АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/6635/2012 Головуючий 1 інст. Труханович В.В.
Справа № 2012/2164/2012
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ ) «Інвестиційно-фінансовий консалтінг» до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2011 року ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу завданої матеріальної шкоди в розмірі 26 430,00 грн.

Позивач посилався на те, що 29.08.2008 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Фиат реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням його власника ОСОБА_4, в результаті якої автомобілю останнього було завдано шкоду.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2008 року ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні вищезазначеної ДТП за ст. 124 КУпАП.

31.03.2008 року між ЗАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № -01, за умовами якого вищевказана ДТП визначається як страховий випадок. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування згідно п. 5.2. договору страхування є рахунок станції технічного обслуговування.

Згідно рахунку-фактури № 05/09 ФЛП ОСОБА_5 від 08.09.2008 року вартість матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_4 складає 26 430,00 грн., тому відповідно до страхового акту № 6520-02 від 26.09.2008 року сума страхового відшкодування становила 26 430,00 грн., виплата якого була здійснена відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» платіжним дорученням № 15897 від 26.09.2008 року в повному обсязі.

На підставі договору відступлення права вимоги від 23.12.2009 року ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» набуло належне ЗАТ СК «ВУСО» право вимоги, яке виникло у останнього на вищевказаних підставах.

Однак на вимоги позивача ОСОБА_3 не відшкодував заподіяну матеріальну шкоду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він не був попереджений позивачем про заміну кредитора у зобов'язанні, а тому новий кредитор сам несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Інвестиційно-фінансового консалтингу» задоволено: на його користь з ОСОБА_3 стягнуто в порядку регресу 26430,00 грн. завданої матеріальної шкоди та понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 264,30 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення ним вимог матеріального та процесуального права.

Зазначає, що всупереч вимог ст. 513 ЦК України його не було повідомлено про укладання правочину щодо заміни кредитора, який відбувся 23.12.2009 року між ЗАТ СК «ВУСО» та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг», а лист позивача від 23.12.2009 року до нього не надходив, тому позивач не має права предявлення такої вимоги до нього.

Вислухавши пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

29.08.2008 року відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Фиат реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням його власника ОСОБА_4, в результаті якої автомобілю останнього було завдано шкоду.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2008 року ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні вищезазначеної ДТП у звязку з порушенням п. 13.1 Правил дорожнього руху України та підданий адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу, який сплатив.

Вказана постанова суду набула законної сили та не скасована в установленому законом порядку.

Зазначені обставини не оспорював в суді апеляційної інстанції і сам ОСОБА_3

31.03.2008 року між ЗАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № -01.

Відповідно до умов укладеного договору визначається страховий випадок як подія у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування згідно п. 5.2. договору страхування є рахунок станції технічного обслуговування.

Згідно рахунку-фактури № 05/09 ФЛП ОСОБА_5 від 08.09.2008 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_4 складала 26 430 грн., тому відповідно до страхового акту № 6520-02 від 26.09.2008 року сума страхового відшкодування становила 26 430,00 грн., виплата якого була здійснена відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» платіжним дорученням № 15897 від 26.09.2008 року в повному обсязі вигодонабувачу за вказаним договором страхування.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг», суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача, оскільки на підставі вимог ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до ЗАТ СК «ВУСО» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдану шкоду, і позивач набув такого права відповідно до договору відступленні права вимоги від 23.12. 2009 року.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду ґрунтується на вказаних нормах права та наданих сторонами доказах .

Як вбачається з матеріалів справи 23.12. 2009 року між ЗАТ СК «ВУСО» та ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого та ст. 514 ЦК України до позивача перейшли права первісного кредитора щодо зобовязань за договором добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 31.03.2008 р.

При цьому судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 518 ЦК України дана належна правова оцінка запереченням відповідача ОСОБА_3 щодо вимог позивача як нового кредитора, зазначивши, що відповідачем не надано доказів того, що його цивільно - правова відповідальність також застрахована.

Як в суді першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував ту обставину, що спірну суму страхового відшкодування він ЗАТ СК «ВУСО» не сплачував.

Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України ризик виконання боржником зобовязання первісному кредитору несе новий кредитор, а відповідач ОСОБА_3 як боржник не несе цивільно - правової відповідальності виконання зобовязання неналежному стягувачу.

У звязку з наведеним доводи апелянта на те, що всупереч вимогам ст. 513 ЦК України його не було повідомлено про укладання правочину щодо заміни кредитора, а лист позивача від 23.12.2009 року до нього не надходив, тому ПАТ «Інвестиційно-фінансовий консалтинг» не має права предявлення такої вимоги до нього, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що є підставою згідно ст.. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2012 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: