РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2012 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мамалуй М.В.

при секретарі Сафроновій К.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Добропільської райдержадміністрації в Донецькій області про визнання права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02.07.2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Добропільської райдержадміністрації в Донецькій області про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтуванні своїх вимог позивачка вказала, що відповідачка ОСОБА_3 є її матірю, з якою вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована до 2010 року, а на сьогоднішній час фактично проживає за вищевказаною адресою. Будинок за вказаною адресою належав батькам позивачки на праві сумісної власності подружжя до розірвання шлюбу за рішенням Добропільського районного суду від 20.03.1978 р., яким право власності на будинок визнано за ОСОБА_3. У 2010 році позивачка зареєструвалася у м.Торез, щоб влаштуватися на роботу. З 2006 року позивачкою, з усного дозволу матері, проводився ремонт за вказаною адресою. Для цих цілей нею був отриманий кредит, який вона витратила на ремонт будинку та прилеглої території. Позивачка вказує, що до 2010 року вони з матірю та двома дітьми позивачки проживали однією сімєю, вели спільне господарство, разом готували їжу, спільно утримували будинок. З 2010 року почалися сварки між позивачкою і відповідачкою, неодноразово викликалася міліція. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями і всі гроші витрачає на алкоголь. Позивачка зазначає, що даний будинок є місцем її проживання з народження до теперішнього часу, є місцем проживання її дітей.

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник позивачки ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги адвоката, в відкритому судовому засіданні позовні вимоги викладені в позові підтримала повністю. Просила визнати за позивачкою право користування будинком за адресою: Донецька обл., Добропільський район, с. Ганнівка по вул. Ходневича, буд. 123. Вказала, що позивачка є рідною донькою відповідачки, тобто членом її сімї, тому відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України має право користування житловим приміщенням, що належить відповідачці на праві власності. Зазначила, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням, за особою яка там проживає, чи відмови у такому праві, як вказано у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя. Просила суд звернути увагу не те, що разом з позивачкою за зазначеною адресою мешкає її неповнолітня дочка, яка навчається у Ганнівській середній школі.

У відкритому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вказала, що у них з дочкою ОСОБА_1 склалися вкрай напружені стосунки, що призвело до неможливості сумісного проживання. Відповідачка заявила, що вона позбавлена можливості нормально проживати в своєму домі, оскільки її дочка поставила замки на дверях у суміжні приміщення, заховала він неї предмети обігу, харчування тощо. ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_1 відібрала в неї правоустановлюючи документи на будинок, паспорт, який їй довелося відновлювати, банківську картку на отримання пенсії, гроші по якій отримувала сама позивачка. Постійно, через побутові скандали, викликається міліція. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Представник відповідачки ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги адвоката, в відкритому судовому засіданні заявив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому що відповідачка діями своєї доньки ОСОБА_1 позбавлена права користуватися належним їй на праві власності будинком. Задоволення позовних вимог ОСОБА_1 порушить право ОСОБА_3 на безпечні умови проживання у власному домі. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Щодо здійснення ремонту, то письмової угоди між сторонами не було, незважаючи на думку власниці будинку позивачка з власної ініціативи розпочала облаштування приміщення. Негативне ставлення доньки до матері вкрай погано впливає на виховання ОСОБА_6 доньки позивачки, що також є онучкою відповідачки, тому сумісне їх проживання є небажаним навіть виходячи з інтересів дитини.

Представник третьої особи, служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації в Донецькій області, залишила вирішення питання по справі на розсуд суду.

Вислухавши думку сторін, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що слід відмовити у позовних вимогах в повному обсязі виходячи з наступного.

Свідок позивача, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: м. Добропілля, вул. Первомайська, 117/67, є батьком позивачки та колишнім чоловіком відповідачки, у відкритому судовому засіданні пояснив, що за рішенням суду Добропільського району Донецької області від 20.03.1978 року він залишив будинок за адресою: Донецька обл., Добропільський район, с. Ганнівка по вул. Ходневича, буд. 123, колишній дружині ОСОБА_3, в якому вона проживала разом з їхніми дочками. Як батько він допомагав своїй дочці ОСОБА_1 здійснювати ремонт у вищевказаному будинку. Був присутній при сварках ОСОБА_3 та ОСОБА_1, вважає, що вона мирно жити разом не можуть.

Свідок позивача, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає за адресою: м. Добропілля, м-н Сонячний, 25/27, є сестрою позивачки та донькою відповідачки, у відкритому судовому засіданні пояснила, що конфлікт між матірю та сестрою існував завжди, вона сама та дочка позивачки були присутні при їхніх скандалах, що, на думку свідка, негативно впливає на дитячу психіку. ОСОБА_8 сподівалась, що молодша сестра буде доглядати матір, тоді як насправді все побутове майно знаходиться під замком, одежі на зиму мати не має, доходами ОСОБА_3 розпоряджалася ОСОБА_1 Стверджує, що її матір не алкоголічка. На думку свідка, ремонт будинку був не потрібен, житло знаходилося у задовільному стані, вважає, що ремонт проводився за сумісні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Свідок відповідача, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, що мешкає за адресою: с. Ганнівка, вул. Ходневича, 129, є сусідкою сторін, у відкритому судовому засіданні пояснила, що знає про конфлікт зі слів ОСОБА_3, особисто при сварках присутня не була. ОСОБА_3 спиртними напоями не зловживає. Будинок, за її думкою, ремонту не потребував, знаходився у доброму стані. Знає, що ОСОБА_3 зверталася за допомогою до сільського голови з приводу отримання нового паспорту та пенсії.

Свідок відповідача, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, що мешкає за адресою: с. Ганнівка, вул. Ходневича, 44, кумою відповідачки, у відкритому судовому засіданні пояснила, що знає про конфлікт зі слів ОСОБА_3, яка розповідала їй про те, що дочка ОСОБА_1 забрала в неї документи, отримує її пенсію, заховала побутові речі. Знає, що голова сільради допомагав ОСОБА_3 в отримання зниклих документів. Алкоголь ОСОБА_3 вживає іноді як і усі. Вважає, що ремонт будинку не був потрібен, оскільки той знаходився в задовільному стані. Зі слів ОСОБА_3 знає, що згоди останньої на проведення ремонту не було. Але на його проведення витрачалися і гроші ОСОБА_3, що їх отримувала ОСОБА_1 Вважає, що продовжувати жити сумісно сторони конфлікту не можуть.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, є донькою ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про народження виданого Ганнівською сільською радою 27.06.1969 року (а.с.6).

Рішенням суду Добропільського району Донецької області від 20.03.1978 року було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3. За ОСОБА_3 визнано право власності на будинок (а.с.8).

Згідно довідки Добропільського БТІ № 771 від 07.08.2012 року ОСОБА_3 є власником будинку за адресою: Донецька обл., Добропільський район, с. Ганнівка, вул. Ходневича, буд. 123, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Добропільською радою 23.11.1989 року (а.с.29).

ОСОБА_1, відповідно до паспорту серії ВК 388047, виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 04.05.2007 року, з 19.03.1999 року до 07.09.2010 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, а з 14.09.2010 року по теперішній час в м. Торезі Донецької області по вул. Тульська, буд. 42 (а.с.4-5).

Довідкою Ганнівської сільради Добропільського району Донецької області вих. №125 від 21.06.2012 р. підтверджено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації в будинку, який належить її матері ОСОБА_3 (згідно господарській книзі) за адресою: с.Ганнівка, вул. Ходневича, буд.123 (а.с.10).

ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого виконкомом Ганнівської сільради Добропільського району Донецької області 03 лютого 2006 року (а.с.7). ОСОБА_6 навчається у Ганнівській загальноосвітній школі у 2 класі, що підтверджується довідкою, виданою директором школи від 19.06.2012 року (а.с.9).

Отримання кредиту позивачкою підтверджується заявою про надання кредитного ліміту у сумі 2500 грн. ОСОБА_1 від 10.07.2006 року (а.с.14). В матеріалах справи є копії документів, щодо придбання різних будівельних матеріалів (а.с.12). Але тільки у довідці про придбання лінолеуму вказано імя покупця: ОСОБА_1 (а.с.13 зворотній бік). Використання, перерахованих на аркушах 15-16, будівельних матеріалів для облаштування будинку 123 по вул. Ходневича підтверджений депутатами Ганнівської сільради ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.15-16). Оригінали суду для ознайомлення надані не були. Вказані аркуші не приймаються судом як докази, оскільки, відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Документ повинен містити реквізити, що стосуються його приналежності: найменування організації, дата видачі, номер, підпис уповноваженої особи, печатка, тощо. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи (ст. 57 ЦПК України). Таким чином, аркуші справи 12-16 не приймаються судом як докази по справі, оскільки з них не вбачається їхня приналежність до проведення ремонтних дій на конкретній території.

Згідно побутової характеристики, виданої сільським головою Ганнівської сільради 27.08.2012 року, ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони, з сусідами живе дружньо (а.с.56).

У побутовій характеристики, виданій сільським головою Ганнівської сільради, вказано, що ОСОБА_1 постійно скандалила з матірю, за місцем їх мешкання постійно викликали міліцію, виїжджали сільський голова і секретар сільради для проведення бесід, попереджень (а.с.57). Відповідно до виробничої характеристики від 03.09.2012 року, що видана генеральним директором ДП Компанія ФСП Україна, ОСОБА_1 за час роботи проявила себе як кваліфікований, сумлінний працівник, користується повагою колег (а.с.66). В характеристиці, виданій класним керівником та директором Ганнівської загальноосвітньої школи, вказано, що ОСОБА_1 зарекомендувала себе як відповідальна людина та уважна мати. Багато уваги приділяє вихованню та розвитку доньки (а.с.67).

У справі є матеріали про відмову у порушенні кримінальних справ за 2012 рік, з яких вбачається наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.55, 68-75).

Конституцією України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ст.41).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з частинами 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частина 6 ст. 13 ЦК України передбачає, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вказаних вимог, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Статтею 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ст. 317 ЦК України.

В ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 7 вказаної статті передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Стаття 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не

потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах

вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України.

Стаття 64 ЖК України вказує, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки вони порушують права ОСОБА_3, тобто право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В той час як право приватної власності є непорушним.

Підчас судового розгляду та при вивченні матеріалів справи судом було встановлено систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання осіб в одному будинку.

Позивачкою не наведено доказів, які б підтверджували її права чи обовязок відповідачки, як матері, на утримання.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що у позовних вимогах ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням жилим приміщенням слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Добропільської райдержадміністрації в Донецькій області про визнання права користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Надруковано власноручно у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2012 року.

Головуючий суддя М.В. Мамалуй

13.09.2012