Справа №22-ц-6481/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Білоконь
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Даценко Л.М.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.

з участю секретаря Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: управління Держкомзему у Володарському районі Київської області, Березанська сільська рада Володарського району Київської області про скасування державного акту на право приватної власності на землю, -

в с т а н о в и л а :

19 серпня 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказував, що 21.03.2001 року на його ім'я було видано державний акт на землю серії І-КВ № 091695, що посвідчує його право власності на дві земельні ділянки, які розташовані на території с. Березна, на вул. Загороднього, 6 та вул. Гагаріна. В 2011 році суміжний землевласник ОСОБА_3 самовільно зайняв частину земельної ділянки яка належить позивачу та побудував на ній паркан, чим порушив майнові права позивача. З цього приводу ОСОБА_2 звернувся до Березнянської сільської ради, де було створено комісію, якою перемірено земельні ділянки сторін та виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2

Позивач просив суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я ОСОБА_3, який посвідчує право власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Загороднього, 4 с. Березна, Володарського району Київської області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Після доповнення позовних вимог позивач також просив суд зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати бетонний паркан, який знаходиться на відстані 23,70 м від зовнішньої межі гр. ОСОБА_4, та перенести його на відстань не меншу, ніж 24,90 м від зовнішньої межі земельної ділянки гр. ОСОБА_4

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року в позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу про зобовязання ОСОБА_3 демонтувати бетонний паркан, який знаходиться на відстані 23,70 м. від зовнішньої межі гр. ОСОБА_4, та перенести його на відстань не менше ніж 24,90 від зовнішньої межі земельної ділянки гр. ОСОБА_4 задовольнити, а в решті позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення його права на земельну ділянку відповідачем та не доведено, що паркан відповідач збудував не у відповідності з їхніми державними актами.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою ні іншою нормою закону (ст. 16 ЦК України) при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 10.10.2000 року за № 3 ОСОБА_2 йому передано у приватну власність земельна ділянка площею 0.401 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0.221 га., та для ведення особистого підсобного господарства - 0.180 га ( а.с.37).

21.03.2001 року на ОСОБА_2 видано державний акт на землю серії І-КВ № 091695, що посвідчує право власності на дві земельні ділянки, які розташовані на території с. Березна, по вул. Загороднього та вул. Гагаріна Володарського району Київської області (а.с. 35).

Рішенням Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 28.04.1999 року за № 2 ОСОБА_3 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0.535 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0.250 га., та для ведення особистого підсобного господарства - 0.285 га ( а.с.38).

01.06.1999 року на ім'я ОСОБА_3 видано Державний акт на землю серії ІІ-КВ № 007954, що посвідчує право власності на дві земельні ділянки, які знаходяться на території с. Березна, по вулиці Загороднього, 4, Володарського району Київської області (а.с. 36) .

Виготовленню державних актів на імя сторін передувало виготовлення технічної документації ( а.с.40-75).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до актів Березнянської сільської ради Володарського району, розміри земельних ділянок обох сторін не відповідають розмірам, вказаним у державних актах та накладаються одна на одну ( а.с.10,830.

З таких обставин, при відсутності відповідного висновку експертизи або інших належних доказів про те, що відповідач використовує частину земельної ділянки позивача та паркан відповідач збудував не у відповідності з їхніми державними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Крім того, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою ні іншою нормою закону при наявності рішення органу місцевого самовярдування, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :