. Однак цей договір оренди не пройшов державної реєстрації, а відповідач ОСОБА_3 листом від 17 травня 2010р. повідомив ТОВ «Сади Бердянська» про те, що він уклав договір оренди цієї ж самої земельної ділянки з ПП «Войніков і Ко» від 17.05.2010 року.

Позивач вважає, що орендодавець за змістом п. 3.5 договору оренди земельної частки (паю) взяв на себе зобов'язання після отримання Державного акта про право власності на землю не припиняти своїх зобов'язань щодо оренди землі з ТОВ «Сади Бедянська». А пунктом п. 4.4 договору на орендодавця покладено обов»язок щодо подовження орендних відносин на новий строк на тих же умовах після закінчення терміну дії договору оренди земельної частки (паю), тому ОСОБА_3 має відповідні зобов'язання перед ТОВ «Сади Бердянська». Переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін. Своє відповідне волевиявлення з цього приводу ОСОБА_3 визначив в договірних відносинах з ТОВ «Сади Бердянська», уклавши новий договір оренди від 11 січня 2010р. Тому на час укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки рілля площею 1,6141 га 17.05.2010р. з ПП «Войніков і Ко», ОСОБА_3 вже мав зобов»язання перед ТОВ «Сади Бердянська» у відповідності до п. 3.5, 4.3, 4.4 договору оренди від 03.03.2004р. Такі дії ОСОБА_3 призвели до порушення прав ТОВ «Сади Бердянську» згідно до умов договору від 03.03.2004року. Позивач вважає, що належним способом захисту прав підприємства є переведення на нього прав та обов'язків орендаря за договором оренди від 17.05.2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПП «Войніков і Ко», і це не буде порушувати права ОСОБА_3 як власника землі, оскільки умови договору оренди відповідатимуть волевиявленню власника.

У звязка із викладеним позивач просив перевести на ТОВ «Сади Бердянська» права та обов'язки орендаря за договором оренди від 17.05.2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПП «Войніков і Ко», земельної ділянки - ріллі загальною площею 1,6747 га, та визнати ТОВ «Сади Бердянська» орендарем вказаної земельної ділянки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сади Бердянську» зазначає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, 03.03.2004р. між ТОВ «Сади Бердянська» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної частки (паю), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар отримав у строкове платне користування земельну частку (пай) розміром 3,80 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) / а.с. 10-12/.

12 грудня 2008 року ОСОБА_3 замість сертифікату на право на земельну частку отримав державні акти про право власності на земельні ділянки, зокрема, на спірну земельну ділянку у вигляді рілля загальною площею 1,6747 га державний акт серія ЯА № 929096, виданий на підставі рішення 51 сесії 4 скликання Бердянської міської ради від 22 грудня 2005р. № 1.

Після отримання зазначених державних актів ОСОБА_3 11 січня 2010р. підписав договір оренди землі з ТОВ «Сади Бердянська», згідно якого передав в оренду позивачу земельну ділянку у вигляді рілля площею 1,6747 га. Проте цей договір не пройшов державну реєстрацію, а отже в силу закону вважається неукладеним / а.с. 80-81/.

17 травня 2010р. ОСОБА_3 уклав договір оренди тієї ж земельної ділянки площею 1,6747 га (рілля) з ПП «Войніков і Ко», який був зареєстрований у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 01.07.2010р. / а.с. 57-58/.

ТОВ «Сади Бердянська» наголошує на своєму переважному праві на продовження орендних відносин з ОСОБА_5, посилаючись на ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Крім того, на те, що згідно з п. 3.5 договору оренди від 03.03.2004р. дія його не припиняється з отриманням ОСОБА_4 актів орендодавцем, а також, що він є продовженим через те, що жодна із сторін ані за 6 місяців до закінечення строку дії договору, ані через місяць після його закінчення не виявила наміру щодо його припинення.

З огляду на фактичне продовження орендних відносин після спливу дії договору від 03.03.2004р. відносно рілля, а також підтвердження їх продовження шляхом укладення 11.01.2010р. між ним та ОСОБА_3 нового довгору оренди, який не був зареєстрований, на думку позивача, через неправомірну відмову від цього з боку орендодавця, позивач вважає, що таким чином відповідач проявив своє волевиявлення, тому не буде порушенням його прав тим, що права орендаря за договором від 17.05.2010р. будуть переведені з ПП «Войніков і Ко» на нього, про що просив суд у своєму позові.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що після отримання відповідачем ОСОБА_4 актів на право власності на землю ОСОБА_3 набув статус власника земельних ділянок, а тому є вільним у визначенні способу володіння, користування і розпорядження належною йому землею та в обранні орендаря своєї землі. Тому суд вважав, що права позивача не порушені відповідачем, а обраний позивачем спосіб захисту не передбачений діючим законодавством.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони грунтуються на вимогах закону та відповідають матеріалам справи.

Відповідно до вимог пункту 8 Постанови Пленуму Вреховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді спорів про переукладення договорів оренди землі суди повинні враховувати, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000р. № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000р. за № 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов»язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв»язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсніть правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливо лише за

наявності волевиявлення на те сторін.

Отже, договір оренди земельної частки (паю) від 03.03.2004р. був припинений в зв»язку з отриманням ОСОБА_3 державних актів про право приватної власності на землю 12.12.2008р. Крім того, 03 березня 2009р. закінчився строк дії цього договору відносно землі у вигляді рілля площею 1,85 умовних кадастрових гектарів.

В позовній заяві та апеляційній скарзі ТОВ «Сади Бердянська» зазначило, що пунктом 3.5 умов договору оренди земельної частки (паю) визначено, що «у разі отримання орендодавцем державного акта про право власності на земельну ділянку, зобов»язання сторін не припиняються». Отже, цим пунктом не передбачено зобов»язання орендодавця укласти новий договір оренди щодо земельної ділянки. Домовленість же сторін про неприпинення зобов»язань за договором, який згідно із законом є припиненим, правових наслідків щодо його продовження за собою не тягне.

Крім того, відповідач ОСОБА_3, отримавши державний акт на право власності на спірну земельну ділянку 12 грудня 2008р., дочекався спливу строку договору оренди земельної частки (паю), і тільки в 2010р. скористався своїм правом на розпорядження належною йому земельною ділянкою, уклавши договір оренди з ПП «Войніков і Ко». Зазначені обставини свідчить про те, що відповідач добросовісно виконував свої обов»язки орендодавця у відношенні до позивача, оскільки зберігав орендні відносини за попереднім договором від 03.03.2004р. з ТОВ «Сади Бердянська» до закінчення дії договору оренди.

В такому разі права ТОВ «Сади Бердянська» не порушуються ані самим орендодавцем ОСОБА_3, ані укладеним між ним та ПП «Войніков і Ко» договором оренди земельної ділянки від 17.05.2010р.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких не міститься такого способу захисту порушеного права, який був обраний позивачем, а саме щодо переведення прав та обов»язків орендаря земельної ділянки за укладеним договором з однієї особи на іншу.

Таким чином, дійшовши висновку, що відповідач не порушував прав позивача, районний суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що судом не враховано вимоги п. 4.3, 4.4 договору оренди від 03.03.2004р., за якими договірні відносини з ОСОБА_3 є продовженими. Але такі ствердження апелянта є неспроможними з огляду на те, що договір вважається припиненим з моменту отримання державного акту орендодавцем в цілому, а отже і по тих зобов»язаннях, які містяться в зазначених пунктах договору. Припинений договір не породжує будь-яких передбачених ним прав та обов»язків.

Таким чином, колегія суддів не встановила підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду, яке в такому разі у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу як необгрунтовану.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сади Бердянська» - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: