Справа № 2- 3839/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2012 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Мачихіні В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, третя особа комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на квартиру,

-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10.02.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який діяв по дорученню від 17.10.2006 року, виданому нотаріусом ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7, був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 10 000,00 грн. Вказана угода виконана в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Після здійснення угоди йому були передані правовстановлюючи документи, він вселився у вказану квартиру та став фактично володіти та користуватися нею на правах власника. За угодою між ним, відповідачем ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нотаріальне посвідчення вказаної угоди повинно відбутися протягом двох слідуючих місяців після отримання дозволу з БТІ на відчуження квартири. В подальшому оформити нотаріально угоду належним чином не було можливим, оскільки 26.03.2007 року ОСОБА_7 помер. Позивач посилається на те, що є всі законні підстави для визнання за ним права власності на вказану квартиру, оскільки вказаний договір не протирічить актам цивільного законодавства та моральним принципам суспільства, він та ОСОБА_3 діяли в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ця угода направлена на реальне настання правових наслідків у відповідності до положень ст.ст.203 та 206 ЦК України; угода відповідає істотним умовам для таких договорів предметом договору є нерухоме майно, договором визначена вартість нерухомого майна 10 000,00 грн. та визначені права і обов»язки продавця та покупця. Позивач просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, посилаючись на обставини,викладені в позові, позовні вимоги підтримав. ОСОБА_9 надав суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав і просив не розглядати справу у його відсутність до його звільнення з місць позбавлення волі. Зважаючи на те, що відповідно угоди на надання правової допомоги від 15.12.2011 року, представництво інтересів ОСОБА_1 в судовому засіданні здійснюється ОСОБА_10, наділеного всіма правами позивача, з урахуванням того, що явка позивача не визнавалася обов»язковою в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за участю представника позивача та за відсутністю позивача.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники ОСОБА_4 міської ради, третьої особи КП «ДМБТІ» не з»явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_11 надав суду письмові заперечення проти позову та про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу був власником квартири АДРЕСА_3.

26.03.2007 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 210707, виданим 06.03.2008 року відділом реєстрації смерті ОСОБА_4 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2716.

Відповідно до спадкової справи з заявою після його смерті 11.05.2007 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася племінниця ОСОБА_7 - ОСОБА_12, після чого нотаріальною конторою була заведена спадкова справа та направлено відповідний запит до КП «ДМБТІ», приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_13 ОСОБА_12 було видано дублікат Договору купівлі-продажу квартири від 17.07.1997 року та ОСОБА_7 з державного реєстру правочинів. Проте, 18.06.2008 року ОСОБА_12 померла, не встигнувши отримати свідоцтво про право на спадщину.

Встановлено, що єдиною спадкоємицею ОСОБА_12 є її донька ОСОБА_2, а зазначена квартира, право власності на яку просить визнати за собою ОСОБА_1 , є її спадковим майном.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 його представник в позові та в судовому засіданні посилався на те, що за договором купівлі-продажу від 10.02.2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який діяв по дорученню від імені ОСОБА_7, ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, який знаходиться на а.с.8 матеріалів цивільної справи, ОСОБА_3, діючий від ОСОБА_7 на підставі довіреності, виданої 17.10.2006 року ВЕС№692994 державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 продав, та ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1997 року, зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_14 в реєстрі під №70 від 17.08.1997 року.

Відповідно до тексту вказаної копії договору ОСОБА_3 за продану квартиру отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 грн. та зобов»язався оформити угоду нотаріально протягом одного місяця.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною першою статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У відповідності до положень ст. 657 ЦК України, які були чинними на час укладання вказаного договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Зазначені положення закону також передбачені п.5 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №671, відповідно до якого державній реєстрації підлягають правочини, зокрема договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири).

Відповідно до положень ч.3 ст. 640 цього Кодексу, які діяли на час укладання договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Згідно до змін до ч.3 ст.640 ЦК України, які набрали чинності 31.03.2010 року, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У відповідності до положень ч.1 ст.203 ЦК України, чинної станом на 10.02.2007 року, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. У відповідності до ч.4, 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчиняться у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. ОСОБА_14 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

За положеннями ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. ОСОБА_14 сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору н вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як пояснив в судовому засіданні представник ОСОБА_1Г,. при виготовленні вказаного договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи, помилково в його тексті був вказаний номер квартири, що продавалася як №3 в будинку № 20 по вул. Баррикадній в м. Дніпропетровську, замість правильного номеру квартири АДРЕСА_5. Також представник зазначив, що вказаний договір купівлі-продажу до смерті ОСОБА_7 не був посвідчений нотаріально в зв»язку з халатністю ОСОБА_1, подавець від його нотаріального посвідчення не ухилявся.

Встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська знаходилася цивільна справа №2-206/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,ОСОБА_2, ОСОБА_4 міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_6. Ухвалою суду від 28.11.2011 року зазначений позов залишений без розгляду.

Як вбачається з матеріалів вказаної цивільної справи, на її а.с. 8 знаходиться додана позивачем ОСОБА_1 до позову ксерокопія договору купівлі-продажу від 10.02.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_3, діючий за підставі довіреності, виданої 17.10.2006 року ВЕС№692994 державним нотаріусом Сьомої нотаріальної контори м.Дніпропетровська ОСОБА_6, від ОСОБА_15, продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_7. Проте, в копії цього договору зазначено що продаж вказаної квартири здійснено вже не за 10 000 грн., як зазначено в копії договору у даній справі, а за 10 000 доларів США.

В зв»язку з зазначеним, у відповідності до приписів ст.ст. 64, 138 ЦПК України судом у позивача ОСОБА_1Г.з представником був витребуваний оригінал договору купівлі-продажу, за яким він придбав 10.02.2007 року квартиру АДРЕСА_2, який наданий суду не був з посиланням на відсутність.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 та його представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 ним було набуто правомірно та на підставах, що не заборонені законом.

Суд вважає, що в зв»язку з тим, що зазначений позивачем договір купівлі-продажу, у змісті якого за словами позивача здійснена описка в написанні адреси придбаної ним квартири, всупереч положень ст.ст. 640, 657 ЦК України, діючих на час його укладання, не був нотаріально посвідченим та не відбулася його державна реєстрація, він в силу приписів ст.ст. 215, 220 ЦК України є нікчемним та таким, що не був укладений і не породив для сторін прав та обов»язків. В судовому порядку дійсність такого договору не визнавалася.

Крім того, відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку відповідно до ст. 253 ЦК України розпочався 11.02.2007 року. Із позовом про визнання права власності на квартиру позивач ОСОБА_1 звернувся 16.12.2011 року, тобто з пропуском строків позовної давності, заяву про поновлення такого строку суду не надавав. Суд вважає необхідним за заявою представника ОСОБА_2 застосувати у даній справі позовну давність, що у відповідності до ст.257 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_8 задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш ИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, третя особа комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на квартиру.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Кудрявцева