АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2106/12 Справа № 0417/2-162/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

30 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про усунення від права на спадкування за заповідальним розпорядженням, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є дочкою, а відповідач сином спадкодавця ОСОБА_9, померлої 04 січня 2009 року. За життя ОСОБА_9 склала заповідальні розпорядження, зокрема, на ім»я ОСОБА_8 за депозитними договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2008 року за № SAMDN 2827, рахунок -8741, та від 18.07.2008 року за № SAMDN 20709, рахунок -38434. Оскільки ОСОБА_9 мала тяжке захворювання, вживала сильнодіючі медичні препарати, проходила курси біотерапії та хіміотерапії, на момент складання заповідальних розпоряджень вона не усвідомлювала значення своїх дій. Тому позивачка просила суд визнати недійсними заповідальні розпорядження, зроблені померлою ОСОБА_9 на грошові вклади у КБ «Приватбанку» за від 01.04.2008 року за № SAMDN 2827 та від 18.07.2008 року за № SAMDN 20709.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, скасовано заходи забезпечення даного позову.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ПАТ КБ «ПриватБанк» були відкриті наступні депозити:

у Крутоярському відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» - 01.04.2008 року за договором № SAMDN 2827, рахунок -8741, поточна сума - 38203,85 дол. США; заповідальне розпорядження складено в день укладання даного договору на ім'я ОСОБА_8;

у Крутоярському відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» - 01.04.2008 року за договором № SAMDN 2858, рахунок -9137, поточна сума - 38203,85 дол. США; заповідальне розпорядження складено в день укладання договору на ім'я ОСОБА_6;

у Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» - 11.07.2007 року за договором - № SAMDN 1028, рахунок -2882, поточна сума - 31185,02 грн.; заповідальне розпорядження відсутнє;

у Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» - 18.07.2008 року за договором № SAMDN 20709, рахунок -38434, поточна сума -11499,83 грн.; заповідальне розпорядження складено в день укладання договору на ім'я ОСОБА_8.

Крім того, у Лівобережному відділенні Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, були відкриті наступні карткові рахунки:

-04.03.2005 року рахунок №041012, залишок складає 0,02 грн.; заповідальне розпорядження відсутнє;

-27.10.2006 року рахунок №338978, залишок - 5868,50 грн.; заповідальне розпорядження відсутнє.

Викладені вище факти стверджуються довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18.09.2009 року на а.с. 87.

Після смерті ОСОБА_9, яка померла 04 січня 2009 року ( а.с.9), спадщину прийняли її діти позивачка ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_8 шляхом вчасного звернення з відповідними заявами до державної нотаріальної контори, що стверджується копією спадкової справи №174/09 заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Крім того, 09.11.2009 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, зробленим ОСОБА_9 в ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.04.2008 року по рахунку №913 на ім»я позивачки; залишок на рахунку станом на 18.09.2009 року становив 38203,85 доларів США ( а.с. 83- 88).

Також місцевим судом встановлено, що, відповідно до амбулаторної карти, спадкодавець ОСОБА_9 з 2006 року перебувала на медичному обліку з приводу раку правої легені у лікаря-онколога в Дніпропетровській міській клінічній лікарні №6; згідно довідки шостої клінічної лікарні від 06.05.2009 року ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 20.12.2008 року по 31 грудня 2008 року з клінічним діагнозом рак правої легені, 3 ст. 4 клінічна група з метастазами в плевру, нирки, хребет, ракова інтоксикація (а.с. 10).

Згідно довідки КЗ «Обласний клінічний онкологічний диспансер» від 12.10.2011 року №776 ОСОБА_9 двічі перебувала на лікуванні в умовах стаціонару КЗ ОКОД: з 12.04.2006 року по 03.05.2006 року та з 29.07.2008 року по 02.09.2008 року. Під час перебування хвора отримувала спеціальне лікування (хіміотерапію) за радикальною та паліативною програмами. Наркотичні препарати хворій не призначались.

В медичній документації стан ОСОБА_9 оцінено, як задовільний, стабільний. Дані про те, що хвора мала потребу в сторонньому догляді, неадекватну поведінку або порушення свідомості в медичних докментах відсутні ( а.с. 148) .

Крім того, відповідно до довідки ВАТ АК «Комбінат Придніпровський» від 16.05.2011 року за №38/41 ОСОБА_9 працювала з 06.09.1983 року на посаді начальника Царичанського молцеху на підставі наказу №166-к від 06.09.1983 року. З 04.01.2009 року ОСОБА_9 виключена зі списку працівників в зв'язку зі смертю (а.с. 82, 98), що також підтверджується трудовою книжкою (а.с. 69-72).

Надавши належної оцінки наведеним вище письмовим доказам, поясненням свідків, зважаючи на те, що заповідальні розпорядження спадкодавцем зроблені під час укладенні відповідних депозитних договорів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент укладення оскаржуваних заповідальних розпоряджень спадкодавець ОСОБА_9 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Згідно ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК україни правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року роз»яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги обґрунтоване встановлення місцевим судом факту, що на момент оформлення оскаржуваних заповідальних розпоряджень на ім»я ОСОБА_8 за депозитними договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2008 року за № SAMDN 2827, рахунок -8741, та від 18.07.2008 року за № SAMDN 20709, рахунок -38434, спадкодавець ОСОБА_9 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, колегія дійшла висновку про правомірну відмову у повному обсязі у задоволенні позовних вимог, заявлених з підстав ч. 1 ст. 225 ЦПК України.

Посилання апелянта на безпідставну відмову місцевого суду у призначенні посмертної судово-медичної експертизи не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не було надано належних доказів, які б свідчили про наявність вірогідності неусвідомлення спадкодавцем значення своїх дій та неможливості керувати ними.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України щодо скасування заходів забезпечення позову, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді