Справа № Провадження №22-ц-1934/12 22-ц/1090/2807/12 Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Категорія49Доповідач у 2 інстанціїДаценко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Іванової І.В.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Васильківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

встановила:

У листопаді 2011 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2002 році сторони уклали шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5. 12.07.2005 року сторони розірвали шлюб. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини, які він платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надав і не надає. Ніякої участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям дитини, не відвідував її вдома, в дитячому дошкільному закладі, в школі, що підтверджується відповідними письмовими доказами та поясненнями свідків.

Просила постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав, передбачених ч. 2 ст. 150, ч. 4 ст. 155, ст. ст. 164-166, ч. 2 ст. 171 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства".

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2012 року позов задоволено, позбавлено відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач з жовтня 2004 року ухиляється від належного виконання своїх обов'язків по вихованню, утриманню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, ним порушуються права дитини на належне батьківське виховання.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п. п. 1-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень п. 15, 16 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року з наступними змінами та доповненнями позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Встановлено, що сторони з 2002 року перебували в шлюбі, який розірвали 12.07.2005 року. Від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на недоведеність винної його поведінки, та на те, що суд вирішив даний спір всупереч вимогам ч. 5 ст. 19 СК України без письмового висновку органу опіки та піклування щодо його розв'язання, і в своєму рішенні послався на недопустимі докази.

Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки дійсно в матеріалах справи відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання даного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка надала суду дві суперечливі відповіді Васильківської міської ради Київської області, складені за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Васильківської міської ради, яке відбулось 20.09.2011 року.

Так, із відповіді № 959/0304 від 22.09.2001 року убачається, що комісія прийшла до висновку про те, що підстав для позбавлення батька батьківських прав щодо дитини комісія не вбачає. (а. с. 22)

З листа Васильківської міської ради Київської області № 130/102-11 від 22.03.2012 року, який позивачка надала в судовому засіданні при апеляційному розгляді справи, убачається, що батько ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України це є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

Дані листи-відповіді неможливо прийняти до уваги, оскільки вони за змістом суперечать один одному, є недостатньо обґрунтованими та всупереч вимогам ст. 19 СК України не містять відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини та батьків.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, позивачка всупереч вимогам зазначених норм матеріального та процесуального права не надала суду належних та допустимих доказів тим обставинам, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки в матеріалах справи відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання даного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, який є обов'язковим при вирішенні даного спору відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, позивачем не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Васильківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді