АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/491/223/12Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія 37 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«18» січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, 3 особа Перша Криворізька державна нотаріальна контора, про визнання сумісного проживання з померлою, визнання спадкоємцями за законом четвертої черги і усунення від спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання сумісного проживання з померлою, визнання спадкоємцем за законом четвертої черги і усунення від спадкування за законом та уточнивши позовні вимоги просили суд визнати сумісне їх проживання з малолітнього віку з померлою ОСОБА_8 з липня 1960 року; визнати їх спадкоємцями четвертої черги за законом, усунути від спадкування спадкоємців першої черги відповідачів та визнати їх спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 на 2/3 частини домоволодіння №60 по вул. Дунайській в м. Кривому Розі.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є сестрами, а їх батьками були ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка 22.02.1960 року померла. Батько з липня 1960 року вступив у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_11, а у 1963 році до їх сім,ї в будинку переїхав жити син мачухи ОСОБА_12. У 1985 році батько, ОСОБА_9 та мачуха ОСОБА_11 зареєстрували шлюб.

26 жовтня 1993 року помер ОСОБА_13 син ОСОБА_8, у якого залишилось двоє синів ОСОБА_5 та ОСОБА_7, відповідачі по справі.

15.02.2008р. помер їх, позивачів, батько ОСОБА_9 і після смерті ? його частки будинку 60 по вул. Дунайській в м. Кривому Розі перейшла у власність до ОСОБА_8 та їх і їм, позивачам, стало належати по 1/6 частки будинку, а ОСОБА_8 2/3 частини будинку.

07 серпня 2010 року ОСОБА_8 померла і після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини зазначеного домоволодіння.

Оскільки за життя ОСОБА_8, вони мешкали спільно з мачухою однією сімєю, доглядали її, а відповідачі не турбувались померлою, не надавали їй допомоги та не доглядали, тому вважають, що відповідачі, які відносяться до спадкоємців першої черги, повинні бути усунені від права спадкування частки у спадщині в порядку ст.1224 ЦК України, а вони, позивачі, визнані спадкоємцями четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України.

Посилаючись на ці обставини просили задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд безпідставно взяв до уваги медичну довідку, згідно якої померла ОСОБА_8 не перебувала у безпорадному стані і могла сама себе обслуговувати; помилково прийшов до висновку про неможливість їх сумісного проживання з померлою за наявності у кожної сімї.

Крім того вважають, що судом зроблено неправильний висновок про не надання ними доказів ухилення відповідачів від утримання ОСОБА_8

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з,ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка померла 22.02.1960р.

ОСОБА_9 25.01.1985р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 (ОСОБА_9), яка мала сина ОСОБА_12, який мав синів відповідачів по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та який також помер 09.01.1996р.

09.01.1996р. батько позивачок помер, а 07.08.2010р. померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння № 60 по вул. Дунайській в м. Кривому Розі.

Відмовляючи позивачкам у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про визнання сумісного проживання з померлою, визнання спадкоємцем за законом четвертої черги і усунення від спадкування за законом суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для усунення відповідачів від спадкування за законом у зв,язку із ухиленням останніх від надання допомоги ОСОБА_8 (ОСОБА_7) та не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання позивачів із спадкоємицею однією сім,єю з підстав ст. 1264 ЦК України.

Із зазначеним висновком суду погоджується колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 1269 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв,язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов,язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов,язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов,язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Розглядаючи спір суд дійшов правильного висновку про недоведеність позивачами перебування ОСОБА_8 У безпорадньому стані. При цьому судом надані достатні обгрунтування і оцінка поясненням допитаних в судовому засіданні свідків, довідки наданої міською лікарнею №3 про відсутність в медичній документації даних про необхідність постійного нагляду за ОСОБА_8 (а.с. 79), та наявність договорів укладених між ОСОБА_8 ОСОБА_14 соціальної допомоги, в яких ОСОБА_8 Сама визначила перелік послуг які їй потрібні і які ні як не свідчать про безпорадність стану ОСОБА_8 (а.с. 140-142).

Тому доводи апеляційної скарги про безпорадній стан ОСОБА_8 Є безпідставними.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачами також не надано доказів ухилення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від утримання спадкодавця ОСОБА_8 та можливості надання ними допомоги, про що суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку із зазначенням і того, що ОСОБА_7 І зовсім мешкає за межами м. Кривого Рогу, і кожний з них має свої окремі сім,ї.

Згідно ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім,ю складають особи, які спільно проживають, пов,язані спільним побутом, мають взаємні права та обов,язки.

Не приймає до уваги колегія посилання позивачок в апеляційній скарзі на те, що вони спільно проживали із спадкодавцем ОСОБА_8 однією сім,єю.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім,єю не менш як п,ять років до часу відкриття спадщини.

Із пояснень свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 вбачається, що позивачки постійно в будинку не проживали, а лише бували в ньому. Крім того, кожна з них окремо мали сім,ї та проживали разом із сім,ями.

Пояснення свдіків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 Також не свідчать про існування між позивачами та ОСОБА_8 правовідносин, які відповідають визначеному в ч.2 ст. 3 СК України поняттю сім,ї.

Колегія вважає, що вирішуючи спір та відмовляючи в позові суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивачів про їх проживання однією сім,єю зі спадкодавцем ОСОБА_8.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що їх постійне проживання в домі ОСОБА_8 підтверджено довідкою квартального уповноваженого, яку суд не взяв до уваги, безпідставне. Судом першої інстанції дане повне обґрунтування того, чому судом не взята до уваги викладена в довідці квартального уповноваженого обставина про постійне проживання ОСОБА_2 (а.с. 74,157) і колегія погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи, що вона підтверджена поясненнями свідків та матеріалами справи, яким суд дав належну оцінку.

Інші доводи позивачів, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: