Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2751/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції: Ніколова І.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2012 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.,

суддів: Глазкової О.Г.,

ОСОБА_1,

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку і визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за 1/2 частину будівельних матеріалів та будівельних робіт, стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку і визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за 1/2 частину будівельних матеріалів та будівельних робіт, стягнення компенсації за 1/2 частину автомобіля.

В позові зазначила, що 18.01.2001р. уклала шлюб з відповідачем, і проживала з ним однією родиною до 03.07.2009р.

В період шлюбу сторонами придбаний автомобіль марки ЗАЗ-110307, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 20000грн.

Крім того, позивач зазначає, що 07.08.2002 року подружжя ОСОБА_2 придбало житловий будинок 24 по вулиці Садстанції в м. Мелітополі, в знайомої позивача, ОСОБА_4, за 3700 доларів США. Попередньо домовлялася про купівлю позивач, гроші передавалися в її присутності, під час підписання самого договору купівлі-продажу позивач виходила з кабінету нотаріуса на її вимогу.

Після придбання будинку сторони разом зі спільною неповнолітньою дочкою сторін Аліною, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилися до будинку та проживали в ньому до 03.07.2009р., після чого відповідач вигнав її з хати з дитиною, пояснивши, що права на будинок вона не має, оскільки він йому подарований.

Отримавши довідку Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про власника спірного будинку, позивач встановила, що дійсно між ОСОБА_4 та її чоловіком був укладений не договір купівлі-продажу, як вони домовлялися, а договір дарування, тому стверджує, що дізналася про порушення свого права в липні 2009 року, і вважає, що строк позовної давності за цими вимогами не пропустила.

На підставі викладеного просила суд стягнути на свою користь 10000 грн компенсації за 1/2 частину автомобіля марки ЗАЗ-110307, державний номерний знак НОМЕР_2; визнати договір дарування житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладений 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, недійсним; визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладений 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного будинку; крім того, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В подальшому позовні вимоги доповнила, пояснивши суду, що, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, в 2007 році, на спільні сумісні кошти подружжя, придбала наступні будівельні матеріали, а саме: 1) З т. щебеню, вартістю 650 грн., 2) 3000 шт. червоної цегли, вартістю 3000 грн., 3) 7 т. піску, вартістю 900 грн. , 4) 4000 шт. ракушняка, вартістю 4000 грн., 5) шифер у кількості 80 листів, вартістю 1200 грн., б) 10 т. цементу, вартістю 3500 грн., 7) 5 м? ліс, вартістю 3000 грн., 8) металеві гаражні ворота, вартістю 3000 грн., 9) р-р пеноізолу 2 т., вартістю 2300 грн., 11) піну монтажну у якості 10 банок, вартістю 270 грн., 12) металеві двері - 2 шт., вартістю 1500 грн., 13) 3 шт. дверей дерев'яних, вартістю 400 грн., 14) вікна пластикові у якості 3 штук, вартістю 5000 грн., 15) пластик у якості 451 кв.м., вартістю 2000 грн., 16) евро дошка у якості 117 кв.м., вартістю 4100 грн., 17) фурнітура для пластика, вартістю 2100 грн., 18) лінолеум у якості 42 кв.м.. вартістю 2500 грн., 19) 3 шт. батареї, вартістю 2800 грн., 20) листів гипсокартону, вартістю 3000 грн., 21) дверні ручки якості б штук, вартістю 300 грн., 21) 2 дверних замка, вартістю 300 грн., а всього на загальну суму: 51 820 грн.

З цих матеріалів подружжя ОСОБА_2 в 2007 році побудувало гараж, розміром 7x9 м, а саме: цоколь, фундамент, стіни, кришу зробили стяжку підлоги та поштукатурили стіни, встановили гаражні, ворота, вартістю 5000 грн., а також повністю побудували прибудову до житлового будинку 24 по вулиці Садстанції в м.Мелітополі, яка складається з двох кімнат, площею 6x4 м. та 3x4 м., та коридору, розміром 1,5x9 м., для чого провели наступні будівельні робота, вибудували цоколь, фундамент, кладку та облицювання стін цеглою, дах, провели штукатурку стін, встановили вікна та двері, зробили стяжку підлоги, облицювання стін пластиком, евро дошкою та гіпсокартоном, уклали лінолеум, провели опалення, воду, електричество. Вартість будівельних та опоряджувальних робіть по будівництву даної прибудови складає приблизно 20 000грн.

Зазначена прибудова повністю готова до експлуатації, однак ОСОБА_6 не бажає здати даний об'єкт до експлуатації.

Остаточно позивач просить суд стягнути з ОСОБА_7 10 000 грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ-110307, державний номерний знак НОМЕР_2; визнати договір дарування житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладений 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, недійсним; визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладений 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, визнати за собою право власності на 1/2 частину зазначеного будинку; стягнути з ОСОБА_6 1/2 частину вартості будматеріалів та будівельних робіт з будівництва прибудови до спірного будинку, згідно висновку № 1502 від 15.06.2011 року, в сумі 63 627 грн. 78 коп.; крім того, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано договір дарування житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладений 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р№ 3540, договором купівлі-продажу.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3А грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спільного сумісно майна подружжя та судові витрати в сумі 79 089 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 252 грн 27 коп.

В задоволені решти позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2011 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2011 року в частині визнання договору дарування житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі, укладеного 07.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р№ 3540, договором купівлі-продажу, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку 24 по вул. Садстанції в м. Мелітополі скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у звязку з пропуском позивачкою строку позовної давності. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2011 року скасовано та справу передано на новий апеляційний розгляд. При цьому в ухвалі зазначив, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про порушення позивачкою строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності , в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо обовязку доказування і подання доказів, то відповідно до ст.. 10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частину вартості спільного сумісного майна подружжя та судових витрат у розмірі 79089 грн. 78 коп., суд першої інстанції правильно керувався нормами ст. ст. 68-71 Сімейного кодексу України, яким врегульовані принципи здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу; право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; розмір часток та способи і порядок поділу такого майна.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивачки 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт з будівництва прибудови до спірного будинку та гаражу в сумі 63627 грн. 78 коп., районний суд, правильно виходив з того, що роботи по будівництву прибудови до житлового будинку та капільного гаражу, розташованих за адресою: м. Мелітополь, вул. Садстанція, буд. 24 здійснено подружжям під час шлюбу та витрачені подружжям кошти на здійснення прибудови до житлового будинку та капільного гаражу, є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому районний суд , визначаючи розмір компенсації, виходив із вартості будівельних матеріалів та робіт, вказаних у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1502 від 15.06.2011 року.

Відповідачем не спростовано належними та допустими доказами висновки названої експерзити, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Що стосується поділу автомобіля марки ЗАЗ -110307, державний номер НОМЕР_2, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що це є річ неподільна, придбана у період перебування сторін у шлюбі, та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 компенсаціїю ? частини вартості названого транспортного засобу.

Судове рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

Встановлено, що 18 січня 2001 року позивачка ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2

07 серпня 2002 року відповідач ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок № 24 по вул. Садстанція у м. Мелітополі Запорізької області на підставі договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р№ 3540

Згідно з ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч.2 указаної статті цього Кодексу, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Аналогічне положення міститься у ст. 58 ЦК УРСР, яка діяла на час укладення правочину.

Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Із технічного запису судового засідання від 18.02.2010 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 визнав, що він та його дружина бажали придбати житловий будинок у ОСОБА_4 та 07 серпня 2002 року відповідач ОСОБА_2 фактично вчинив договір купівлі-продажу, узгодивши з продавцем ціну продажу будинку у розмірі 3700 доларів США, проте з метою уникнення сплати великого розміру державного мита за оформлення договору купівлі-продажу, уклав з ОСОБА_4 договір дарування.

Вищеназвані обставини щодо вчинення договору купівлі-продажу будинку підтвердила в судовому засіданні й суду апеляційної інстанції продавець та відповідач по справі ОСОБА_4

Встановлено, що сторонами фактично укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, дійсно сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, та відбулася сплата відповідних коштів за будинок.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що договір дарування є удаваним правочином, оскільки сторони насправді вчинили договір купівлі- продажу відповідає фактичним обставинам справи .

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань відповідача ОСОБА_2 надати перевагу одних доказів над іншими, і тому до уваги не беруться.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2011 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: