АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2215/12 Справа № 2-24/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Майній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна та по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 29.03.1996 р. З 01.06.2009 р. їх сімя розпадалася, вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. За час проживання однією сімєю ними було придбано майно на загальну суму 21 758 грн., з якого він просить йому виділити майно на суму 5 540 грн., інше майно виділити відповідачці, а різницю в сумі 5 339 грн. стягнути з відповідачки на його користь. Крім того, під час спільного проживання ним було укладено кредитні договори, загальна заборгованість за якими на 01.06.2009 р. становить 46 415 грн. 49 коп. Оскільки, отримані в кредит гроші були використані на потреби сімї, просить стягнути з відповідачки Ѕ частину заборгованості, тобто 23 207 грн. 75 коп.

Відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом в якому посилаючись на те, що ними було придбано майно на загальну суму 16 115 грн., а тому просила виділити їй майно на суму 8 865 грн., а відповідачу на суму 7 250 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо поділу майна задоволені частково, позивачу виділено майно на суму 8 354 грн., відповідачці на суму 10 838 грн. зі стягненням різниці в сумі 2 484 грн. на користь позивача, у задоволені позову щодо стягнення Ѕ частини суми заборгованості за кредитами відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду в частині відмови в позові щодо стягнення з відповідачки Ѕ частини суми заборгованості за кредитами скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки позивачем оскаржується рішення суду лише в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідачки Ѕ частини суми заборгованості за кредитами, судове рішення ревізується лише в цій частині.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідачки Ѕ частини суми заборгованості за кредитами, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З даним висновком суду судова колегія погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи й відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.03.1996 р. З 01.06.2009 р. сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують.

Під час спільного проживання як позивачем так і відповідачем укладалися кредитні договори. На час припинення шлюбних стосунків за деякими існує заборгованість.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені стягнення з відповідача Ѕ частини несплаченої суми за кредитними договорами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: