ун. № 2-7809/11
пр. № 2/2608/2088/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4

до ОСОБА_5,

Київської міської ради

про визнання недійсними розпорядження про приватизацію квартири, свідоцтва

про право власності на житло та визнання права на приватизацію частини

квартири, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 та з врахуванням збільшених в судовому засіданні позовних вимог просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.12.2001р. в ? його частині щодо права власності ОСОБА_6 на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним розпорядження органу приватизації №2417 від 25.12.2001р., на підставі якого видане вказане вище свідоцтво та визнати за ними право на приватизацію ? частини квартири АДРЕСА_2, мотивуючи позовну заяву тим, що співвласниками вказаної вище квартири були ОСОБА_7, який помер 03.08.2007р. та був батьком позивачки ОСОБА_1, і відповідачка ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_7, на думку позивачів, відповідачка незаконно отримала у власність ? частину спірної квартири, а в подальшому успадкувала іншу ? її частину після смерті чоловіка, оскільки вона, позивачка ОСОБА_1, в 70-х роках мешкала у вказаній квартирі, підтримувала стосунки із бабусею ОСОБА_8 першою дружиною батька, є багатодітною матір*ю, має важкі житлові умови, а тому позивачі вважають, що вони, також, мають право на частину спірної квартири. Просили задовольнити позов на підставі ст.ст. 203, 229 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення їх житлових, приватизаційних прав і спадкових прав та просили поновити строк позовної давності, оскільки батько позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_7 приховував від них факт приватизації ним з відповідачкою спірної квартири.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в судове засідання не з*явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на підставі наявних у справі доказів та з врахуванням того, що в судовому засіданні є присутніми позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3, процесуальний інтерес яких співпадає.

Відповідачка ОСОБА_5 проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність, не відповідність обставин, про які вказують позивачі, дійсним обставинам справи, а також пояснила про те, що позивачі ніколи не проживали і не були зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_1, вона з чоловіком ОСОБА_7 була зареєстрована і проживала в цій квартирі з 1971р. та у встановленому законом порядку використала своє право на приватизацію державного житлового фонду.

Київська міська рада просила розглядати справу без представника (а.с. 34 лист).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника співвідповідача Київської міської ради на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 (колишнє Ново-Гостомельське шосе) в м.Києві була отримана ОСОБА_9 згідно обмінного ордеру від 14.01.1970р. на сім*ю з двох осіб: неї і ОСОБА_10 (а.с. 9 копія ордеру).

ОСОБА_7 був зареєстрований у вказаній квартирі з 12.05.1970р. по день смерті 30.08.2007р. (а.с. 10 копія довідки).

02.06.1971р. ОСОБА_7 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_5 (а.с. 73 копія свідоцтва про шлюб).

ОСОБА_7 і ОСОБА_5 стали власниками квартири АДРЕСА_4 шляхом її приватизації, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.2001р. (а.с. 30 копія свідоцтва), яке видане на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду №2417 від 25.12.2001р., про що вказано у зазначеному вище свідоцтві.

На час розгляду справи у спірній квартирі є зареєстрованою відповідачка (а.с. 15 копія довідки по формі №3).

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім*ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

У відповідності до частині 1 ст.1 Закону України «Про приватизаційні папери», … приватизаційні папери можуть бути лише іменними.

В частині 1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та однокімнатних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.)

Відповідно до частини 1 ст.5 вказаного вище Закону, … зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім*ї безоплатно.

До членів сім*ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за ними зберігається право на житло.

А згідно 4 ст.5 цього ж Закону зазначено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Аналізуючи вказані вище норми права, можливо зробити висновок про те, що право на приватизацію державного житлового фонду мають особи, які є зареєстровані (прописані) на час приватизації в житловому приміщенні, яке приватизується.

Фактичне тимчасове проживання особи в житловому приміщенні, родинні відносини із наймачем або членами його сім*ї в даному спірному випадку юридичного і правового значення для реалізації права особи на приватизацію житла не мають.

Як пояснили позивачі, в спірній квартирі вони ніколи не були зареєстрованими, лише позивачка ОСОБА_1 в 70-х роках тимчасово проживала в цій квартирі, будучи малолітньою дитиною.

Дані обставини справи не можуть бути правовою підставою для визнання недійсними свідоцтва про приватизацію спірної квартири 25.12.2001р. ОСОБА_7 і відповідачкою ОСОБА_5 і розпорядження, на підставі якого видане дане свідоцтво, а також визнання за позивачами права на приватизацію ? частини спірної квартири.

Крім цього, позивачі пропустили трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом і причини, про які вони вказували як поважні для пропуску встановленого законом строку, а саме те, що ОСОБА_7 приховав від них обставину приватизації ним і дружиною спірної квартири, суд не може визнати як поважну для поновлення строку позовної давності.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивачі вказують ст.229 ЦК України, яка передбачає правові наслідки правочину, вчиненого під впливом помилки.

Але, в судовому засіданні не надано належних і допустимих доказів про вчинення приватизації спірної квартири під впливом помилки її учасників, а також жоден з позивачів не приймали участь в даному правочині, а тому не мають права на позов про визнання його недійсним з підстав, визначених в ст.229 ЦК України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог на нормах матеріального права, у зв*язку з чим позов не підлягає задоволенню по суті.

Посилання позивачів на важкі житлові умови, перебування тривалий час на квартирному обліку, спілкування з родичами, в тому числі із ОСОБА_7, для задоволення позовних вимог в даному спірному випадку юридичного і правового значення не мають.

Керуючись ст. 65-1 ЖК України, ст.ст. 203, 215, 257 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Київської міської ради про визнання недійсними розпорядження про приватизацію квартири і свідоцтва про право власності на житло відмовити по суті.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: