Справа № 2-3625/2011p.
Справа № 0417/2-492/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Тимошевській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що вона 11 червня 1994 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 і змінила своє дівоче прізвище Шейко на ОСОБА_3. Після реєстрації шлюбу вона разом з чоловіком ОСОБА_3 та його матірю ОСОБА_4 стала проживати однією сімєю, без реєстрації місця проживання спочатку АДРЕСА_1 в місті Дніпропетровську, а потім з червня 2000 року в квартирі АДРЕСА_2Правда в м. Дніпропетровську, тобто вони жили разом, вели спільне господарство та мали спільний побут. В 2007 році відповідачка ОСОБА_2 попросила зареєструвати її в квартирі АДРЕСА_2Правдав місті Дніпропетровську для влаштування на роботу, але після реєстрації в цій квартирі не проживала, бо жила в квартирі свого співмешканця. В 2009 році її чоловік ОСОБА_3 помер. При житті він заповідав усе належне йому майно їй. У встановлений законом термін вона подала заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після чоловіка. Після смерті чоловіка вона продовжувала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1Правдав місті Дніпропетровську однією сімєю з матірю чоловіка ОСОБА_4, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані, опікувалася і здійснювала за неї догляд. ОСОБА_4 померла 22 травня 2010 року. Спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є дочка ОСОБА_2 відповідачка по справі. Після її смерті відповідачка, яка зловживає спиртними напоями, разом із своїм співмешканцем, який наразі відбуває покарання в місцях позбавлення волі, вселилися в спадкову квартиру і вигнали її з неї. Після смерті ОСОБА_4, яка померла 22 травня 2010 року, вона не подавала до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк з поважних причин, бо не знала що є спадкоємцем 4-ї черги за закону після смерті спадкодавця ОСОБА_4 і що їй потрібно було подати заяву про прийняття спадщини після смерті. В листопаді 2010 року вона звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3. Але в видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Як стало їй пізніше відомо, спадкове майно після смерті чоловіка відсутнє, а після смерті його матері ОСОБА_4 спадкове майно складається з: квартири АДРЕСА_3 та садового будинку на садовій ділянці №406 в СТ Металургпо вул. Байкальській,10. Просила суд: визначити їй ОСОБА_1, додатковий строк, достатній для подачі нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; встановити факт її ОСОБА_1, проживання з спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю з 11 червня 1994 року до часу відкриття спадщини після її смерті; визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_2; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_4Правдав місті Дніпропетровську; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 на ? частину садового будинку А-1 ( площа будинку 27,9 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б-1, сарай В-1, вбиральня Г, огорожа №1-3, мостіння І на садовій ділянці №406 в СТ Металургпо вул. Байкальській,10 в місті Дніпропетровську та стягнути судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили суд позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання зявилася. Позовні вимоги не визнала, вказала, що позовні вимоги позивачки необґрунтовані, недоведені та з правової точки зору не обґрунтовані. Дійсно ОСОБА_1 проживала на одній житловій площі з ОСОБА_4 в період спільного проживання нею зі своїм чоловіком ОСОБА_3, який є сином померлої ОСОБА_4 та братом відповідачки. Однак останнім часом, перед смертю ОСОБА_3, який помер 21.07.2009 року шлюбні відносини між ними були припинені і ОСОБА_1 проживала разом з іншим чоловіком (ОСОБА_5) за адресою: АДРЕСА_5, з яким мала фактичні шлюбні стосунки. ОСОБА_3 разом з матірю проживав в дачному будинку в СТ Металург. Також вказала, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в поганих стосунках, через те, що ОСОБА_1 з чоловіком вели аморальний спосіб життя, що в результаті і призвело до розірвання їх подружніх стосунків та подальшої смерті ОСОБА_3 в молодому віці. На момент смерті ОСОБА_3 позивачка не проживала однією сімєю ні з ним, ні з матірю ОСОБА_4 Після смерті брата вона продовжувала проживати з матірю ОСОБА_4, вела з нею спільне господарство, в них був спільний бюджет. Вважає, що ОСОБА_1 не має право на спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки не знаходиться з нею в прямому родинному звязку та не є спадкоємцем будь якої черги за законом. Просила в задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Відповідно до листа від просили розглядати справу без їх представника, та прийняти рішення на розсуд суду ( а.с.39) .

Свідок ОСОБА_6, сусідка, розповіла про те, що ОСОБА_1 знає з 2000 року. В квартирі АДРЕСА_6 ОСОБА_1 її чоловік та свекруха. Після смерті свекрухи з квартири ОСОБА_1 вигнала сестра чоловіка ОСОБА_2. ОСОБА_7 бачила не часто, вона робила їй манікюр.

Свідок ОСОБА_8, сусідка, розповіла про те, що з ОСОБА_1 познайомилася років 7-8, коли ставили домофон в підїзді. З розмов сусідів знає, що її вигнала з квартири сестра чоловіка.

Свідок ОСОБА_9, сусідка, по вул. Малиновського, вказала, що знає ОСОБА_1 з дитинства. В 2000 році сімя ОСОБА_1 переїхала на пр. Газети Правда. Годувальником у сімї була ОСОБА_1. Її свекруха дуже хворіла та потребувала стороннього догляду.

Свідок ОСОБА_10, мати позивачки, розповіла про те, що її донька одружилася в 1994 році і стала проживати разом з чоловіком та його матірю ОСОБА_4 однією сімєю спочатку на вул. Малиновського, а з 2000 року на пр. Газети Правда. ОСОБА_4 дуже хворіла та потребувала стороннього догляду. Всі 19 років її донька проживала разом з чоловіком та його матірю і ні з яким іншим чоловіком не проживала.

Свідок ОСОБА_11, сестра позивачки, розповіла що її сестра з 1994 року проживала разом із чоловіком та його матірю єдиною сімєю. Проживала разом із ОСОБА_4 до її смерті.

Свідок ОСОБА_12, двоюрідна сестра відповідачки, розповіла про те, що її рідна тітка ОСОБА_4 років 8-9 проживала разом із сином та її двоюрідним братом ОСОБА_3 на дачі, а квартиру здавали в оренду, оскільки було важке матеріальне становище. ОСОБА_1 перед смертю брата проживала з іншим чоловіком. Батьки ОСОБА_7 тримали її під домашнім арештом, тому, що її чоловік ОСОБА_3 погано впливав на неї. Вказала, що приїздила на дачу, бачила як ОСОБА_3 доглядав за матірю. Її тітка до літа-осені 2009 року працювала. Дійсно вона дуже хворіла, але такого щоб вона лежала і не вставала не було.

Свідок ОСОБА_13 сусід по дачі, вказав, що ОСОБА_4 знає з кінця 70 початку 80 років, коли вона купила дачу по сусідству. Вона постійно жила на дачі одна, син ОСОБА_14 іноді ночував. В неї дуже боліли ноги і в останній час вона ледь ходила. Але продовжувала обробляти землю на дачі і ніхто їй не допомагав. ОСОБА_1 бачив рідко. Знає, що ОСОБА_1 жила з ОСОБА_3 вдвох, був на квартирі.

Свідок ОСОБА_15, тітка відповідачки, розповіла що її сестра ОСОБА_4 останні 7 років проживала на дачі з сином ОСОБА_14. Квартира здавалася в оренду. Її сестра працювала до 2009 року, хоча хворіла в неї був тромбофлебіт, хворе серце. Після смерті сина сестра проживала разом з нею , а в березні 2010 року вона поїхала жити додому. Останні два місяці їй надавали допомогу сусіди. Вона приходила до сестри і ОСОБА_15 не бачила, де вона знаходилася не знає.

Свідок ОСОБА_16, співмешканець відповідачки, розповів що познайомився з ОСОБА_2 в серпні 2009 року та проживав з нею на дачі. В цей час ОСОБА_17 проживала у сестри. В квартирі проживала ОСОБА_1 із співмешканцем. ОСОБА_18 вирішила повернутися додому вона попросила, щоб він допоміг виставити із квартири ОСОБА_1 із співмешканцем, що він і зробив.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_19 зареєстрували шлюб 11 червня 1994 року, і прізвище дружини після одруження ОСОБА_3 ( а.с.27). ОСОБА_3 помер 21 липня 2009 року ( а.с.26). Відповідно до заповіту від 09 червня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20, зареєстрованого в реєстрі за №2-927, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідав все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право, права та обовязки, що належать йому на момент складання заповіту, а також права та обовязки, що будуть належати йому на день смерті ОСОБА_1 ( а.с. 4).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст.1236 ЦК України заповідач має охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати в майбутньому.

Відповідно до спадкової справи №02-15, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3, померлого 21.07.2009 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_1 ( а.98-104).

Відповідно до листа Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.11.2010 року за №1294 ОСОБА_1 видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру в АДРЕСА_7, після смерті ОСОБА_3 померлого 21.07.2009 року неможливо в звязку з тим, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно ( а.с.9).

Відповідно до довідки КЖЕП №49 від 01.02.2010 року №408 ОСОБА_3 був зареєстрований на проживав по день смерті за адресою: м. Дніпропетровськ пр. ім. Газети ПравдаАДРЕСА_8 , склад сімї на день його смерті три особи: мати ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестра ОСОБА_2, 1974 року ( а.с.10)

Згідно до листа КП ДМБТІ від 06.01.2011 року №116 станом на 05.01.11 право власності на квартиру №54 по пр. Газети Правда,88 зареєстровано за гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 22.06.2000, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_21 ( а.с.13-14).

ОСОБА_4 померла 22 травня 2010 року ( а.с.93). Після її смерті відкрилася спадщина на наступне спадкове майно: квартиру №54 по пр. Газети Правда, 88 в м. Дніпропетровську, як належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_21 за реєстровим номером 2058 та садовий будинок на садовій ділянці №406 в СТ Металург, який належав їй на праві власності на підстав свідоцтва про право власності від 15.12.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради згідно довідки СТ Металург№41 від 09.10.2005 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2091 від 21.10.1999 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3060 від 21.10.2004 року ( а.с.19-24).

Відповідно до спадкової справи №1038/2011, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, померлої 22 травня 2010 року з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дочка ОСОБА_2, яка є спадкоємцем першої черги ( а.с. 91-96).

Отже як вбачається із матеріалів справи спадкове майно після смерті ОСОБА_3 відсутнє, спадкове майно є після смерті його матері ОСОБА_4.

Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 позивачка не зверталася, оскільки вона не знаходилася з нею в прямому родинному звязку та не була спадкоємцем будь якої черги за законом, чи спадкоємцем за заповітом. Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою 17.10.2011 року, коли їй стало відомо про відсутність спадкового майна після смерті чоловіка та вона вважає, що є спадкоємцем 4 черги. А тому вона заявила позовні вимоги, де просить суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Оскільки, як вона вважає, він пропущений з поважних причин, бо вона не знала, що є спадкоємцем 4-ї черги за законом і що їй потрібно було подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкуваннявирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій.

Позивачкою не надано жодного доказу про наявність причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк. Посилання позивачки на юридичну необізнаність не є поважною причиною у розумінні ч.1 ст.1272 ЦК України. Оскільки позивачкою не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивачкою заявлені вимоги про встановлення факту спільного її проживання однією сімєю з матірю чоловіка та визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги і визнання за нею право власності на ? частину спадкового майна.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд критично відноситься до твердження позивачки проте, що вона проживала

однією сімєю з ОСОБА_4 з 1994 року по день її смерті, оскільки це спростовується показаннями свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які вказали, що на протязі 7-9 років ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_14 проживали на дачі. Крім того свідки вказали, що до смерті чоловіка ОСОБА_3 та після його смерті ОСОБА_1 проживала з іншим чоловіком, навіть деякий час мешкала в спірній квартирі.

Також не знайшли підтвердження в ході розгляду справи і твердження позивачки про те, що вона опікувалася і здійснювала догляд за ОСОБА_4

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 перебувала на обліку в поліклініці №1 Шостої міської клінічної лікарні з 21.01.1998 року та за станом здоровя самостійно обслуговувати себе не могла, потребувала постійного догляду ( а.с.8). Однак в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 до вересня 2009 року ще працювала, що підтверджується, як копією трудової книжки ( а.с.55) так і показаннями свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_15, а тому суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_10, матері позивачки та ОСОБА_11 сестри позивачки, оскільки їх показання спростовуються іншими доказами по справі.

Суд не може прийняти до уваги показання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_22 , яким обставини справи відомі зі слів позивачки чи інших осіб.

Сторони не заперечували той факт, що ОСОБА_1 було виставлена із квартири відповідачкою ОСОБА_2 та її цивільним чоловіком, що також підтверджено і показаннями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Крім того в судовому засіданні встановлено, що це відбулося за життя ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем та визнання за позивакою право на спадкування за законом із спадкоємцем першої черги.

Оскільки позивачці відмовлено в задоволені позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємицею першої черги, то суд не вбачає законних підстав для задоволення її позовних вимог в частині визнання за нею права на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: ст. ст. 1259,1261,1264,1268,1272,1296,1297 ЦК України, ст. 3,7, 11,15, 60,61,88, 212 -215,256-259 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар