АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9538/12 Справа № 406/271/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

11 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання дійсним договору поруки, звернення стягнення, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 28.12.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу виданий кредит у розмірі 37875,0 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 22.12.2022 року. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує і станом на 06.10.2011 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 84561,6 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 був укладений договір поруки, а між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки, згідно якого позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Оскільки зобов'язання по договору не виконані, позивач просив суд визнати дійсним договору іпотеки №DZV0GI від 28 грудня 2007 року, укладений між позивачем та ОСОБА_9, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, виселити відповідачів та інших осіб які зареєстровані та або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 зі зняттям цих осіб з реєстраційного обліку.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 28 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №DZV0GI, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 37875,0 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 грудня 2022року.

Банком було двічі збільшено відсоткову ставку на підставі умов кредитного договору: з 28 липня 2008 року з 15 до 25,8 відсотків та з 01 лютого 2009 року з 25,8 до 30 відсотків, про що відповідачу направлялись повідомлення.

Згідно умов кредитного договору, позичальник щомісяця, у визначений період, повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка скаладається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видав відповідачу кредит у розмірі 37875,0 грн.

Разом з тим, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв»язку з чим станом на 06.10.2011 року утворилася заборгованість у сумі 84561,6 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 36790,85 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 25278,33 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14805,0 грн, штрафу (процентної складової) - 7687,42 грн.

Місцевим судом встановлено, що на день винесення оскаржуваного рішення прострочена заборгованість, згідно повідомлення представника позивача, складає за тілом кредиту 327,0 грн., за відсотками - 31605,45 грн.

Також судом встановлено, що в порядку забезпечення виконання зобов'язаннь за кредитним договором №DZV0GI від 28 грудня 2007 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 28 грудня 2007 року у письмовій нотаріальній формі був укладений іпотечний договір №DZV0GI, згідно якого відповідачка ОСОБА_8 надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 лютого 2004 року.

Крім того, 28.12.2007 року на забезпечення зазначеного вище кредитного договору було укладено договір поруки №DZV0GI, згідно якого ОСОБА_10 зобов»ячалася відповідати перед позивачем солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_6 усіх його зобов»язань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансо установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526, п. 3 ч. І ст. 611, ч. І ст. 625 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. За неможливість виконання грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» - одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність позовної вимоги про визнання дійсним договору іпотеки №DZV0GI від 28 грудня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_9. Колегія звертає увагу, що матеріали справи містять іпотечний договір №DZV0GI від 28 грудня 2007 року, укладений у письмовій нотаріальній формі між позивачем та відповідачкою ОСОБА_8, який сторонами не оспорюється. Крім того, ОСОБА_7 не є стороною іпотечного договору, будь-які докази укладення договору іпотеки з ОСОБА_7 суду не надані, відповідні правові підстави визнання такого договору дійсним не наведені, тому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнання дійсним договору іпотеки укладеного позивачем з ОСОБА_9.

Не підлягає задоволенню і позовна вимоги про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та вчинення інших дій необхідних для укладання договору купівлі-продажу квартири. Місцевий суд правомірно звернув увагу на те, що предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_4, а населений пункт з назвою «село Верхівцево» на території Верхньодніпровського району відсутнє. Крім того, вимога про звернення стягнення на квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом за своєю суттю є наданням судом банку доручення від імені іпотекодавця та від імені позичальника на реалізацію майна, що до повноважень суду не входить. Таким чином, дана позовна вимога про звернення стягнення задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення вимоги про звернення стягнення на квартиру, не підлягає задоволенню і вимога про виселення відповідачів та інших осіб, дані яких не вказані в позовних вимогах, та зняття їх з реєстрації в квартирі АДРЕСА_5 в «селі Верхівцево» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Колегія звертає увагу, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді