АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2030/07
Справа № 2-2030/07 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/371/12 Бардін О.С.
Категорія - 50 (ІУ) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної в місті ради - Семенова Костянтина Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона народила сина - ОСОБА_5, батьком якого визнано відповідача.

Оскільки відповідач з 2002 року ухиляються від обов'язків по вихованню сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, зловживає спиртними напоями, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини, а також стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передано на виховання ОСОБА_5 матері ОСОБА_2

Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 13 червня 2007 року, на користь ОСОБА_2

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Так, в порушення норм процесуального права справу розглянуто судом у його відсутність без належного повідомлення про її розгляд, без залучення до участі служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради за місцем його проживання. Судом порушено вимоги ст. 164 СК України й позбавлено батьківських прав за відсутності доказів його ухилення від виховання сина й не враховано що до 2011 року він із сином та позивачкою щоліта відпочивали на морі. Не враховано судом й того факту, що він добровільно сплачував щомісячно аліменти в розмірі 190 грн. на утримання сина, його матеріальний та сімейний стан, те, що він є приватним підприємцем та необґрунтовано стягнув розмір аліментів у частці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав керувався ст.. 164 СК України і виходив із того, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням і утриманням сина, що свідчить про його ухилення від виховання своїх батьківських обов'язків відносно дитини та свідоме нехтування ними.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач народила сина - ОСОБА_5, батьком якого є відповідач, що підтверджується актовим записом про встановлення батьківства № 4 від 14.01.2002 року (а.с. 7).

Діюче сімейне законодавство передбачає, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав і тільки з підстав, виключний перелік яких наведено в ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в п.15, п.16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи його підстави в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_2 вказала, що вихованням та утриманням дитини відповідач як батько не займається, зустрічей з нею та дитиною уникає, зловживає спиртними напоями. Крім того, Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради, дала згоду на позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Задовольняючи позовні вимоги та позбавляючи батьківських прав відповідача, суд першої інстанції надав оцінку тільки поясненням позивача та висновку Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 18.07.2007 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача як висновку органу опіки та піклування, поклавши їх в основу ухваленого ним рішення, як докази в підтвердження позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, суд першої інстанції не врахував положень ч.4, ч.5 ст. 19 СК України, згідно яких участь органу опіки та піклування та подання ним письмового висновку щодо розв'язання спору є обов'язковою, й ухвалив рішення про позбавлення батьківських прав за відсутності висновку, визначеного ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Відповідно до вказаного Закону України органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою.

До висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, на підставі яких його складено.

Наявний в справі висновок Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 18.07.2007 року, підписаний начальником Служби, а не керівником виконавчого органу Довгинцівської районної у місті ради не є письмовим висновком органу опіки та піклування, оскільки вищезазначеним положенням Закону не відповідає, а отже не є належним доказом по справі.

Інших доказів, які б свідчили про ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винність його поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, матеріали справи не містять.

На запит суду апеляційної інстанції 27.02.2012 року виконком Довгинцівської районної в місті ради своїм висновком питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 виніс на розсуд суду, оскільки батько малолітньої дитини не проживає та не зареєстрований на території Довгинцівського району, відомості щодо способу його життя та поведінки відсутні (а.с. 80-81).

Листом Центрально-Міського виконкому районної у місті ради від 29.02.2012 року, суд апеляційної інстанції повідомлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, не знаходиться на обліку в наркокабінеті Центрально-Міського району м. Кривого Рогу.

За таких підстав та враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував норми діючого законодавства, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, й у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясувавши усіх обставин справи та наявність належних доказів в обґрунтування вимог позивача, розглянувши справу без участі батька дитини, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. А тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Перевіряючи правильність висновків суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини суд погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову й стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 180, 181, 183, 191 СК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з розміром, стягнутих судом аліментів, й вважає, що визначаючи аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ч.1 ст. 182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане й Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3.

Враховуючи, обставини, визначені ст. 182 СК України, а саме: задовільний стан здоров'я відповідача та дитини, матеріальне становище відповідача ОСОБА_3, який займається підприємницькою діяльністю й отримує щомісячно виручку, знаходження на його утриманні малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також рівність обов'язку обох батьків з утримання дитини, визнання відповідачем позову в частині сплати аліментів в розмірі 1/6 частки від його доходу, колегія суддів вважає, що саме у вказаному розмірі й слід стягувати щомісячно аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_3 у розмірі 214,60 грн., з ОСОБА_2 - у розмірі 107,30 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2007 року

в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів - змінити, зменшивши розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 червня 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 214,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 107,30 грн.

Рішення суду допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: