Справа № 0417/2-1184/2011
Справа № 0417/2 -167/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Тимошевській В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 15 березня 2005 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. При укладанні цього Договору вона здійснила повний розрахунок з відповідачем в сумі 50000 грн., але той ухилявся від подальшого нотаріального посвідчення, тому вона була вимушена звернутися до суду. 12.03.2008 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було ухвалено Рішення по цивільній справі №2-868/08, яким за нею було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2. 08.09.2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та після шлюбу залишила собі прізвище чоловіка Вінарь. 07.11.2008 року в неї народився син, ОСОБА_4. Тому вона не могла одразу з грудною дитиною вселитися в куплену нею кватиру, яка знаходилася в жахливому стані. І тому деякий час поки їх немовля не окріпне вона з чоловіком вирішили не переїздити до їх квартири, а пожити у своїх батьків. Знаючи це відповідач, ОСОБА_2, повідомив їй, що він посварився зі своєю дружиною та попросив у неї дозволу пожити декілька місяців в її квартирі. Та пообіцяв, що за час, протягом якого він буде користуватися її квартирою, він їй безкоштовно підготовить квартиру до ремонту ( пообдирає шпалери, повитягує цвяхи в стінах т.і.). Але, коли через три місяці вона навідалася до своєї квартири, то не змогла відкрити своїм ключем двері. Відповідач самостійно змінив замок в її квартирі. Після того вона та чоловік багато разів їздили до своєї квартири, але їх так ніхто і не пустив в квартиру. Її дитина часто хворіла тому в неї не було часу займатися питанням виселення відповідача. Для того, щоб зареєструвати право власності на нерухоме майно в КП ДМБТІнеобхідно для реєстрації надати новий технічний паспорт, який можливо отримати тільки після виходу техніка МБТІ. Відповідач категорично заявив, що не пустить в квартиру техніка БТІ за жодних обставин. З цього часу пройшло вже більше року, а відповідач добровільно так і не звільнив її квартиру. 03.11.2010 року на підставі вищевказаного судового Рішення в КП ДМБТІ за нею було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2. Вищевказана квартира дісталася відповідачеві в спадок після смерті його матері. До цього часу він проживав з дружиною за іншою адресою. Але з дружиною йому стало проживати не цікаво і він користуючись її довірливістю скористався нагодою та самовільно заселився в її квартиру та ще й підселив до себе свою співмешканку. Гроші, отримані відповідачем від неї за продаж його квартири, він за цей час протратив разом зі своєю співмешканкою і тепер не бажає виселятися з її квартири, хоч має інше житло. На даний час вселитися в свою квартиру, яку вона більше ніж пять років тому придбала у відповідача та за яку сплачує комунальні платежі вона не може. Тому єдиним можливим варіантом вирішення даної ситуації, що склалася між нею та відповідачем, є звернення до суду за захистом свого порушеного права, а саме: усунення перешкод в користуванні вищезазначеною квартирою шляхом виселення відповідача. Просила суд: виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на підставі Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.208 року, зареєстрованого 03.11.2010 року в КП ДМБТІ, реєстраційний номер 31965176, усунувши таким чином перешкоду в користуванні її квартирою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання зявився. Позовні вимоги не визнав. Просив суд в задоволені позову відмовити. Вказав, що він не памятає, як продавав спірну квартиру. В спірній квартирі він проживав з 1996 року, пізніше став проживати в ній із співмешканкою, яка вмовила його обміняти спірну квартиру на будинок в селі з доплатою. Дійсно в 2006 році він, разом з співмешканкою, забравши всі свої речі переїздив в будинок в селі та проживав там. Його брат і хресна після смерті співмешканки забрали його з села і він вселився в спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_5, сусідка, в судовому засіданні вказала, що вона була присутня при розрахунку між сторонами за договором купівлі-продажу спірної квартири, гроші були передані в розмірі 18000 доларів США. При розрахунку був ОСОБА_2, гроші перераховувалися в її присутності. Одна із двох жінок, що перераховували кошти була цивільної дружиною ОСОБА_2, про що сказав сам ОСОБА_2. Вона була в спірній квартирі, вона в нежитловому стані, там жах, немає газової плити, унітазу, скрізь сміття і бруд.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2008 року по цивільній справі №2-868/08 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: встановлено за ОСОБА_2 факт прийняття спадщини після його матері ОСОБА_7, померлої 02.02.2002 року, що складається з квартири АДРЕСА_3; визнано дійсним договір купівлі-продажу б/н від 02 березня 2002 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.8). Згідно до свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 08 вересня 2007 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 і прізвище дружини після одруження Вінарь( а.с.19). Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2008 року по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради, про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений: дії Комунального підприємства Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради, щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації права власності на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2008 року на нерухоме майно квартири АДРЕСА_5 визнано незаконними; зобовязано Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2008 року, здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_1 ( а.с.65-66). Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2010 року постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2008 року залишена без змін (а.с. 67). Згідно до витягу про державну реєстрацію прав від 03.11.2010 року за №27874766 квартира АДРЕСА_6 в м. дніпропетровській належить на праві власності ОСОБА_1, реєстраційний номер 31965176 ( а.с.68 ) та отримано технічний паспорт ( а.с.10-12).

Постановою о/у СКР Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанта міліції ОСОБА_8 від 28.12.2011 року за заявою ОСОБА_2 відмовлено в порушені карної справи за ознаками злочину передбаченого ст.190 ч.1 КК України у звязку з відсутністю складу злочину.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставин, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до довідки КЖЕП №49 від 17.03.2011 року №940 в квартирі АДРЕСА_7 з 02.02.2002 року ніхто не зареєстрований (а.с.7).

Позивачкою заявлено вимогу щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та виселення .

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач продав квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_9, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2008 року, рішення ОСОБА_2 не оскаржувалося та набрало законної сили. В 2006 році після продажу квартири він добровільно виїхав із квартири забравши всі свої речі, а потім заселився в спірну квартиру тимчасово за згодою позивачки. На вимогу позивачки ( власника), щодо звільнення квартири не реагує, замінив замки в квартирі та не пускає власника для проживання в ній. Суд не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що він не продавав квартиру, оскільки ніяких доказів відповідачем суду не надано та спростовується матеріалами справи.

Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою позовних вимог та вважає необхідним позов задовольнити.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені судові витрати по справі в розмірі 45 грн. 50 коп.

Керуючись: ст.ст.116 ЖК України, ст.ст.317,319,321,396 ЦК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належній їй на праві власності квартирою №54 в будинку № 4 по вул. Батумській в м. Дніпропетровську шляхом виселення ОСОБА_2, із квартири АДРЕСА_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 45 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар