Справа №2- 2230/2011 рік
№2-2012/305/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2012 року Жовтневий районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретарів Козир К.М., Гончаренко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , суд-

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної та моральної шкоди.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 27 травня відповідачі відповідно до усної домовленості повинні були представляти її інтереси в судах. У офісі по вул.. Мельнікова 2 вона надала відповідачам нотаріально посвідчену довіреність на представлення її інтересів в держаних установах. В цьому ж офісі вона передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5000 грн. та 400 доларів США для ведення справи та надання юридичних послуг , однак свої зобовязання відповідачі не виконали, грошові кошти не повернули.

При особистій зустрічі ОСОБА_2 підрахував свою роботу, сума якої складала 2000 грн.. Решту грошей в сумі 3000 грн. та 400 доларів США він пообіцяв повернути. Однак на дзвінки не відповідає , в офісі не зявляється. Вона 19 серпня 2010 року звернулася до прокуратури Харківської області , 17 грудня 2010 року до ОСОБА_5 Постановою ОСОБА_5 в порушенні кримінальної справи було відмовлено та запропоновано звернутися до суду.

Внаслідок дій відповідачів втрачено час, гроші, здоров*є , не оплачена вартість експертизи на суму 2553 грн. 33 коп., із-зі чого не проведена експертиза, судовий розгляд справи зупинено. Їй завдано моральної шкоди, який вона оцінює у 5 000 грн..

З січня 2010 року коли вона узнала , що відповідачі її обманюють, вона вимушена була звертатися за медичною допомогою, проходити лікування на денному стаціонарі поліклініки №11, пройти курс лікування в санаторії «Роща»з 5 липня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що дійсно укладав угоду на надання юридичної допомоги позивачці при складенні позовної заяви та прийняття участі у судових засіданнях, за що отримав 2 000 грн., які витратив також на оплату судових витрат та поштове листування. Ніяких інших грошей він у позивачки не брав та не привласнював.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася , надала письмові заперечення , у яких зазначила , що позов не визнає з причин його безпідставності та просила справу розглядати за її відсутністю.

Суд, вислухав пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні необґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ст. 212 ЦПК передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному і безпосередньому дослідженні доказів, які є у справі. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

27 травня 2009 року позивачкою було надано довіреність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на право вести її справи в усіх без винятку судах.

У своїй позовній заяві позивачка посилається на ст. 836 ЦК України, тобто фактично вимагає повернути гроші за договором позики.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона безоплатно передає, або зобовязується передати другій стороні річ для користування протягом встановленого строку.

У своєму ж позову позивачка посилається на укладення між нею та відповідачами договору про надання послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму , що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Позивачкою не надано доказів того,що нею відповідачам передавалися зазначені у позовній заяві гроші, крім суми у розмірі 2000 грн., яку визнає відповідач ОСОБА_2 .

Яке пояснила позивачка вона дійсно передала відповідачу ОСОБА_2 2000 грн. за надання послуг , повязаних з юридичною допомогою та на повернення яких , вона не наполягає .

Що стосується решти суми грошей, то позивачкою не надано доказів, що такі передавалися відповідачам.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_6, яка стверджувала , що в її присутності відповідачам були передані 400 доларів США та 5000 грн., то до них суд відноситься критично, оскільки свідок є знайомою позивачки, а тому зацікавлена в розгляді справи на її користь.

Крім того пояснення зазначеного свідка спростовуються іншими доказами , які маються у матеріалах справи.

Так, органами внутрішніх справ, які перевіряли заяву позивачки з приводу привласнення ОСОБА_2 її грошей, встановлено, що ОСОБА_2 отримав від неї 2000 грн.. Перевіривши заяву позивачки органи внутрішніх справ не знайшли складу злочину в діях ОСОБА_2 та відмовили у порушенні кримінальної справи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадку порушення її прав..

Судом не встановлено, що діями відповідачів порушені права позивачки, а тому підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди на користь позивачки немає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню й понесені позивачкою судові витрати по зазначеній справі.

Керуючись ст. 10,11,60,88, 209,212,214-215,218 ЦПК України , 23, 836,827,1166,1167 ЦК України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова