Справа № 22-ц-1500/12 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/1390/1500/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Цяцяк Р.П.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року задоволено частково позов гаражного товариства Ветеран-2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь гаражного товариства Ветеран-2 830 гривень заборгованості.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду суперечить ст.ст.8, 15 Закону України Про кооперацію і статуту ГТ Ветеран-2. Вказує, що позивач неправомірно підвищує розмір членських внесків без рішення загальних зборів товариства, як це передбачено Статутом товариства. Звертає увагу суду, що позивачем не було представлено суду нотаріально завірений Статут ГТ Ветеран-2, районний суд прийняв на розгляд копію Статуту, яка не має юридичної сили.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є членом гаражного товариства Ветеран-2 і користується гаражним боксом №41.

Відповідно до Статуту гаражного товариства Ветеран-2 член товариства зобовязаний своєчасно виплачувати в касу товариства земельну ренту, податок з будівель, вступні і інші цільові внески в розмірах, встановлених загальними зборами членів товариства.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням(ст.6 Закону України "Про кооперацію").

Відповідно до положень Закону України "Про кооперацію" членський внесок грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного обєднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного обєднання.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативом є загальні збори членів кооперативу, до компетенції яких віднесені всі питання діяльності кооперативу, у тому числі визначення розміру вступного і членського внесків та паїв.

Згідно п.5.5 Статуту гаражного товариства Ветеран-2 до повноважень загальних зборів товариства віднесено визначення розмірів, передбачених статутом вступних, цілевих внесків та інші витрати по товариству.

Цим положенням Закону України "Про кооперацію" та Статуту суд не дав жодної оцінки.

Розмір місячних членських внесків у ГТ Ветеран-2 затверджувався на засіданні правління товариства(а.с.19-25).

Проте, як вбачається із цих кошторисів витрат, вони не усі підписані секретарем, не усі скріплені печаткою товариства.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні апеляційного суду голова та бухгалтер товариства з вересня 2007 року не сплачували членських внесків, хоча не були звільнені від їх сплати, а тому при визначенні розміру щомісячних членських внесків ці дві особи безпідставно не враховувались.

Наведеним доказам суд першої інстанції у порушення вимог ст.212 ЦПК України належної оцінки не дав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по сплаті членських внесків, яку має ОСОБА_3, позивачем належними та допустимими доказами не доведений.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення постановлене з неповним з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову гаражного товариства Ветеран-2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: