АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1123/12 Справа № 22ц-9631/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Городничої В.С.

суддів Глущенко Н.Г., Баранніка О.П.,

при секретарі Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 серпня 2007 року на вул. Троїцка площа в м. Дніпропетровську з вини відповідачки, яка керуючи автомобілем НОМЕР_1, сталася ДТП, в результаті якої автомобілю НОМЕР_2, заподіяна значна матеріальна шкода, загальна вартість витрат на ремонт якого становить 5700,00 грн. В звязку з чим просила суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 5700,00 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та судові витрати в сумі 3095,50 грн.(а.с.4-5).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, на її користь з ОСОБА_2, стягнуто матеріальну шкоду в сумі 5700,00 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та судові витрати в сумі 3095,50 грн. (а.с.59-60).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2009 року рішення Бабушкінського районного суду скасоване та в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.

За касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2009 року скасоване, справу передано до апеляційного суду на новий розгляд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обгрунтування та розміру матеріальної та моральної шкоди.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталося з вини відповідачки ОСОБА_2, що встановлено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2008 року.

Однак, з таким висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до вимог чч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. До того ж, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції, посилаючись в своєму рішенні на те, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2008 року встановлено, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_2, не врахував, що такий висновок в постанові АНД суду є не вмотивованим та суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що вищезазначеною постановою встановлено вину водія ОСОБА_2, оскільки стосовно ОСОБА_2 питання щодо вчинення нею адміністративного правопорушення судом не розглядалося і постанову з такого питання стосовно неї не було ухвалено.

З висновку спеціаліста від 24 червня 2008 року №70/27 науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, який надала відповідачка, вбачається, що ОСОБА_2 у скоєні вказаного ДТП є невинною (а.с.96-97).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.3 ч.1 цієї ж статті за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з висновку судової авто-технічної експертизи № 3184-11 від 30 листопада 2011 року, проведеною за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року, має місце спільна вина водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у скоєні вказаного ДТП через невідповідність їх дій вимогам ПДР, що знаходиться в причинному звязку з подією зіткнення транспортних засобів(а.с.195). Таким чином, за наявності взаємної вини сторін в скоєнні ДТП розмір відшкодованої шкоди на користь позивачки має бути зменшений.

Таким чином, підставою для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 є вище зазначені обставини та ст.ст. 1167,1166, п.3.ч.1.ст.1188 ЦК України.

Враховуючи вказану обставину, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни обґрунтування підстав задоволення позову та зміни розміру стягнутої матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, п.4 ст.309, 313 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2009 року змінити в частині його обґрунтування та стягнених розмірів матеріальної та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди - 2850 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: