АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 2/413/327/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1324/12 ОСОБА_1
Категорія 26 (І) Доповідач Михайлів Л.В.

У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Остапенко В.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підземних роботах. Висновком МСЕК від 28.07.2010 року йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 45% та третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 200000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2012 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., а також на користь держави 107,30 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що ОСОБА_2 добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоровя, не перевірено причин пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає відхиленню наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу, впродовж 16 років 4 місяців виконував роботи в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували нормативні, працюючи з жовтня 1992 року по травень 1995 року, з лютого 1996 року по лютий 1999 року, з травня 1999 року по березень 2006 року підземним гірником, підземним кріпильником на шахтах «Родина» та «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», з червня 2006 року по серпень 2010 року підземним прохідником ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 03 червня 2010 року у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: радикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плече лопаткового періартрозу ПФС 2 ст.

Актом № 23 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 липня 2010 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували нормативні, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 28.07.2010 року первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45%, а також третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 16.08.2011 року при переогляді ОСОБА_2 підтверджено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 45% та третю групу інвалідності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено актом № 23 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 липня 2010 року (а.с. 11-13), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

Крім того, добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 28.07.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності, що підтверджується висновком МСЕК від 28.07.2010 року (а.с. 5).

Не погоджується й колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: