Справа № 2-122/11
Справа № 0417/249/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Тимошевській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення і вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі у лютому 2010 року звернулися до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі в позовній заяві, уточненій позовній заяві посилалися на те, що їм, а також ОСОБА_7 ( у дівоцтві ОСОБА_2) Н.С. і ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 08.04.2009 року, згідно з розпорядженням від 08.04.2009 р. №4/81-09 належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Для поліпшення житлових умов ОСОБА_2, а також надання матеріальної допомоги ОСОБА_7, за взаємною домовленістю усіх співвласників квартири, вони вирішили продати вищевказану квартиру і натомість придбати на імя позивачів трикімнатну квартиру, на житловому масиві Лівобережний. Їм було запропоновано до придбання трикімнатна квартира №88 в житловому будинку №5 по пр. Миру в м. Дніпропетровську. Оскільки ОСОБА_2 на той час ще не досяг віку повної цивільної дієздатності, вони звернулися до Опікунської ради Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради за отриманням дозволу на продаж своєї квартири і придбання, натомість, вищевказаної квартири на імя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках кожному. Дозвіл на придбання квартири на імя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках кожному було отримано на підставі рішення Виконавчого комітету ОСОБА_9 ОСОБА_9 районної у м. Дніпропетровську ради №145/1 від 22 травня 2009 року. Нотаріальне посвідчення угоди купівлі-продажу цієї квартири мало відбутись до 27 травня 2009 року, але у звязку з технічними причинами ( відсутністю необхідної документації) квартира №88 в житловому будинку №5 по пр. Миру в м. Дніпропетровську була продана, попередня угода розірвана і вони почали шукати іншу квартиру, яку мали придбати на імя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частинах кожному. На той час ОСОБА_1 вже розірвав свій шлюб, але підтримував нормальні сусідські стосунки з відповідачкою ОСОБА_3, яка проживала в сусідській квартирі №111 в житловому будинку №11 по вул. Дарницька в м. Дніпропетровську. Вона запропонувала допомогу в пошуку і придбанні квартири і запропонувала придбати трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 у відремонтованому стані у ОСОБА_4. Їм сподобалась ця квартира і вони вирішили її придбати одночасно з продажем своєї квартири №112 в житловому будинку №11 по вул. Дарницькій в м. Дніпропетровську. 10 червня 2009 року всі власники трикімнатної квартири АДРЕСА_3, прибули до приватного нотаріуса ОСОБА_10 де уклали і нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу їх квартири. При продажі квартири всі власники отримали грошові кошти еквівалентні 50000 доларів США. В цей час ОСОБА_3 повідомила, що договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_4 буде посвідчуватися іншим нотаріусом. Продавці віддали всі гроші ОСОБА_1 і він повіз їх до нотаріальної контори, на яку вказала ОСОБА_3 ОСОБА_1 приїхав до нотаріальної контори і віддав гроші в сумі еквівалентній 37000 доларів США в національній валюті особисто в руки ОСОБА_4 і її чоловікові ОСОБА_11. Раніше він особисто передавав продавцям завдаток в розмірі 6000 доларів США в національній валюті, які він отримав від покупця квартири №112 ОСОБА_12. Але, сталося досі незрозуміле для пояснення, воля ОСОБА_1 була якимось чином подавлена ОСОБА_3 і з непояснених причин, придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2 була оформлена не на імя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках кожному, а на імя відповідачки, ОСОБА_3, хоча і була придбана за особисті кошти позивачів, виручених від продажу квартири №112 в житловому будинку №11 по вул. Дарницькій в м. Дніпропетровську. На той час до трикімнатної квартири АДРЕСА_2 були перевезені усі їх особисті речі, меблі і предмети побуту і вони вселилися в квартиру. В свою чергу, відповідачка, хоча і вказана в договорі купівлі-продажу квартири, як покупець, спірну квартиру не купувала і кошти за неї не сплачувала, в квартиру не заселялася. Просили суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 10 червня 2009 року квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрований в реєстрі за №720, в частині покупця; анулювати право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2; визнати покупцями за договором купівлі-продажу від 10 червня 2009 року квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_13, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ніде не зареєстрованого ( останнє місце реєстрації АДРЕСА_6) і ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ніде не зареєстрованого ( останнє місце реєстрації АДРЕСА_7); визнати за ними, ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) і ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2) право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, та подала зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення і вселення В ході розгляду справи зустрічна позовна заява була уточнена ( а.с.139-142). В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що з середини 2002 року їй став приділяти увагу ОСОБА_1, який проживав по сусідству з нею за адресою АДРЕСА_8. З 2003 року вони стали проживати разом за адресою: АДРЕСА_9 з його неповнолітнім сином ОСОБА_2 і її неповнолітньою донькою від першого шлюбу ОСОБА_3 Дарєю. 03 березня 2006 року між ними було зареєстровано шлюб. В серпні 2008 року ОСОБА_1 вирішив припинити подружні відносини і по невідомій їй причині став вимагати, щоб вона разом із своєю донькою на протязі доби звільнила його квартиру 112, по вул. Дарницька,б.11. Наступного дня вона разом із своє неповнолітньою донькою переїхала до своєї матері і перевезла всі свої речі за адресою: АДРЕСА_10. 22.10.2008 року шлюб із ОСОБА_1 було розірвано. ОСОБА_10 тиждень після розірвання шлюбу ОСОБА_1 привів до себе в квартиру іншу жінку ОСОБА_14 і став жити разом з нею. З лютого 2009 року Захаров став намагатися знайти примирення з нею і поновити особисті відносини. Він телефонував їй на мобільний, робочий і домашній телефони, чекав біля підїзду. В березні 2009 року вона вирішила надати йому ще один шанс і поновила з ним особисті відносини. В цей же період ОСОБА_1 прийняв рішення щодо продажу своєї квартири і придбання іншої для спільного проживання. В знак примирення в березні 2009 року він подарував їй каблучку з діамантом, та запросив її в Київ в романтичну подорож. На травневі свята вони всією сімєю відпочивали в Криму. В квітні 2009 року він став займатися оформленням документів на продаж своєї квартири. В травні 2009 року Захаров повідомив їй, що в подарунок купить їй квартиру в якій вони будуть спільно проживати, тим самим це скріпить їх відносини. Він запропонував оформити квартиру на неї, уклавши угоду купівлі-продажу на її імя, так як оформлення договору дарування обійшлось би йому дорожче. Пошуком квартири і оформленням всіх необхідних документів займався Захаров, але оскільки договір по купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_11 зірвався (квартира була продана іншим покупцям), а він отримав вже задаток за свою квартиру, то на неї він поклав пошук квартири. ОСОБА_10 газету вона знайшла оголошення про продажу квартири АДРЕСА_2. Квартира продавалася через посередників. В той же день вона разом з ОСОБА_1 в присутності ріелтора і продавця оглянули квартиру і квартира їм сподобалася. Угода продажу квартири і покупка нової квартири були заплановані на одну дату -10.06.2009 року. Як раніше обіцяв Захаров квартира була оформлена на її імя. ОСОБА_10 місяць після придбання квартири вона і Захаров перевезли речі і стали проживати разом в придбаній квартирі. В вересні 2009 року вона подала документи в КП МБТІ. З вересня 2009 року відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняв сварки, підняв на неї руку, а тому в жовтні 2009 року вона була вимушена разом з донькою повернутися до матері. Оскільки спільне проживання неможливе то вона запропонувала відповідачу розділити спірну квартиру, однак він відмовився навіть обговорювати це питання і змінив замки на вхідних дверях, тим самим позбавив її права користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Просила суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належній їй на праві власності квартирою №41 в будинку №42 по вул. Батумській в м. Дніпропетровськ шляхом виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_12; вселити ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_13.

У судовому засідання позивачі та представник позивачів підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити, в задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити. Звернули увагу суду на те, що ОСОБА_15 на придбання квартири коштів не давала, на час придбання спірної квартири у шлюбі з ОСОБА_2 не перебувала і спільного бюджету з ним не мала, в квартирі жодного дня не проживала. Саме позивачі прийняли від продавців квартиру, ОСОБА_1 отримав ключі від спірної квартири особисто. Вони перевезли до неї свої речі і оселились в ній, де і мешкають дотепер. На час укладання договору купівлі продажу ОСОБА_1 був подавлений не міг виразно відповісти на запитання і його воля була психологічно подавлена ОСОБА_3, яка володіє екстрасенсорними здібностями.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали та просили суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Звернули увагу суду на те, що саме за бажанням, вільним волевиявленням ОСОБА_1 була оформлена купівля спірної квартири на ОСОБА_1. Права неповнолітнього ОСОБА_2 при купівлі спірної квартири ОСОБА_3 не порушувалося. ОСОБА_16 ОСОБА_13 повинен був думати про свого неповнолітнього сина, і якщо права неповнолітнього порушені то порушені саме батьком.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради просив суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Представник третьої особи Комунального підприємства Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Свідок ОСОБА_17, ріелтор Агентства нерухомості Квартирне питанняз 2007 по 2010 рік, розповіла про те, їй зателефонували і попросили показати трикімнатну квартиру на Батумській, квартира знаходилася на першому поверсі. Продавці і покупці зустрілися та оформили договір задатку. Між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були відносини, як в чоловіка і жінки. Довго чекали ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу, він повинен був привести гроші. Всі знали, що гроші від продажу квартири ОСОБА_1 йшли на покупку квартири на Батумській. З привезеної суми грошей був проведений розрахунок з нотаріусом і з нею. Були присутня до кінця угоди. ОСОБА_1 був якийсь схвильований, начебто не в собі. В її діяльності були випадки, коли люди робили необдумані вчинки, а потім дуже жалкували за вчиненим.

Свідок ОСОБА_18, батько позивача, розповів про те що його син перебував у шлюбі з ОСОБА_3, потім вони розійшлися, пізніше у нього зявилася інша жінка. Він змінився став нервовий, та якимось не таким. Син заявив, що продає квартиру, щоб придбати квартиру онуці. Він з дружиною віддали сину і онуку гроші, щоб син і онук купили собі квартиру. Пізніше дізнався, що син оформив купівлю квартири не на себе. Грошей на придбання квартири ОСОБА_3 не давала.

Свідок ОСОБА_12, сусідка, купила квартиру по вул. Дарницька. Розповіла про те, що при купівлі продажу були присутні всі власники квартири. При оформлені договору задатку в ріелторській конторі була і ОСОБА_3. Між ОСОБА_18 і ОСОБА_3 були відносини, як чоловіка та дружини. ОСОБА_18 сказав, що він хоче налагодити відносини з ОСОБА_3 і тому продають квартиру, тому що спільне проживання в цій квартирі в них не виходить. Ніхто не заперечував щодо продажу квартири. Квартира була повністю пуста. Вона за квартиру заплатила 50000 доларів США. Всі дуже поспішали, тому, що укладалася паралельна угода купівлі іншої квартири, куди необхідно було вести гроші. Гроші отримав Захаров і відразу повіз їх ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_19, двоюрідний брат першої покійної дружини ОСОБА_18, матері ОСОБА_20, яка померла в 2002 році. Розповів, що влітку 2009 року перевозив речі з квартири ОСОБА_18 по вул. Дарницькій на квартиру по вул. Батумська. ОСОБА_3 бачив не часто.

Свідок ОСОБА_21, подруга відповідачки, разом навчалися в Університеті. Знає ОСОБА_3 з 1995 року, а ОСОБА_18 з 2002 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 і Захаров вирішили знову жити разом і проживали до осені 2009 року. Влітку була в придбаній квартирі. Квартира по вул. Батумській була придбана на кошти ОСОБА_1 і була оформлена на ОСОБА_3. Двічі була в спірній квартирі там була ОСОБА_6, донька ОСОБА_3. ОСОБА_18 вигнав ОСОБА_3 з квартири, замінив замки на вхідних дверях. Відразу у ОСОБА_18 зявилася інша жінка.

Свідок ОСОБА_22, друг відповідачки, знає її з 2001 року, а ОСОБА_1 з 2005 року. Розповів про те, що Захаров і ОСОБА_3 кохали один одного, у них були хороші відносини. Вони спочатку проживали в районі Будинку Торгівлі, а потім переїхали разом в квартиру на вул. Батумська. Був в гостях восени 2009 року. Встановлював меблі на новій квартирі. В квартирі проживала донька ОСОБА_3 і бачив сина ОСОБА_1. Від ОСОБА_1 знає, що квартира була оформлена на ОСОБА_3 і він не жалкував про це. Перевозив речі із гаража ОСОБА_1 в придбану квартиру.

Свідок ОСОБА_23, подруга відповідачки, знає її з 1995 року, а ОСОБА_1 з 2000-2001 року. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були сусіди . Вони зареєстрували шлюб в 2006 року, а розірвали в 2008 році, потім знову зійшлися. Вказала, що це було особисте бажання ОСОБА_1 оформити квартиру на ОСОБА_3. Дочка ОСОБА_6 проживала з ними, а син ОСОБА_2 проживав з бабусею і дідусем. На нову квартиру переїхали в липні-серпні. На новій квартирі була двічі, перший раз її привозив Захаров, а другий раз була ОСОБА_3. З ними разом жила ОСОБА_6. ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_6 з квартири в жовтні 2009 року. Спірна квартира була придбана за кошти отримані від продажу квартири сімї ОСОБА_2 по вул. Дарницькій.

Свідок ОСОБА_24, подруга відповідачки, разом працювали. ОСОБА_2 знає, як чоловіка ОСОБА_6 з 2006 року. Разом із чоловіком на автомобілі вивозили речі ОСОБА_3 із Батумської після сварки в жовтні-листопаді 2009 року. Це були: диван світлого кольору, ляльки, книжки, особисті речі, консервацію, посудомийну машину, посуд. Знає, що квартира була оформлена на ОСОБА_3, гроші давав ОСОБА_1.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, а зустрічна позовна заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.05.2006 року в ОСОБА_9 відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, актовий запис 130. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_1 ( а.с. 87). Шлюб між сторонами розірвано 22 жовтня 2008 року, актова запис 538. Прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_25 - ОСОБА_3 ( а.с.89). У ОСОБА_1 від першого шлюбу є син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.9). У ОСОБА_3 від першого шлюбу є донька ОСОБА_6 ( а.с.88). Згідно Договору купівлі-продажу від 10 червня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за № 720, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_2, який діє за згодою батька ОСОБА_1 продали, а ОСОБА_12 купила квартиру №112, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дарницька, житловий будинок №11. Квартира належала по ? частці кожному на праві спільної часткової власності, на підстав свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 08.04.2009 р., згідно з розпорядженням від 08.04.2009 року №4/81-09 та зареєстрованого Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради 14.04.2009 року. Продаж квартири вчинено за 50000 доларів США (а.с.6-7,7 зв.8 ). Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 22.05.2009 року за №145/1 була надано дозвіл ОСОБА_1 продажу квартири, ? частина якої належить його неповнолітньому сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та вчинення правочину з придбання житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_14 ( а.с.10). Згідно до договору купівлі-продажу від 10 червня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3456, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру №41, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, житловий будинок №42 ( а.с.11). Фактично продаж квартири здійснено за 44500 доларів США ( а.с.85). Право власності зареєстровано в КП ДМБТІ ( а.с.77-81).

Як встановлено в судовому засіданні на день укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_15 ОСОБА_13 і ОСОБА_3 не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак перебували в фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується, як долученими до справи фотокартками ( а.с.40-53) так і показаннями свідків: ОСОБА_17, ОСОБА_12, ОСОБА_23, ОСОБА_22,ОСОБА_21, ОСОБА_24

Свідок ОСОБА_18- батько позивача, підтвердив той факт, що за гроші від продажу квартири по вул.Дарницькій була придбана квартира по вул.. Батумській в м. Дніпропетровську.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_19, оскільки його показання містили протиріччя.

Сторонами не оспорювався той факт, що спірна квартира №41, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, житловий будинок №42 була придбана за рахунок коштів отриманих сімє ОСОБА_18 від продажі квартири АДРЕСА_16 і те, що частина коштів належала неповнолітньому ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Однак судом не можуть бути прийняті правові підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця відповідно до ст.ст.203,215,217,234,655,656 ЦК України, а саме те, що ОСОБА_3 з власних корисливих мотивів, поправши всі моральні та етичні норми, було порушені права неповнолітнього, та те, що не було реальних правових наслідків і те, що воля ОСОБА_1 була подавлена ОСОБА_3, яка впливала на його волю і поведінку, використовуючи нетрадиційні заходи психологічного впливу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державним і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітнім чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину, свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні оспорюваний правочин договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 був укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_1, який надав гроші та ріелтора ОСОБА_17 Посилання позивачів на порушення п.6 ст.203 ЦПК України, а саме, що правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітнім чи непрацездатних дітей, не може бути прийнятий судом, оскільки укладаючи спірний договір ОСОБА_3 не порушувала права своєї малолітньої доньки Дарї. ОСОБА_1 не був стороною спірного договору.

Щодо посилання позивачів щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним на підставі ч.5 ст.203 ЦК України, та те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, то як встановлено в судовому засіданні і вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 проживала в спірній квартирі та зареєструвала своє право власності на спірну квартиру в КП ДМБТІ.

Твердження позивача та його представника про те, що воля ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу була подавлена ОСОБА_3 шляхом використання нею нетрадиційних заходів психологічного впливу не може бути прийнята до уваги судом оскільки не ґрунтуються на законі.

Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в судовому засідання, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 червня 2009 року квартири №41 в будинку №42, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №3456, а не посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №720, в частині покупця, анулювання права власності ОСОБА_3, визнання їх покупцями та визнання за ними права власності на спірну квартиру.

Щодо заявлених позовних вимог по зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належній їй на праві власності квартири і вселення її та малолітньої доньки в спірну квартиру.

У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, про що підтвердили свідки та не заперечував сам ОСОБА_1, ОСОБА_3 не має вільного доступу в спірну квартиру, тому позовні вимоги в частині вселення її та малолітньої доньки законні та підлягають задоволенню.

Позивачкою за зустрічною позовною заявою заявлено вимогу про усунення перешкод шляхом виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із спірної квартири.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сімї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом ( ч.3 ст.9 ЖК України)

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира була придбана для проживання сімї ОСОБА_2 - ОСОБА_3, та всі вселилися в спірну квартиру, як члени родини, отже сторони нарівні мають право користування спірним житлом , а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягають стягненню солідарно на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в розмірі 45 грн. 50 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимист.ст. 203,215,217, 391 ЦК України,ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.74 СК України, ст.ст.3, 7, 11, 15 , 58, 59,60,61,88, 212-215 ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні належній їй на праві власності квартирою №41 в будинку №42 по вул. Батумській в м. Дніпропетровськ.

Вселити ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_13.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в розмірі 45 грн.50 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар