Справа № 2-1739/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2012 Московський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Марченка О.М.

при секретарі - Бєліцькій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про спонукання виконання взятого зобовязання в порядку ст.. 1052 ЦК України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про стягнення з останнього грошової суми в розмірі 115 000 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 з 1999 року до січня 2008 року працював на посаді головного бухгалтера приватної фірми Гамма-Оптік. За період його роботи на посаді головного бухгалтера та розпорядника фінансами фірми, з 2003 р. по 2008 р. на фірмі утворилася недостача грошових коштів на суму 115 000 доларів США. Відповідач свою вину в розтраті грошових коштів визнав, на підтвердження чого склав розписку від 09.01.2008 року, якою зобовязав себе повернути грошові кошти фірмі в особі позивача ОСОБА_1 Однак відповідач свого зобовязання не виконав та гроші не повернув.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представники в судовому проти позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що розписку відповідач склав під психологічним натиском з боку позивача. Також, відповідач стверджує, що він не розтрачав грошові кошти приватної фірми Гамма-Оптік. Всі свої заперечення на позов відповідач виклав в письмовому вигляді, які долучені до матеріалів цивільної справи (а.с.22-33).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків з боку позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

09.01.2008 року ОСОБА_2 склав розписку, в якій взяв на себе зобовязання повернути ОСОБА_1 гроші в сумі 115 200 доларів США.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 21.12.2011 року по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського райсуду м. Харкова ві. 04.11.2011 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди (а.с.94-96), було встановлено, що розписка від 09.01.2008 року не є договором позики.

Крім того, позивач сам зазначає, що розпискою відповідач зобовязав себе повернути гроші приватній фірмі Гамма-Оптік в його (ОСОБА_1О.) особі (засновнику фірми), які він ( відповідач), нібито, незаконно зняв з розрахункового рахунку фірми та розтратив, перебуваючи на посаді головного бухгалтера цієї фірми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розписка від 09.01.2008 року за своєю природою є зобовязанням працівника відшкодувати підприємству завдану ним матеріальну шкоду. Отже, спір по даній справі є трудовим та регулюється главою ІХ Кодексу законів про працю України Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації .

У звязку з виявленням недостачі грошової суми на приватній фірмі Гамма-Оптік, тої самої суми, яку позивач просить стягнути з відповідача по розписці, правоохоронними органами було порушено кримінальну справу № 21080029 за фактом службового підроблення відносно ОСОБА_2 Однак, в ході розслідування зазначеної кримінальної справи, постановою старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_6 від 30.03.2009 р. кримінальне переслідування відносно ОСОБА_2 було припинено, у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 366 КК України та порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення відносно службових осіб ПФ Гамма-Оптікза ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.. 366 КК України. (а.с.34).

Таким чином, суд аналізуючи надані йому докази, приходить до висновку, що ОСОБА_2 хоч і взяв на себе зобовязання відшкодувати фірмі матеріальний збиток, тобто фактично взяв на себе вину у незаконному знятті грошових коштів з розрахункового рахунку фірми, однак більш детальнішим розслідуванням правоохоронних органів було встановлено, що він не причетний до цього злочину. Тому, суд вважає, що у ОСОБА_1 не має підстав вимагати від ОСОБА_2 відшкодування матеріального збитку фірмі, якого він не завдавав.

При винесенні рішення, судом було виявлено, що позивач не в повному обсязі сплатив держмито за подачу позовної заяви.

Позовна заява була подана 17.11.2010 році. Порядок та розміри сплати держмита на той час були передбачені Декретом КМУ Про державне мито(в ред.. від 27.07.2010 р.), відповідно до підпункту ап. 1 ст. 3 якого розмір мита по даній категорії справ складав 1% від суми позову, але не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач заявив вимоги на 115 000 доларів США, тобто мав сплатити державне мито в розмірі 1 700 гривень, однак сплатив 850 гривень (а.с.1). Тому суд, керуючись ч. 1 ст. 88, п. ч.2 ст. 119 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави мито за подачу даної позовної заяви в розмірі 850 гривень.

Керуючись статтями 10, 11,74,20, 60, 61, 88, 119, 212, 215, ЦПК України, Кодексом законів про працю України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про спонукання виконання взятого зобовязання в порядку ст.. 1052 ЦК України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави мито за подачу позовної заяви в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Марченко