Справа № Провадження №22-ц-5333/12 22-ц/1090/7301/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія40Доповідач у 2 інстанціїМатвієнко
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Баліну П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 серпня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Бородянська районна державна нотаріальна контора Київської області, Комунальне підприємство «Бородянське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту родинних відносин, визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні будинком,

ВСТАНОВИЛА:

12.11.2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання недійсним укладеного 20 лютого 2008 року договору дарування житлового будинку № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, належного йому на праві власності, обґрунтовуючи вимоги тим, що договір підписав в результаті допущеної помилки, без наміру позбавити себе права власності на будинок і лише тому, що відповідачі стверджували, що лише тоді вони зможуть йому допомагати, а він за станом здоров»я не міг прочитати текст договору та зрозуміти правові наслідки його укладення. На підставі викладеного та положень ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України позивач просив суд визнати недійсним договір дарування належного йому житлового будинку, укладений 20 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_2

23 листопада 2008 року позивач ОСОБА_5 помер, в зв»язку з чим ухвалою суду від 04 червня 2009 року в якості його правонаступника до участі в справі було залучено його рідну сестру ОСОБА_3

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_3 збільшила розмір позовних вимог, заявлених ОСОБА_5, та просила суд встановити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_5, який був її рідним братом; визнати недійсним договір дарування, укладений 20 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з підстав, зазначених в позовній заяві, а також визнати за нею право власності на спадкове майно як за спадкоємцем 2-ої черги за законом, оскільки спадкоємців 1-ої черги за законом після смерті ОСОБА_5 не залишилося, а вона спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Також просила суд зобов»язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкод в користуванні спадковим будинком, звільнивши його та повернувши їй ключі від вхідних дверей будинку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21 серпня 2012 року позов задоволено. Встановлено факт, що померлий 23 листопада 2008 року ОСОБА_5 являється рідним братом ОСОБА_3 Визнано недійсним договір дарування житлового будинку № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, укладений 20 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті 23 листопада 2008 року ОСОБА_5 Зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні будинком № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, звільнивши будинок та повернувши ключі від вхідних дверей будинку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селищі Немішаєве Бородянського району Київської області, вулиця Миру, № 41. Договір дарування, укладений між сторонами, посвідчено 20 лютого 2008 року державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6 за реєстровим № 1-631 (том 1, а.с.100). Згідно п. 12 договору зміст ст.ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 377, 717, 721, 727 Цивільного кодексу України та ст. 65 Сімейного кодексу України сторонам роз»яснено.

23 листопада 2008 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-ОК № 134680 (том 1, а.с.39).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що померлий ОСОБА_5, підписуючи договір дарування належного йому будинку 20 лютого 2008 року, допустив помилку, оскільки мав значні вади зору, які повністю позбавили його можливості самому прочитати текст договору дарування, а нотаріус не прочитав йому текст договору, про що свідчить відсутність такого запису в самому тексті договору дарування.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, визнаючи недійсним договір дарування будинку з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України, допустив неправильне застосування норми матеріального права, що полягає в наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно існуючої судової практики обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, однак всупереч вимог даної правової норми позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 при підписанні договору дарування будинку на користь ОСОБА_2 помилявся щодо обставин, які мають істотне значення та стосуються природи правочину, прав та обов»язків сторін, як це передбачено в ч. 1 ст. 229 ЦК України, на яку, як на підставу для задоволення позову, посилається суд першої інстанції.

Посилання суду в рішенні на порушення нотаріусом ст. 5 Закону України «Про нотаріат»та п.п. 8, 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року як на підставу для визнання недійсним правочину як такого, що вчинений внаслідок помилки, є необґрунтованими, оскільки ці обставини можуть бути самостійною підставою для визнання правочину недійсним і в разі зазначення їх підставами для визнання правочину недійсним, доказуванню підлягає той факт, що порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій привели до невідповідності волі та волевиявлення учасників правочину.

Натомість зі змісту самого договору дарування від 20 лютого 2008 року вбачається, що і дарувальник ОСОБА_5 і обдаровуваний ОСОБА_2 уклали договір, будучи попередньо ознайомленими з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам»яті, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору (а.с.100). Крім цього нотаріусом було роз»яснено сторонам зміст ст.ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 377, 717, 721, 727 ЦК України, що вбачається зі змісту договору (а.с.100 об.).

Посилання суду на порушення нотаріусом п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, як на підставу для визнання недійсним договору дарування, спростовується тим, що згідно цього пункту нотаріус зобов»язаний прочитати текст документу, що посвідчується, та зробити на ньому відповідну відмітку у разі, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа. При цьому померлий ОСОБА_5, хоча і мав значні вади зору, однак сліпим не був, що підтверджується наявними в справі доказами, яким суд першої інстанції дав неправильну оцінку.

Тобто обумовлення судом першої інстанції допущеної ОСОБА_5 під час підписання договору дарування будинку помилки порушенням нотаріусом порядку вчинення даної нотаріальної дії, є недоведеним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про визнання недійсним договору дарування будинку, як такого, що вчинений під впливом помилки, є таким, що не відповідає матеріалам справи, не підтверджується жодними доказами та прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки підстав для визнання договору дарування будинку, укладеного 20 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, недійсним в справі немає, то і вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні ним, задоволенню не підлягають, оскільки будинок на час відкриття спадщини, 23 листопада 2008 року, не входив до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, який, будучи власником будинку, розпорядився ним на власний розсуд, подарувавши відповідачу ОСОБА_2

Разом з тим рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, отже є законним та обґрунтованим, в зв»язку з чим підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині визнання недійсним договору дарування будинку, визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні будинком з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права. В частині встановлення факту родинних відносин рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, то скасуванню підлягає і рішення суду в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за проведення комісійної судово-медичної експертизи в сумі 4627 грн. 86 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 серпня 2012 року в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, укладеного 20 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнання за ОСОБА_3 права власності на будинок № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті 23 листопада 2008 року ОСОБА_5, зобов»язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні будинком № 41 по вулиці Миру в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 витрат за проведення комісійної судово-медичної експертизи в сумі 4627 грн. 86 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 21 серпня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: