АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7469/12 Справа № 429/3152/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

27 серпня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Надтока А.А.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 березня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 1992 року по 2010 рік працював на підприємствах відповідача в тяжких, небезпечних та шкідливих умовах праці. При виконанні трудових обов'язків отримав професійні захворювання, що підтверджені Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 46 від 07 жовтня 2010 року по формі П-4. 25 жовтня 2010 року висновком Дніпропетровської міжрайонної профпатологічної МСЕК № 1 йому визначена 60% втрата професійної працездатності та встановлена ІІІ група інвалідності. В зв'язку з отриманими професійними захворювання-ми, позивач просив стягнути з відповідача 40000 гривень моральної шкоди.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням суду І інстанції від 16 травня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду І інстанції, з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлені в суді І інстанції та вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач тривалий час працював на підприємствах відповідача в тяжких, небезпечних і шкідливих умовах праці та отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 46 від 07 жовтня 2010 року по формі П-4 (а.с. 11). 25 жовтня 2010 року висновком Дніпропетровської міжрайонної профпатологічної МСЕК № 1 ОСОБА_2 визначено 60% втрату професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 7).

Суд І інстанції дослідив вказані обставини і докази, які їх підтверджують та дійшов до правильного висновку, що відповідач, як роботодавець, не створив безпечні умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України саме власник або уповноважений ним орган зобов'язані створити безпечні та нешкідливі умови праці. В результаті, не створення таких умов, позивач отримав професійні захворювання.

Згідно ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, відповідач, а не Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, повинен, відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Розмір вказаної шкоди суд визначив з урахуванням конкретних обставин, наслідків шкоди, яку завдано здоров'ю та у відповідності до зазначених норм Закону.

Посилання відповідача на відсутність: медичного висновку щодо спричинення позивачу моральної шкоди та доказів її спричинення, не можуть бути взяті до уваги, бо наявність такого висновку не є обов'язковою для суду, а факт спричинення моральної шкоди та моральних страждань, які завдані позивачу, в зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями, підтверджується встановленими доказами, яким суд надав належну оцінку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Доводи відповідача про те, що позивач, при укладанні трудового договору, свідомо погодився на роботу, яка пов'язана з небезпечними та шкідливими умовами праці, безпідставні, бо вибір позивача на працю, що передбачений ст. 43 Конституції України, в якій закріплене право особи на належні, безпечні, здорові умови праці, не звільняє роботодавця від зобов'язання їх забезпечувати.

Строки позовної давності, відповідно до ст. ст. 9, 268 ЦК України, на правовідносини про відшкодування шкоди здоров'ю не поширюються.

При вирішенні спору, суд І інстанції в повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, перевірив їх доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючися ст. ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: