Справа № 22-ц-1379/12 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А. Р.
Провадження № 22-ц/1390/1379/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бермеса І.В.,

суддів: Мусіної Т.Г., Шандри М.М.,

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

та адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.11.2011 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Розірвано шлюб укладений 28 січня 2006 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, актовий запис № 92.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_6 компенсувати ОСОБА_5 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведених в квартирі АДРЕСА_1 в розмірі ? частини їх вартості в сумі 64415 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матірю ОСОБА_5

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_5, просить змінити суду та залишити в силі рішення в частині про часткове задоволення зустрічного позову, скасувати рішення в частині щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог зустрічного позову про поділ спільного майна подружжя та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити зустрічний позов.

Покликається на те, що ОСОБА_6 не довів, що квартира є особистою приватною власністю. Представлені ним матеріали не є належними та допустимими доказами у даній справі. Немає жодних підтверджень про те, що саме ці кошти були сплачені на придбання квартири, особливо беручи до уваги, що в період з 7.02.2006р. по 9.02.2006р., тобто до дати придбання квартири, з цього рахунку знімались, вносились значні суми коштів. Продавець квартири ОСОБА_8, який допитаний в суді як свідок, не підтвердив природи та джерела походжень отриманих ним коштів за продаж.

Судом не враховано, що ремонт квартири проводився нею та її батьками, про, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10 Г, Перепічка Г, Перпічка С, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Ремонт не міг проводитись ОСОБА_6, оскільки згідно наявних в матеріалах справи документів, він знаходився в Канаді, будь-яких документів про перерахування коштів на ремонт ним не надано. В порівнянні із ціною придбання (239875 грн.) вартість квартири збільшилась на 51%. Вищевказане свідчить про істотне збільшення вартості квартири.

Зазначає, що спільна сумісна власність на квартиру по вул. Грабовського 14/5, яка є з ОСОБА_6 спільною сумісною власністю подружжя придбана за час шлюбу, по друге, за рахунок її затрат під час шлюбу вартість квартири істотно збільшилась.

Не враховано, що дитина потребує додаткового утримання, у стягненні якої судом було відмовлено. Зароблені кошти вона витрачає на дитину, яку люблить, виховує та доглядає. Тому просить задовольнити її позов.

Апелянт ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким скасувати рішення в частині визначення розміру аліментів та дати, з якої починається стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.07.2009р. і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що судом не враховано, що сукупний розмір матеріально-грошового забезпечення дитини батьком становить 250 канадських доларів на місяць, що відповідає 2,5 прожиткових мінімумівв Україні (2000,00 грн.).

Окрім цього, з метою забезпечення в майбутньому права сина на вищу освіту належного рівня, без обмеження права на вибір такої, він уклав угоду з інвестиційним фондом Канадський стипендіальний трастовий планпро те, що протягом наступних трьох років він взяв на себе зобов'язання відкласти на особистий інвестиційний рахунок свого сина, ОСОБА_7, кошти у сумі 20 866 канадських доларів, яке, як підтверджується матеріалами справи ним виконується належним чином.

Наведене об'єктивно спростовує висновки суду про наявність зобов'язань у ОСОБА_6 щодо сплати аліментів з 15.07.2009р.Таким чином, на даний час, утримання дитини, що відповідає вимогам ст. ст. 180, 181 СК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін на підтримання апеляційних скарг, заперечення доводів зустрічних скарг, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. Покликаючись на те, що між ним та відповідачкою подружні відносини не склалися, будь-яких подружніх відносин не підтримують, спільного бюджету не мають, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, просив задовольнити позов.

ОСОБА_5 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6, третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про поділ майна подружжя, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалася на те, що ними з відповідачем в шлюбі було придбано квартиру№5 по вул. Грабовського, 14, яка є їхньою спільною сумісною власністю, а тому за нею слід визнати 1/2 спірної квартири та визначити порядок користування вищевказаною квартирою. У вказаній квартирі було проведено ремонт за кошти її батьків, внаслідок чого вартість квартири істотно збільшилася. Крім того, вона має право на 1/2 доходу ОСОБА_6 під час шлюбу, оскільки вона була зайнята веденням домашнього господарства та доглядом і вихованням сина. Так само, вона просила стягнути з ОСОБА_6 аліменти на дитину ОСОБА_7, 06.07.2007р.н. у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, витрати на додаткове лікування дитини в розмірі 1/8 частини усіх доходів відповідача, витрати на її утримання до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку в розмірі 1/4 частини усіх доходів ОСОБА_6 та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом з нею.

В судовому засіданні встановлено, що будь-яких подружніх відносин сторони не підтримують, тому суд прийшов до правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, сімя розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, а тому шлюб розірвано.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5, то суд взяв до уваги той факт, що спірна квартира дійсно набута за час шлюбу, але за кошти які належали йому особисто і були зароблені ОСОБА_6 особисто, під час його перебування за кордоном до шлюбу.

При цьому взяті до уваги виписка з особистого рахунку ОСОБА_6 у кредитній спілці Будучністьвід 05.03.2009 року; виписка ВАТ Укрексімбанк№ 018668 від 09.02.2009 року про стан особового рахунку ОСОБА_6 за період з 01.01.2006 року по 09.02.2006 року в сумі 65000,00 канадських доларів, що в еквіваленті становило 286937,37 грн.; заява ОСОБА_6 №4269 від 09.02.2006 року до ВАТ Укрексімбанкпро видачу готівки в сумі 31600,00 доларів США, що в еквіваленті становило 159 580,00 грн.; заява ОСОБА_6 № 4216 від 09.02.2006 року до ВАТ Укрексімбанкпро видачу готівки в сумі 8600,00 доларів США, що в еквіваленті становило 43430,00 грн., ксерокопії цих банківських виписок додані до матеріалів справи.

Ці ж обставини ствердили в засіданні судової колегії представники ОСОБА_6

Суд зробив правильний висновок, що загальна сума знятих ним коштів, станом на 09.02.2009 року, приблизно відповідає ціні договору купівлі продажу квартири. Грошові кошти були передані особисто покупцем продавцю, про що ОСОБА_8 дав пояснення при допиті його в якості свідка.

Враховуючи, що ремонт в спірній квартирі було проведено за спільні кошти, суд прийшов до вірного висновку, що слід зобовязати ОСОБА_6 компенсувати ОСОБА_5 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведених в квартирі в розмірі 1/2 частини їх вартості в сумі 64415 гривень.

Покликання апелянта ОСОБА_5 про те, що квартира куплена за спільні кошти, а також те, що сама квартира є спільно нажитим майном, не заслуговують на увагу, так як судом встановлено, що кошти на купівлю квартири були зароблені ОСОБА_6 особисто під час перебування за кордоном задовго до укладання шлюбу з нею і не могли бути заробленими за незначний час перебування сторін в шлюбі.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на додаткове лікування дитини в розмірі 1/8 частини усіх доходів відповідача, витрат на утримання позивачки по зустрічному позову до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку в розмірі 1/4 частини усіх доходів ОСОБА_6, то суд прийшов до вірного висновку, що такі не відповідають реальним обставинам справи і матеріальному становищу відповідача за зустрічним позовом, а отже не підлягають до задоволення.

Додаткові витрати на дитину, передбачені ст. 185 СК України, можуть бути призначені на майбутнє у разі доведеності потреби та розміру таких витрат.

Згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за змістом статті 185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). І визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Судова колегія приймає до уваги покликання ОСОБА_6 на те, що з метою забезпечення в майбутньому права сина на вищу освіту належного рівня, без обмеження права на вибір такої, він уклав угоду з інвестиційним фондом Канадський стипендіальний трастовий планпро те, що протягом наступних трьох років ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання відкласти на особистий інвестиційний рахунок свого сина, ОСОБА_7, кошти у сумі 20 866 канадських доларів (двадцять тисяч вісімсот шістдесят шість), яке, як підтверджується матеріалами справи ним виконується належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судова колегія при вирішенні питання щодо застосування положень ч. 2 ст. 84 СК України приймає до уваги покликання ОСОБА_6 на те, що у зв'язку з неповерненням ОСОБА_5 на територію Канади та неповідомленням про це компетентних органів, та продовженням отримання допомоги на утримання дитини від Канадського уряду, без законних на те підстав, - ОСОБА_6 виконав зобов'язання ОСОБА_5 щодо повернення останньою безпідставно отриманих коштів урядової допомоги, всього на загальну суму 1700 канадських доларів.

Окрім того судова колегія враховує і те, що, як вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_5, вона заробляє гроші, однак витрачає їх на дитину.

З врахуванням вищенаведеного не заслуговують на увагу покликання апелянта ОСОБА_5 на те, що судом не враховано, що дитина потребує додаткового утримання та безпідставно відмовлено у витратах на її - ОСОБА_5 утримання.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу ОСОБА_5 на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Суд також прийшов до висновку, що слід стягувати з ОСОБА_6 користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина, щомісячно, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що сукупний розмір матеріально-грошового забезпечення дитини батьком становить 250 канадських доларів на місяць, що відповідає 2,5 прожиткових мінімумів в Україні (2000,00 грн.).

В засіданні судової колегії представники ОСОБА_6 просять визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в сумі 1,5 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто приблизно в сумі 1200 грн.

Ці покликання слід частково задовольнити з виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі .

Отже, для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі необхідно, щоб платник або одержувач аліментів звернувся з відповідною заявою до суду в порядку, встановленому ЦПК України.

Оскільки сторони із заявою про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до суду не зверталися, апеляційний суд не вбачає наявність правових підстав для застосування положень ч. 1 ст. 184 СК України до спірних правовідносин.

Таким чином аліменти слід стягувати у частці від доходу батька.

З врахуванням матеріального становища ОСОБА_6 та вищевказаного сукупного розміру матеріально-грошового забезпечення дитини батьком судова колегія вважає, що слід стягнути з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_13 щомісячно, в розмірі 1/20 частини з усіх видів заробітку після вирахування усіх обовязкових видів платежів, що становитиме приблизно 1600 грн.

При цьому судова колегія вважає, що з врахуванням бажання ОСОБА_6 надалі сплачувати аліменти на утримання сина такий спосіб їх стягнення не протирічить положенням ст.ст.18, 181 СК України.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

З врахуванням цих положень суд вірно визначив, що стягнення слід починати з дня предявлення позову, тобто починаючи з 15 липня 2009 року.

Тому покликання апелянта ОСОБА_6 про невірне визначення зобов'язань у нього щодо сплати аліментів з 15.07.09р., є безпідставними.

Таким чином рішення суду в цій частині слід змінити, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, п.2 ч. 1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2011 року в частині

стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 - змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно, в розмірі 1/20 частини з усіх видів заробітку після вирахування усіх обовязкових видів платежів, але не менше ніж 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2011 року залишити без зміни.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою апеляційного суду Львівської області 31 січня 2012року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Бермес І.В.

Судді: Шандра М.М.

ОСОБА_14