АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/491/287/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 26 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 13 квітня 2006 року при виконанні трудових обовязків гірничого майстра ВАТ «Кривбасзалізрудком» з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого його було травмовано. Висновком МСЕК від 31.01.2007 року у звязку з травмуванням йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%.

Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в сумі 147224 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 18000 грн., а також - на користь держави 94,10 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, суд помилково застосував до спірних правовідносин норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України замість Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»; не зясував, що ВАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі; не встановив, які саме незаконні дії роботодавця спричинили моральну шкоду позивачу; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди та не обґрунтовано розмір, стягнутої ним моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із ОСОБА_2 13 квітня 2006 року при виконанні ним трудових обовязків гірничого майстра ВАТ «Кривбасзалізрудком» з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого його було травмовано. Зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, про що складено акт № 7 від 16.04.2006 року.

Висновком МСЕК від 31.01.2007 року у звязку з травмуванням йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 25%. Висновками МСЕК від 23.04.2008 року, 29.07.2009 року, 24.06.2010 року при наступних переоглядах ОСОБА_2 відсоток втрати профпрацездатності залишився незмінним.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманою ним виробничою травмою моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Цей висновок суду відповідає положенням ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП якими передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоровя за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на власника підприємства або уповноважений ним орган, з вини якого цю шкоду заподіяно.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин відповідачем підтверджується актом № 7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 16.04.2006 року (а.с. 3-7), згідно якого встановлено основну причину нещасного випадку порушення технологічного процесу, а також супутню причину невиконання вимог з охорони праці та посадових обовязків.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства вважає колегія суддів доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 31.01.2007 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманою ним виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем виробничої травми, а також пов'язані з травмуванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 18000 грн. до 12000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 з 18000 грн. до 12000 грн. (дванадцяти тисяч грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: