Номер провадження № 22-ц/1590/5262/12
Головуючий у першій інстанції Присакар
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2012 м. Одеса

Категорія Ц-56

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльского районного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області - Про визнання права власності, виключення майна з опису і з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про виключення з-під арешту контейнера 20-фунтового, розташованого за адресою: м.Ізмаїл, вул. Пролетарська, 83-а, накладеного згідно акту серії АК № 470490 від 7 грудня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, в рахунок забезпечення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 53297,55 грн., мотивуючи це тим, що даний контейнер у липні 2000 року він придбав у Селянського фермерського господарства ОСОБА_7 Олександровичза 1200 грн., що підтверджується відповідною накладною.

09.02.2012 року у судовому засіданні ОСОБА_4 доповнив позов визнанням права власності на зазначений металевий контейнер.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року позов було задоволено повністю. Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на контейнер 20-футовий та звільнив контейнер з-під арешту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову через порушення судом процесуальних та матеріальних норм права.

При цьому апелянт зазначає, що на липень 2000 року Селянського фермерського господарства ОСОБА_7О.ще не існувало, а воно було створено 22.05.2001 року, не було власником зазначеного контейнеру та не могло у липні 2000 року відчужувати контейнер.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що суд також не надав належну оцінку іншим доказам: поясненням свідків: дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8, його доньки ОСОБА_9, його зятя ОСОБА_2, які пояснювали суду, що вони разом з останнім займалися фермерським господарством, мали доступ до бухгалтерії, що в них в господарстві ніколи не було контейнера; сам контейнер був описаний та арештований саме по місцю проживання відповідача ОСОБА_6, а не його сина ОСОБА_4

Також апелянт зазначає, що позивач під час судового розгляду 09.02.2012 року, у відсутності іншого співвідповідача ОСОБА_6, скориставшись своїм правом, збільшив позовні вимоги, доповнивши вимогою про визнання за ним права власності на контейнер, тобто доповнив предмет позову, але суд у цьому ж засіданні прийняв оскаржуване рішення, чим порушив право другого відповідача на ознайомлення з уточненими позовними вимогами та право висловити свою позицію з цього приводу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з*явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, міськрайонний суд виходив з того, що позивач належними доказами довів суду про те, що описаний державним виконавцем за адресою проживання його батька ОСОБА_6 металевий контейнер належить йому.

Однак погодитись з таким висновками суду міськрайонного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Судова колегія вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

7 грудня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в рахунок забезпечення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 53297,55 грн., за адресою останнього було складено акт опису та арешту майна на контейнер 20-футовий, металевий, зеленого кольору, за адресою проживання боржника: м.Ізмаїл, вул.. Пролетарська, 83-а. Акт було складено у присутності дружини ОСОБА_6 ОСОБА_10. Заяв та зауважень під час складання акту не було ( а.с. 6-8).

З позовом до суду про виключення майна з опису і з під-арешту 23.12.2010 року звернувся син боржника ОСОБА_4, який мешкає за адресою: м.Ізмаїл, вул. Рєпіна, 34, в якому він стверджував, що зазначений контейнер належить саме йому та який він придбав у липні 2000 року у Фермерського господарства ОСОБА_11О.за 1200 грн.

На підтвердження того, що спірний контейнер належить йому на праві власності він надав до суду накладну від 12 липня 2000 року, згідно якої контейнер був проданий йому СФГ ОСОБА_7 за 1200 грн., підпис продавця був посвідчений печаткою ( а.с.5).

Між іншим районним судом не надано належну оцінку іншим письмовим доказам.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_7 від 29 жовтня 2004 року він переєстрував належне йому на підставі свідоцтва від 22.05.2001 року Селянське (фермерське) господарство Колесниченко Анатолій Олександрович - ОСОБА_12 ( а.с.38, 64).

Тобто, районному суду слід було надати даній обставині відповідну оцінку про те, що на час видачі СФГ ОСОБА_13О.14 липня 2000 року накладної про продаж металевого контейнера ОСОБА_6, такого фермерського господарства юридично ще не існувало.

На дану обставину звертав увагу суду і відповідач ОСОБА_3 у своїх запереченнях на позов.

Крім того, поза увагою суду також були залишені пояснення свідків по справі: дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8, його доньки ОСОБА_9, його зятя ОСОБА_2, які пояснювали суду, що вони разом з останнім займалися фермерським господарством, мали доступ до бухгалтерії, що в них в господарстві ніколи не було контейнера.

Такі пояснення свідків не протирічили письмовим доказам, тому піддавати їх сумніву у суду не було підстав.

Правдивість пояснень свідків та сумнівна достовірність накладної від 14.07.2000 року підтверджуються тією обставиною, що спірний контейнер знаходився за адресою постійного проживання боржника.

09.02.1012 року представник позивача ОСОБА_14 звернулась до суду з письмовим клопотанням, у якому зазначила про уточнення позовних вимог та просила також визнати за ОСОБА_4 право власності на металевий контейнер. Дане клопотання є фактично спробою збільшити розмір позовних вимог, але здійснена дана спроба з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, на що не звернув увагу районний суд, не запропонував представнику позивача викласти уточнення позову з дотриманням вимог ЦПК України, направити копії уточненого позову іншим учасникам процесу і тільки після таких процесуальних дій приймати рішення.

Не зважаючи на такі порушення процесуального закону, після такого уточнення позову, у той же день суд ухвалив рішення по суті справи.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суд зазначає встановлені судом факти і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

В порушення вимог закону, суд не зазначив у рішенні, з яких підстав не прийняв до уваги докази, надані суду відповідачем ОСОБА_3, поясненням свідків ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та надав перевагу доказам, наданим позивачем, достовірність яких викладає сумнів.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не довів обставин, на які посилався як на підставу вимог про задоволення позову про визнання права власності на майно та виключення його з опису та арешту.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, спростовують висновки суду, тому рішення підлягає скасуванню, а по справі необхідно нове рішення про відмову у задоволенню позову.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року задовольнити.

Рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 9 лютого 2012 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І.Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_16