Справа № 1323/2-2720/11 Головуючий у 1 інстанції: Сас С. С.
Провадження № 22-ц/1390/2431/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю проектно-інвестиційна компанія «Стрийжитлобуд» (далі ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд», ОСОБА_3, з участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_6, про визнання недійсною угоди ,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання недійсною з моменту її вчинення додаткової угоди від 15 серпня 2006 року до договору № 2807/1 від 28 липня 2005 року з тих підстав, що вказана угода порушує права позивача та суперечить вимогам закону. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що є власником незавершеного будівництва будинку № 1 Б на вулиці Ленкавського у м.Стрию. 21 червня 2004 року між ним та ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» укладено нотаріально посвідчений договір, яким визначено умови участі ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» в будівництві вказаного обєкта незавершеного будівництва. 28 липня 2005 року між ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» та Примяк Т.В. укладено договір №2807/1 інвестування будівництва житла квартири у будинку № 13 а-б на вулиці Сагайдачного у місті Cтрию. 15 серпня 2006 року між цими сторонами укладено оспорювану додаткову угоду до договору від 28 липня 2005 року, відповідно до якої ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» зобовязався за кошти ОСОБА_3 побудувати для неї двохкімнатну квартиру на шостому поверсі, загальною площею 66,5 кв.м загальною вартістю 132933,50 грн. у будинку № 1Б на вулиці Ленкавського. Вважає, що вказаний договір та додаткова угода суперечать вимогам ч.1,2 ст. 203 ЦК України, оскільки ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності, оскільки не мав статусу фінансової установи. Вказаний договір суперечить також вимогам Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», оскільки із вказаного договору не вбачається наявність субєктів системи фінансово-кредитних механізмів. Відповідач ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд», укладаючи вищевказані договори, свідомо ввів Примяк Т.В. в оману, оскільки не мав статусу забудовника, так як на час заключення спірного договору не мав погодженої проектно-кошторисної документації, не мав земельної ділянки для забудови, ні статусу фінансової установи, ні укладеної угоди з управителем. Був відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт, не було повідомлено ОСОБА_3, що майнові права на обєкт знаходяться в іпотеці і накладено заборону на вчинення всіх дій щодо цього обєкта. Просив позов задовольнити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обємі. Визнати недійсною з моменту її вчинення додаткову угоду від 15 серпняі 2006 року до договору № 2807/1 від 28 липня 2005 року між ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» та ОСОБА_3 В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. Оскаржуваний правочин укладений з порушенням вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», «Про заставу» та «Про іпотеку». Оскаржуваний правочин вчинений із застосуванням обману особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Судом при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги, обставини, які не підлягають доказуванню в силу того, що такі встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. Угоду укладено щодо обєкту, майнові права на який були під заставою. Судом не застосовано норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

ОСОБА_3 та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11,58,59,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 3 вересня 2003 року ОСОБА_2 придбав у регіонального відділення Фонду Державного майна України обєкт незавершеного будівництва 106 квартирний житловий будинок з вбудовано-прибудованим магазином по вулиці Ленкавського 1 Б у м.Стрию.

29 березня 2004 року ОСОБА_2 відповідно до іпотечного договору (іпотекодавець) виступив майновим поручителем ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» перед Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК» за кредитним договором. Вказаний вище обєкт будівництва і майнові права на нього були передані в заставу, нотаріусом було накладено заборону на їх відчуження. Відповідно до п.2.7 іпотечного договору від 29 березня 2044 року заборонено передачу предмета іпотеки у володіння, користування та розпорядження іншим особам.

У звязку з неналежним виконанням позичальником (ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд») умов кредитного договору, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2008 року ухвалено стягнути з майнового поручителя ОСОБА_2 350 970 грн. заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_2 виконав це рішення суду шляхом сплати заборгованості за кредитним договором.

21 червня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» укладено договір генпідряду. Зі змісту цього договору вбачаються відносини щодо інвестування будівництва та передачі ОСОБА_2 результатів діяльності у власність виконавця після прийняття закінченого будівництвом обєкту.

28 липня 2005 року ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» (за договором - забудовник) та ОСОБА_3 (за договором клієнт) уклали договір інвестування будівництва житла № 2807/1. Відповідно до умов цього договору клієнт передає, а забудовник приймає замовлення за її кошти побудувати двохкімнатну квартиру №17 загальною площею 64,1 кв.м загальною вартістю 163 390,9 грн. (ціна 1 кв. м 2 549 грн.) на третьому поверсі будинку № 13 а-б на вулиці Сагайдачного у місті Стрию Львівської області. ОСОБА_3 не заперечує, що нею не сплачені в повній мірі кошти на будівництво житла.

15 серпня 2006 року між сторонами вказаного вище договору від 28 липня 2005 року укладено оспорювану додаткову угоду про внесення змін до договору інвестування будівництва житла. За умовами цієї угоди ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» (за договором сторона 1) та ОСОБА_3 (за договором сторона 2) змінили договір інвестування будівництва житла № 2807/1 від 28 липня 2005 року. Відповідно до умов додаткової угоди предметом договору є двохкімнатна квартира загальною площею 66,5 кв.м вартістю 132 933,50 грн (ціна 1 кв.м 1 999 грн.) на шостому поверсі будинку № 1 Б на вулиці Ленкавського у м.Стрию. На час укладення цього договору незавершений обєкт будівництва будинок 1 Б на вулиці Ленкавського у м. Стрию був предметом іпотеки. Майнові права на вказаний обєкт нерухомості перебували під заставою. Передача предмета іпотеки у володіння, користування та розпорядження іншим особам перебувала під забороною.

Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» довірче управління фінансовими активами є фінансовою послугою, яка є ліцензованою діяльністю. Ліцензія на вчинення фінансових послуг у ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» відсутня. Також на час укладення оспорюваної угоди відсутніми були погоджена у встановленому порядку проектно-коштористна документація і дозвіл на виконання будівельних робіт.

Відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», яким визначено загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами будівельними організаціями, які здійснюють будівництво за кошти, залучені від фізичних та юридичних осіб; визначено, що системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю за цим Законом є врегульовані ним та договорами дії субєктів при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Цим Законом встановлено, що управителем може бути банк або інша фінансова установа. Забудовником може бути особа, яка у встановленому законодавством порядку отримала право на використання земельної ділянки для спорудження обєктів будівництва та уклала угоду з управителем. На час укладення інвестиційного договору з позивачем були відсутні погоджена у встановленому порядку проектно-кошторисна документація та дозвіл на виконання будівельних робіт, статус земельної ділянки не визначений, з управителем угода не укладалася.

ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» згідно договору генпідряду прийняло на себе зобовязання своїми силами забезпечити своєчасне фінансування будівництва. ОСОБА_3 не було залучено для виконання будівельних робіт, а ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» зобовязалося згідно додаткової угоди за кошти позивача збудувати та передати їй квартиру в будинку 1Б на вулиці Ленкавського у м.Стрию за відсутності на це повноважень.

Для виконання будівельних робіт ОСОБА_5 «ПІК «Стрийжитлобуд» було надано право залучати до участі у будівництві інших інвесторів. Такого права не було надано для фінансування будівництва. Фінансування будівництва товариство згідно умов договору мало здійснювати за власні кошти.

Фінансова діяльність, повязана з рухом коштів, операціями з фінансовими активами, за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відноситься до сфери діяльності спеціалізованих фінансово-кредитних юридичних осіб і не може розглядатися як можливість її здійснення юридичними особами, що не є професійними особами з надання подібних послуг. Такі інші особи можуть здійснювати цю діяльність на підставі ліцензії.

Відповідно до основного договору ОСОБА_3 інвестує будівництво будинку № 13 а-б на вулиці Сагайдачного. Оспорюванню додатковою угодою змінено предмет, ціну та обєкт інвестування, що є істотними умовами договору (а.с.14-15). При цьому сторона 1 додаткової угоди не повідомила стороні 2 відомості щодо проекту забудови та власника незавершеного будівництва. Додатковоа угода укладена всупереч п.2.7 іпотечного договору від 29 березня 2044 року, яким заборонено передачу предмета іпотеки у володіння, користування та розпорядження іншим особам. Майнові права на будинок 1 Б на вулиці Ленкавського перебували під заставою.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України Згідно з ч.1, 2 ст. 203 цього Кодексу зміст угоди не може суперечити цього Кодексу, іншим нормативним актам, моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 91,92 ЦК України юридичні особи приватного права мають загальну і спеціальну правоздатність. Правочини, вчинення яких потребує отримання відповідного дозволу (ліцензії), можуть вчинятися юридичними особами лише після отримання такого дозволу.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Позивач не вимагає повернення переданого за оспорюваним договором майна. Житло як предмет договору передане не було, а ОСОБА_3 не сплатила всю суму коштів, що передбачена договором. Право позивача може бути відновлене у разі визнання оспорюваного правочину недійсним. Такий спосіб захисту порушеного права передбачений п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України.

Позивачем доведено наявність підстав, передбачених ст.ст. 203,215, ЦК України для визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною, відтак позов підлягає до задоволення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону та дійсним обставинам справи про права та обовязки сторін щодо предмету спору, в силу вимог ч.І ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.І ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати недійсною з моменту її вчинення додаткову угоду від 15 серпня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю проектно-інвестиційна компанія «Стрийжитлобуд» та ОСОБА_3 про внесення змін до договору інвестування будівництва житла № 2807/1 від 28 липня 2005 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: