АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4270/12 Справа № 0417/2-540/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

23 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за теплову енергію, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідачі проживають і зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 та користуються послугами позивача з постачання гарячої води і опалення жилого приміщення, але вчасно та у належному обсязі оплату не здійснюють, тому мають заборгованість, яка станом на 01.11.2009 року складає 7899 грн. 38 коп. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за теплову енергію у вказаному розмірі та судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зареєстровані та проживають у приватизованій квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 виписана з зазначеної квартири 27.10.2008 року у зв'язку зі смертю, що стверджується довідкою КП ЖРЕП на а.с. 8.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачі користуються послугами позивача з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири АДРЕСА_1, що стверджується, зокрема, визнанням представником відповідачів факту періодичного здійснення відповідачами оплати послуг позивача (а.с. 148 149).

Отже, між сторонами фактично існують договірні правовідносини з приводу надання позивачем послуг з постачання гарячої води та опалення жилого приміщення.

Також судом встановлено, що відповідачі вчасно та у належному обсязі не вносять позивачу плату за отримані послуги, у зв»язу з чим утворилась заборгованість.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 26 червня 2004 року порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону Про житловокомунальні послуги передбачає обовязок споживача укласти договір на надання житловокомунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обовязкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обовязковою умовою щодо виникнення прав та обовязків сторін такого правочину.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд належним чином не встановив обставини справи, не з»ясував склад правовідносин, які існують між сторонами, що спричинило ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Зважаючи на доведеність факту отримання відповідачами послуг позивача з постачання гарячої води та опалення, при визначенні розміру заборгованості споживачів суд бере за основу картку квартиронаймача ОСОБА_6 по квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 144 146) та наданий позивачем розрахунок заборгованості на а.с. 125 126, згідно яких станом на 31.10.2009 року заборгованість по вказаній квартирі складає 7899,38 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості колегія вважає правильним з точки зору застосованої методики нарахування розміру заборгованості, оскільки позивач виходив з кількості зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_2 осіб, відсутності відповідних лічильників, розміру опалювальної площі квартири, встановлених тарифів, наявності у споживачів пільг та керувався Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Розрахунок відсутності заборгованості, наданий представником відповідачів, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не відповідає наведеним вище вимогам та нормам діючого законодавства.

Разом з тим, приймаючи до уваги посилання представника відповідачів на необхідність застосування строку позовної давності (а.с. 148 - 149), вчинення споживачами дій, що свідчать про визнання боргу здійснення оплати за отримані послуги 17.09.2009 року на суму 200,0 грн, 14.07.2009 року на суму 200,0 грн, 06.05.2009 року на суму 300,0 грн, 09.03.2009 року у розмірі 450,80 грн., 30.12.2008 року у розмірі 166,0 грн., що стверджується карткою квартиронаймача на а.с. 144 146, колегія дійшла висновку, що борг підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності та заявлених позовних вимог, тобто за період з 30.12.2005 року по 31.10.2009 року.

Судом встановлено, що при розрахунку розміру боргу за постачання гарячої води позивач виходив з того, що до 27.10.2008 року у квартирі АДРЕСА_2, окрім відповідачів, була зареєстрована у якості проживаючої ОСОБА_8, яка виписана у зв'язку зі смертю (а.с. 125 126, 8). Приймаючи до уваги, що з підстав ст. 1218 ЦК України, якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, ст.ст. 1268 - 1270 ЦК України, позов не пред»явлено, колегія дійшла висновку, що з відповідачів не підлягає стягненню заборгованість за постачання гарячої води, яка нарахована позивачем на третю особу за період з 30.12.2005 року по 31.08.2008 року у загальній сумі 651,33 грн., відповідно до розрахунку на а.с. 125 - 126.

Судом встановлено, що при здійсненні розрахунку заборгованості позивачем враховано наявність у відповідача ОСОБА_6 права на 50% знижку по оплаті комунальних послуг на підставі Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року, з відповідними змінами та доповненнями (а.с. 17, 125 126), а також враховано вимоги законів України про державний бюджет на відповідний рік, якими не були передбачені видатки на фінансування вказаної пільги, положення постанови КМУ від 01.08.1996 року №897 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати». Крім того, на відповідача ОСОБА_7, який є повнолітнім сином ОСОБА_6, пільга не розповсюджується, оскільки статтею 60 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» передбачено, що до членів сім»ї осіб, які користуються відповідними пільгами, відносяться чоловік (дружина) та їх неповнолітні діти.

Колегія не приймає до уваги твердження представника відповідачів про безпідставне зарахування позивачем грошових сум, сплачених споживачем у 2008 та 2009 роках, у розмірі, що перевищує нарахування за поточний місяць у якому здійснюється оплата, в рахунок погашення заборгованості за минулий час, оскільки надані суду незавірені копії квитанцій, де зазначено період за який споживач вносить оплату (а.с. 150), не є належними доказами, а клопотання про надання суду для огляду чи долучення до матеріалів справи оригіналів квитанцій, або належним чином завірених копій, заявлено не було.

Отже, виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість за теплову енергію за період з 30.12.2005 року по 31.10.2009 року у сумі 5424,18 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 19,75 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 87,55 грн.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго».

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» заборгованість за теплову енергію за період з 30.12.2005 року по 31.10.2009 року у сумі 5424 (п»ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» судові витрати у сумі 19 (дев»ятнадцять) грн. 75коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» судові витрати у сумі 19 (дев»ятнадцять) грн. 75коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у сумі 87 (вісімдесят сім) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у сумі 87 (вісімдесят сім) грн. 55 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді