Номер провадження2/2603/4915/12
Справа №2-2044/12
25 жовтня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просив винести рішення про його задоволення, посилаючись на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо повернення коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми позики в сумі 281 627,10 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2008 року надав у борг відповідачу 100 000 грн., які останній зобовязався повернути йому до 10 жовтня 2008 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою, якою останній підтвердив свій борг перед позивачем і строк повернення. Також, відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 02 лютого 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом, підписаного між позивачем та ОСОБА_5, позивачем було набуте право вимоги, яке належало ОСОБА_5 у відповідності до Договору позики від 30 вересня 2008 року. Згідно з вище зазначеним Договором про відступлення права вимоги, він, позивач, набув право вимагати від відповідача повернення боргу у розмірі 168 000 грн., які останній зобовязався повернути до 10 жовтня 2008 року, однак не повернув.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 281 627, 10 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2012 року скасовано заочне рішення, справу призначено до судового розгляду.
До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження.
Сторона відповідача в судове засідання зявлялася, однак в подальшому не зявлялася, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову.
В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2008 року позивач надав в борг відповідачу 100 000 грн., які останній зобовязався повернути до 10 жовтня 2008 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою, якою останній підтвердив свій борг перед позивачем і строк повернення. (а.с.8)
Згідно з договором про відступлення права вимоги, позивач набув право вимагати від відповідача повернення боргу у розмірі 168 000 грн., які відповідач зобовязався повернути до 10 жовтня 2008 року (а.с.10), однак не повернув.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачем жодним чином не виконані покладені на нього зобовязання щодо сплати грошового зобовязання, тобто суму позики відповідач добровільно в обумовлений сторонами строк не повернув.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, або позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, як зазначено в ст. 1050 ЦК України, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, в якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Відповідач надавав пояснення про те, що боргу у розмірі 100 000 грн. перед позивачем у нього не існує, оскільки розписки не писав, а самого позивача ніколи не бачив і не знає. Зазначає і те, що боргу перед ОСОБА_5 він не заперечує, однак про договір відступлення прав вимоги, укладений між позивачем та ОСОБА_5, йому не було відомо. Посилаючись на ч. 2 ст.517 ЦК України, зазначає, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Тобто він, як відповідач, не був належним чином повідомлений про зміну кредитора.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про відступлення прав вимоги, про що свідчить підпис відповідача. (а.с.52)
Відповідачем в судовому засіданні заявлялося клопотання щодо проведення судової почеркознавчої експертизи, мотивуючи тим, що підпис у договорі позики від 29 вересня 2008 року виконано не ним, а іншою особою, з позивачем не знайомий, а розписка є підробленою.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2012 року призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання, зокрема і питання чи вчинені вільні зразки підпису та почерку відповідачем ОСОБА_4 з метою навмисної зміни власного почерку, та чи вчинені текст та підпис у заяві про прийняття на роботу від 20 червня 2011 року та у довіреності від 12 січня 2012 року правою чи лівою рукою.
Зазначені питання ставилися з тих підстав, що відповідач у судовому засіданні при написанні вільних зразків писав „невміло лівою рукою, при цьому надані суду заява про прийом на роботу та довіреність на ведення справи від імені відповідача візуально написані іншим почерком, при цьому відповідач не заперечував що саме він написав і підписав зазначені документи.
Тому у суду виникли сумніви щодо правдивості відповідача в написанні будь яких написів чи підписів користуватися лівою рукою.
В процесі судового розгляду при вирішенні питання про призначення експертизи, судом неодноразово зазначалося про надання відповідачем документів з підписом та текстом напису, на що відповідач зазначав про їх відсутність у будь якому вигляді.
В подальшому, після направлення справи на експертизу, судом неодноразово (14 серпня та 10 вересня 2012 року) ОСОБА_4 повідомлялося про обовязковість надання зазначених вище документів, на що останній не реагував, тому клопотання експертів виконано не було і справу повернуто без виконання.
Експертною установою вище зазначену справу повернуто до суду без виконання ухвали щодо проведення експертизи, оскільки клопотання, які заявлялося експертами про надання в їх розпорядження достовірних вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_4, у тому числі зіставлюваних за часом виконання з досліджуваним документом, а також медичних відомостей про стан здоровя, не надано.
26 вересня 2012 року відновлено провадження по справі, справа призначалася до розгляду як на 09 жовтня, так і 25 жовтня 2012 року, при цьому належним чином повідомлений відповідач до суду не зявлявся.
Отже, жодних документів відповідачем для проведення експертизи не надано і таким чином судова почеркознавча експертиза не проведена.
Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні письмові докази, на підставі яких суд дійшов висновку щодо задоволення позову.
Позовна заява подана у серпні 2009 року, розрахунок заборгованості (індекс інфляції та 3% річних) наданий за період з 11.10.2008 по 11.02.2009, при цьому після скасування заочного рішення позовні вимоги не уточнювалися, сума заборгованості залишилася незмінною.
З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 281 627,10 грн., що складає: суму основного боргу 268 000 грн.; суму, на яку збільшився розмір основного боргу з урахуванням індексу інфляції 10 939,76 грн.; 3 % річних з простроченої суми 2 687,34 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору та витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.
Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 88, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_4 (НОМЕР_1, ідент. № НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 281 627, 10 грн., що складає: суму основного боргу 268 000 грн.; суму, на яку збільшився розмір основного боргу з урахуванням індексу інфляції 10 939,76 грн.; 3 % річних з простроченої суми 2 687,34 грн.,
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору 1700 грн., інформаційно технічного забезпечення судового процесу 250 грн.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1