Справа № 1304/2-906/11 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/1390/5801/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Рванцовій О.О.

з участю : ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4,

прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ДТГО «Львівська залізниця»на рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2011 року по справі за позовом Прокурора Львівської області в інтересах вільної профспілки машиністів Локомотивного депо Львів Вільної профспілки машиністів України, ОСОБА_3 до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», про часткове скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2011 року позов задоволено, скасовано пункт 2.3 наказу начальника ДТГО «Львівська залізниця»ОСОБА_5 № 250/Н від 5 травня 2010 року «Про впровадження додаткових заходів щодо усунення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень»зі змінами, внесеними наказом начальника ДТГО «Львівська залізниця»ОСОБА_6 №28/Н від 20 січня 2011 року «Про внесення змін до наказу від 5 травня 2010 року №250/Н».

Рішення оскаржило ДТГО «Львівська залізниця».

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Вказує, що чинним законодавством України не передбачено заборон на укладення договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, в тому числі із машиністами рухомого складу, керуючись принципом свобод договору, а також принципом верховенства права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», керівництвом залізниці, згідно наказу від 20 січня 2011 року №28/Н, внесено зміни до п.2.3. наказу від 5 травня 2010 року №250/Н, з викладенням його в такій редакції: «2.3 Укласти з машиністами тягового, моторвагонного, та самохідного рухомого складу, за їх згодою, договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їм матеріальних цінностей», оскільки залізниця мала можливість укласти з машиністами рухомого складу договори про повну матеріальну відповідальність виключно за наявності їхньої згоди (волевиявлення). Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом встановлено, що відповідно до п 2.3 вищезазначеного наказу, начальників відокремлених підрозділів залізниці зобов»язано у двотижневий термін укласти з машиністами тягового, моторвагонного та самохідного рухомого складу договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності ввірених їм матеріальних цінностей.

Як вбачається з наказу начальника ДТГО «Львівська залізниця»ОСОБА_6 №28/Н від 20 січня 2011 року про внесення змін до наказу від 5 травня 2010 року №250/Н внесено зміни до п.2.3. наказу, з викладенням його в такій редакції: «2.3 Укласти з машиністами тягового, моторвагонного та самохідного рухомого складу, за їх згодою, договори про повну індивідуальні матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених їм матеріальних цінностей».

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв»язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.4 листа Міністерства праці та соціальної політики України №146/06/186-1 88 від 27 травня 2008 року «Щодо укладання договору про повну матеріальну відповідальність»договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно двох умов: наявності посади, яку працівник займає, або роботи, що він виконує, у загальному Переліку №447/24; а також виконанням обов'язків згідно з посадою, виконання роботи за фахом має бути безпосередньо пов'язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникам цінностей.

Відповідно до «Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність», затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради профспілок № 447/24 від 28 грудня 1977 року, листа Міністерства праці та соціальної політики України №146/06/186-88 від 27 травня 2008 року «Щодо укладання договору про повну матеріальну відповідальність», посади машиністів тягового, моторвагонного та самохідного рухомого складу не підпадають під категорію посад, з працівниками яких слід укладати договори про повну матеріальну відповідальність.

На підставі аналізу наданих доказів суд прийшов до вірного висновку про скасування, як незаконного, пункту 2.3 наказу № 250/Н від 5 травня 2010 року «Про впровадження додаткових заходів щодо усунення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень»зі змінами, внесеними наказом №28/Н від 20 січня 2011 року, оскільки посади машиністів тягового, моторвагонного та самохідного рухомого складу не підпадають під категорію посад, з працівниками яких слід укладати договори про повну матеріальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДТГО «Львівська залізниця»відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: