Номер провадження 2/2603/3232/12
Справа №2603/4097/12
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.,

при секретарі судового засідання Величко Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного науково-виробничого підприємства «Картографія», про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що 02.01.2003 року відповідно до наказу № 1-к вона була прийнята на роботу у Державне науково-сиробниче підприємство «Картографія» (запис у трудовій книжці № 27, а 02.08.2010 року відповідно до наказу № 98-к була переведена на посаду прибиральника службових приміщень. 28.04.2012 року відповідно до наказу № 55-к вона звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників. Вважає наказ відповідача про її звільнення з роботи незаконним, таким, що підлягає скасуванню, та просить скасувати останній, поновити її на роботі, про що внести у трудову книжку на її імя відповідний запис, та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період вимушеного прогулу, починаючи з 28.04.2012 року по день ухвалення рішення суду та стягнути моральну шкоду 5000 грн..

Звільнення її з вказаної посади вважає незаконним, безпідставним та необґрунтованим у звязку з наступним. В обгрунтування таких своїх вимог посилається на те, що по-перше всупереч вимогам ст. 43 КЗпПУ, вказане звільнення проведено без попередньої згоди з виборним органом профспілкової організації членом якої вона є. По-друге вона мала переважне право на залишення на роботі, оскільки відповідачем не звільнено з роботи двох інших прибиральників службових приміщень, які пропрацювали на даному підприємстві менше одного року. По-третє наказ № 21-к вважає незаконним та підробленим, оскільки вона з ним не ознайомлювалась та на наказі відсутня печатка підприємства. Крім того, перебуває в стані пригніченості, відчуває власну безправність та приниженість. Це погіршує її стосунки з близькими людьми, знайомими, руйнує соціальну активність, а тому просить стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду 5000 грн.

Вважає, що дійсною причиною звільнення з роботи стали її погані стосунки з менеджером з персоналу ОСОБА_2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та уточнила свою вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З приводу обставин позову суду пояснила, що вона працювала на підприємстві з 2003 року та мала найбільший стаж роботи з поміж всіх прибиральників службовин приміщень. На час скорочення штатів та її звільнення їй не було запропоновано будь-яку іншу роботу. Також доповнила, що дане скорочення було проведено саме для того щоб скоротити її, черз неприязні відносини, які склалися у неї з менеджером з персоналу ОСОБА_2.

Просила позов задовольнити.

Підтримав позов свого довірителя за викладених у позові та у судовому засіданні позивачем обставин та просив його задовольнити і представник позивача.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та вважають, що звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату було проведено згідно вимог законодавства. Вирішуючи звільнити у зв'язку із скороченням штатів саме ОСОБА_1, підприємство вважало, що інші особи, які займають посади прибиральників службових приміщень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали підстави для переважного на залишення на роботі є інвалідами 3 групи. Запропонувати ОСОБА_1 іншу роботу на підприємстві не було можливості, оскільки не було вакантних посад професій, на яких би вона могла працювати.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02.01.2003 року відповідно до наказу № 1-к вона була прийнята на роботу у Державне науково-виробниче підприємство «Картографія» (запис у трудовій книжці № 27), а 02.08.2010 року відповідно до наказу № 98-к була переведена на посаду прибиральника службових приміщень.

Своїм рішенням №1/2012 від 16.01.2012 року ДНВП «Картографія» в особі директора ОСОБА_5 прийняли рішення про скорочення чисельності однієї штатної одиниці прибиральника службових приміщень у квітні 2012 року, де на той час рахувалося три таких штатних одиниці, які окрім позивача обіймали ОСОБА_3 та ОСОБА_4, цим же рішенням було надано розпорядження ОСОБА_2 менеджеру з персоналу, підготовити та надати до 02.02.2012 року порівняльну таблицю з визначенням осіб, які мають переважне право на залишення на роботі (а.с.38-39).

Відповідно до порівняльної таблиці застосувавши переважне право на залишення на роботі, керуючись п.1 ст.40 та ст. 40-2 Кодексу законів про працю України виніс 21.02.2012 року попередження ОСОБА_1 про її наступне вивільнення у зв'язку із скороченням посади прибиральника службових приміщень із наданням права на пільги і компенсації згідно з чинним законодавством. Вказане попередження позивачем не підписувалось у звязку з її відмовою від підпису, про що свідчить відповідний акт на персональному попередженні складений та засвідчений підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_6, про відмову ОСОБА_1 підписувати вказане попередження (а.с.47, 48).

22.02.2012 року ДНВП «Картографія» до Деснянського центру зайнятості м. Києва надіслали звіт про заплановане звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральника службових приміщень (а.с.49).

23.04.2012 року відповідно до наказу № 49-к, із змінами внесеними наказом від 24.04.2012 року № 51-к та наказом № 55-к від 28.04.2012 року ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, як того вимагають положення статті 44 вказаного Кодексу (а.с. 51-54).

Про фактичне вивільнення позивача із займаної посади відповідач своєчасно повідомив Деснянський районний центр зайнятості м. Києва (а.с.56).

Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору, показами свідка ОСОБА_7. та письмовими матеріалами справи, якими є:

· Трудова книжка на імя позивача;

. Заява ОСОБА_1 від 02.08.2010 року на імя директора ДНВП «Картографія» про переведення її на посаду прибиральника службового приміщення;

· Наказ державного науково - виробничого підприємства «Картографія» № 21-к від 21.02.2012 року з складеним актом про відмову від підпису ОСОБА_1;

· повідомлення про заплановане звільнення працівників профспілковому комітету ДНВП «Картографія» від 17.01.2012 року №83;

· повідомлення про заплановане звільнення працівників профспілковому комітету ДНВП «Картографія» від 20.02.2012 року №140;

· порівняльна таблиця з визначенням осіб, що мають переважне право на залишення на підприємстві;

. копії пенсійних посвідчень ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

. подання про розірвання трудового договору з прибиральником службових приміщень КВ ОСОБА_1 профспілковому комітету ДНВП «Картографія» від 26.03.2012 року №3/вн;

. акт від 21.02.2012 року складений комісією працівників ДНВП «Картографія» про відмову від підпису ОСОБА_1 попередження про заплановане звільнення її;

. попередження про звільнення ОСОБА_1 у звязку з скороченням з 25.04.2012 року.;

. звіт про заплановане вивільнення працівників Деснянському центру зайнятості м. Києва від 22.02.2012 року № 147;

. звіт про фактичне вивільнення працівників Деснянському центру зайнятості м. Києва від 28.04.2012 року № 431;

. Наказ державного науково - виробничого підприємства «Картографія» № 48-к від 23.04.2012 року;

. копія листка непрацездатності ОСОБА_1 від 23.04.2012 року;

. Наказ державного науково - виробничого підприємства «Картографія» № 51-к від 28.04.2012 року.

. Наказ державного науково - виробничого підприємства «Картографія» № 55-к від 28.04.2012 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, як того вимагають положення статті 44 вказаного Кодексу;

. штатний розпис ДНВП «Картографія», станом на 1 травня 2012 року;

. штатний розпис ДНВП «Картографія», станом на 1 січня 2012 року;

. штатний розпис ДНВП «Картографія», станом на 25 травня 2012 року;

. Витяг з протоколу службового засідання адміністрації підприємства ДНВП «Катографія» та про прийняте рішення директором ДНВП «Картографія» про скорочення чисельності та штату працівників підприємства від 16.01.2012 року № 1/2012.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За викладеного та встановлених у судовому засіданні обставин спору суд звертається до положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в тім. що трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також терміновий трудовій договір до закінчення строку його дії може бути розірваний власником або уповноваженим органом у разі скорочення чисельності або штату працівників і що має місце з позивачем у справі.

В цьому випадку, відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення з роботи працівник попереджується персонально не пізніше ніж за 2 місяці до вивільнення. Такі вимоги закону відповідачем, як вбачається, були дотримані і на що вказує зміст наказу відповідача від 21.02.2012 року № 21-к «Про скорочення чисельності і штату працівників підприємства» та персонального попередження про її наступне вивільнення з 25.04.2012 року у зв'язку із скороченням штатів та неможливістю її працевлаштування.

Вирішуючи питання про вивільнення з посади прибиральника службових приміщень саме позивача, відповідач на думку суду врахував положення ст.42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі, залишаючи на посаді прибиральників службових приміщень ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є інвалідами 3 групи, проти чого не заперечувала та що не спростовувала у судовому засіданні позивач, і що дає суду підстави стверджувати, що позивачем вказані обставини визнаються.

При цьому суд виходить з того, що власник має право визначати самостійно перелік осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні штатів і що саме він має об'єктиві дані для вирішення такого питання і що має у даному випадку з позивачем.

Відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Звідси, суд вважає встановленими вказані вище обставини.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на переконання суду не довела свого переважного права на залишення на роботі.

Її доводи в тім, що вона має тривалий стаж роботи на підприємстві, а також те, що їй залишилось мало пропрацювати перед виходом на пенсію, на переконання суду не дає підстав для переважного права залишитись працювати на даному підприємстві перед ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд вважає, що ДНВП «Картографія» небезпідставно надав перевагу у залишенні на роботі саме вказаних осіб та прийняв обґрунтоване рішення про звільнення з роботи позивача.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача в частині того, що на даний час на її місце знову взяли на посаду прибиральника службових приміщень нового працівника та ввели знов вказану посаду оскільки вищевикладене спростовується дослідженими в судовому засіданні штатними розписами ДНВП «Картографія», станом на 1 січня 2012 року, 1 травня 2012 року та 25 травня 2012 року.

Не знайшли свого належного підтвердження і доводи позивача в тому, що відповідач проявив упередженість до її особи, а саме, що звільнив її з роботи за її неприязні відносини з менеджером з персоналу ОСОБА_2. На переконання суду такі її доводи є лише припущенням, оскільки жодного належного та достатнього доказу існування такої обставини вона суду не надала.

Посилання позивача та її представника про порушення проведення процедури скорочення, а саме не повідомлення профспілковий комітет про заплановане скорочення та не отримання від них згоди на скорочення ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються дослідженими в судовому засіданні повідомленнями ДНВП «Картографія» про заплановане скорочення, подання про звільнення за скороченням саме ОСОБА_1, службового пояснення голови профспілкової організації підприємства ОСОБА_7, показами, даними в якості свідка ОСОБА_7 , про те, що їм було відомо про заплановане скорочення прибиральника службового приміщення та що кандидатурою на таке скорочення є ОСОБА_1, та профспілковий комітет надав згоду на дану кандидатуру.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та її представника, що їй не було відомо про заплановане скорочення аж до квітня 2012 року, оскільки наведене спростовується самими показами позивача ОСОБА_1, даними нею в якості свідка що десь в лютому їй та іншим особам, яких планували скоротити, про можливе скорочення, а також про те, що постійно складались акти ОСОБА_2, а вона перебуваючи з останньою в неприязних стосунках відмовлялась підписувати всі документи. Також наведене підтверджується численими актами про відмову від підпису ОСОБА_1 на попереджені про майбутнє вивільнення, наказів № 21-к, 55-к, 48-к.

Зважаючи на викладене, оцінюючи отримані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Питання про судові витрати суд не вирішує, оскільки останні при відмові у позові відносяться на рахунок позивача.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 10, 11, 57-61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного науково-виробничого підприємства «Картографія», про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при постановленні рішення, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне обгрунтування рішення виготовлено 30.07.2012 року.

Суддя Н.Г.Таран