Номер провадження 2/2603/2943/12
Справа №2603/2982/12
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

при секретарі - Пархоменко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Київхімволокно", третя особа: Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об′єкти нерухомого майна, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ "Київхімволокно" про визнання права власності на об"єкт незавершеного будівництва, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.04.2006 року між ним та ВАТ "Київхіволокно" в особі керуючого санацією ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу об"єкту незавершеного будівництва, що становив 70 % готовності споруду вентиляційної труби. Сторони домовились про відчуження даного об"єкту на користь позивача та зазначені наміри уклали у простій письмовій формі, при цьому обумовили всі суттєві умови, визначивши предмет договору, суму угоди та умови переходу права власності на вказаний об"єкт. На виконання умов Договору позивач 10.04.2006 року сплатив грошові кошти в сумі 102.040 грн., що підтверджується додатком до Договору. В подальшому сторонами також було підписано видаткову накладну, яка фактично є актом приймання-передачі об"єкту. З квітня 2006 року вказаний об"єкт незавершеного будівництва використовується позивачем для розміщення трансформаторів, що обслуговують виробничі приміщення позивача. Протягом всього часу користування відповідач не заперечував проти використання об"єкту, при цьому постійно відкладаючи процедуру нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу, не заперечуючи його існування та виконуючи умови. Останній строк для посвідчення такого договору сторони обумовили до 01.01.2012 року, але відповідач відмовився його посвідчувати. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на об"єкт незавершеного будівництва (що становить 70 % готовності) споруду вентиляційної труби, що знаходиться по вул. Магнітогорській, 1 в м. Києві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, а саме:

- визнати за позивачем право власності на об"єкт нерухомого майна, який складається з трансформаторної, загальною площею 68, 3 кв.м., та споруду вентиляційної труби, загальною площею 670 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, літ. "2Б";

- зобов"язати Київське міське БТІ зареєструвати право власності на об"єкт нерухомого майна, який складається з трансформаторної, загальною площею 68, 3 кв.м., та споруду вентиляційної труби, загальною площею 670 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, літ. "2Б", за ОСОБА_1.

Представник відповідача ВАТ "Київхімволокно" - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення щодо позову, в яких просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи Київського міського БТІ в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення щодо позову, в яких також просив розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.04.2006 року між ним та ВАТ "Київхіволокно" в особі керуючого санацією ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу об"єкту незавершеного будівництва, що становив 70 % готовності споруду вентиляційної труби.

Сторони домовились про відчуження даного об"єкту на користь ОСОБА_1, а зазначені наміри уклали у простій письмовій формі, скріпивши підписами та печаткою юридичної особи. При цьому сторони договору обумовили всі суттєві умови, визначивши предмет договору, суму угоди та умови переходу права власності на вказаний об"єкт.

На виконання умов Договору позивач ОСОБА_1 10.04.2006 року сплатив грошові кошти в сумі 102.040 грн., що підтверджується додатком № 2 до Договору.

В подальшому сторонами також було підписано видаткову накладну, яка фактично є актом приймання-передачі об"єкту (Додаток № 3 до Договору).

З квітня 2006 року вказаний об"єкт незавершеного будівництва використовується позивачем для розміщення трансформаторів, що обслуговують виробничі приміщення позивача. Протягом всього часу користування відповідач не заперечував проти використання об"єкту, при цьому постійно відкладаючи процедуру нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу, не заперечуючи його існування та виконуючи умови. Останній строк для посвідчення такого договору сторони обумовили до 01.01.2012 року, але відповідач відмовився його посвідчувати.

З урахуванням того, що вказаний об"єкт було придбано в незавершеному (недобудованому) стані, який виключав можливість його експлуатації у господарській діяльності, позивачем ОСОБА_1 було здійснено ряд будівельних та оздоблювальних робіт. Зокрема, загальна площа придбаного об"єкта була поділена на два приміщення, загальною площею 670 кв.м., - споруди вентиляційної труби та приміщення трансформаторної, загальною площею 68, 3 кв.м. В подальшому було здійснено ряд будівельних робіт, які є завершеними на даний час, та дають можливість використовувати приміщення в придбаному об"єкті нерухомості за відповідним призначенням у зв"язку з господарською діяльністю набувача майна.

Вищевикладене підтверджується Технічним паспортом на нежитловий будинок (приміщення), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, літ. "2Б", що був виданий Київським міським БТІ 12.04.2012 року.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майно, як особливим об"єктом, вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов"язки.

Законом України "Про інвестиційну діяльність" передбачено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об"єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України, тобто об"єкти та результати інвестицій є власністю інвестора.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання і т.ін., що були використані в процесі будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в аб. 1 цієї частини, може укласти договір щодо об"єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснбє державну реєстрацію прав на нерухоме майно, на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об"єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об"єкта незавершеного будівництва.

Отже, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України, об"єкт незавершеного будівництва це об"єкт будівництва, який фактично не експлуатується, оскільки перебуває у недобудованому стані, та щодо якого понесені витрати на його спорудження, та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у простій письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У разі недодержання сторонами договору вимог, встановлених ст. 657 ЦК України, договір вважається неукладеним (ст. 640 ЦК) та нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК).

Але частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що суд може визнати дійсним договір, не посвідчений нотаріально, у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Підставою позову є обставини та документи, що підтверджують наявність у позивача права власності. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов′язків власник зобов′язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Прийняття ж в експлуатацію матиме місце тільки після закріплення судом права власності на вказану переплановану квартиру.

Відповідно до діючого цивільного законодавства однією з підстав виникнення прав та обов′язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинне опиратися на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Цивільне законодавство України покладає таке доведення на суди загальної юрисдикції, господарські суди, третейські суди.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється у відповідності до вимог Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого така державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів.

Так, відповідно до п. 6.1 Тимчасового Положення у разі наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для забудови та за наявності акта комісії про прийняття об′єкта і введення його в експлуатацію органами місцевого самоврядування, зокрема, на новозбудовані об′єкти нерухомого майна видається свідоцтво про право власності, яке і є правовстановлюючим документом.

Крім того, одним із правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об′єкти нерухомого майна, є також рішення суду про визнання права власності на об′єкти нерухомого майна (п. 10 Тимчасового Положення).

Також слід зазначити, що право власності на нерухоме майно, що збудоване або будується, може бути визнано судом на вимогу власника (користувача) у разі здійснення забудови на земельній ділянці, що не була відведена для такої мети, або без належного дозволу чи належним чином затвердженого проекту такої забудови, або вона здійснена з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тобто, виходячи з положень даної статті, право власності на результат самочинного будівництва набувається не в загальному порядку, а в спеціальному на підставі рішення суду.

При цьому, положеннями ч. 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Власник майна або зацікавлена особа вправі звернутися в суд за забезпеченням прав власника, пов′язаних з усуненням перешкод, що заважають власникові або іншому титульному власнику здійснювати повно й незаперечно свої права користування та розпорядження майном.

Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна вправі пред′явити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, зазначених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 181, 190, 220, 317, 319, 331, 376, 392, 657 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на об"єкт нерухомого майна, який складається з трансформаторної, загальною площею 68, 3 кв.м., та споруду вентиляційної труби, загальною площею 670 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, літ. "2Б".

Зобов"язати Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна" зареєструвати право власності на об"єкт нерухомого майна за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: