Справа № 1321/2-1236/11 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/1390/5168/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі-ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2012 року по справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_2, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 148 372,24 грн. Позивач посилається на те, що 16 листопада 2005 року відповідно до кредитного договору банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 16 000 доларів США на строк до 16 листопада 2010 року. Цього числа банк уклав договір поруки з ОСОБА_2 для забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору. Позичальником не виконані умови кредитного договору. Для захисту інтересів банк змушений звернутися з позовом до обох відповідачів, які несуть солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 в користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 148 372,24 грн. Проведено розподіл судових витрат. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржили позивач і ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обємі. Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені жодними доказами.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати на направити справу на новий розгляд. Вказує на те, що суд не вжив заходів до витребування доказів, не врахував, що предмет застави належний їй автомобіль вилучений та переданий на відповідальне зберігання банку. Автомобіль продано без її відома, чим вона була позбавлена можливості викупити свій автомобіль та погасити заборгованість перед банком.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2, як поручителя за кредитними зобовязаннями ОСОБА_3, зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості вказаної вимоги; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 16 листопада 2005 року між ВАТ КБ «Надра» ( тепер ПАТ КБ «Надра» згідно змін до установчих документів) та ОСОБА_3 (позичальником) було укладено кредитний договір №1016/05-Ф на суму 16 000 доларів США на строк до 16 листопада 2010 року зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 10 % річних. На виконання п. 1.1 Кредитного договору, позивачем було видано кредит позичальнику на вищезазначену суму. Відповідно до п. 4.3.7. кредитного договору позичальник зобовязалася сплачувати необхідні щомісячні платежі, визначені договором, а також відповідно до п. 4.3.8. кредитного договору сплатити Банку штрафні санкції у разі порушення виконання зобовязань.

Позичальник не виконала умови договору, кредит не повернутий у строк передбачений п.3.4.4. кредитного договору. Вимога банку про виконання зобовязання та погашення заборгованості по кредиту не виконана. Заборгованість становить 148 372,24 грн., що стверджується наданим банком розрахунком, який не спростований іншими доказами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором.

Згідно з п. 5.2 кредитного договору у разі прострочення строку сплати зобовязань щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі одного відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожний випадок.

Для забезпечення виконання кредитного договору №1016/05-Ф від 16 листопада 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки. Вказаний договір є дійсним, ніким не оспорений, що ствердила в судовому засіданні ОСОБА_2 Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не була присутня в банку під час підписання договору поруки і їй не відомо як були використані її документи, не підтверджений належними та допустимим доказами у відповідності до 57-59 ЦПК України. На звернення ОСОБА_2 до банку 6 жовтня 2011 року їй надано відповідь про існування договору поруки (а.с.26).

Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з п.1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №1016/05-Ф від 16 листопада 2005 року Пунктом 1.3. договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Договором поруки від 16 листопада 2005 року передбачено, що поручитель відповідає перед позивачем у повному обсязі за зобовязаннями позичальника (п.1.2). Позичальник і поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Виходячи з наведеного, відповідачі є солідарними боржниками перед позивачем. З цих підстав позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають солідарному стягненню з обох відповідачів.

Доводи ОСОБА_3 про неправомірність проведення торгів щодо реалізації заставленого майна не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці відносини не є предметом даного спору.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення заборгованості перед банком з поручителя солідарно з позичальником. Відтак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги факти, які не підтверджені передбаченими законом доказами. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.3 ч.1, ст.307, п.2 ч.1 ст. 309,ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 березня 2012 року змінити та стягнути солідарно із ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 1016/05 ф від 16 листопада 2005 року в сумі 148 372,24 грн. (сто сорок вісім тисяч 372 грн. 24 коп.) та 1 700 грн. (одну тисячу сімсот грн.) судового збору і 120 грн. (сто двадцять грн.) витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: