Справа № 22-ц-596/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. Провадження № 22-ц/1390/596/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 28
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, до якої приєдналася представник ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_2, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 9 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПП «Знаюбудінвест», про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 9 червня 2011 року визнано недійсним договір дольової участі у будівництві від 30

листопада 2007 року укладений між ПП «Знаюбудінвест» та ОСОБА_5, в частині

зазначення останнього пойовиком. Визнано дійсним пайовиком ОСОБА_8 в частині 2/5 вартості майнових прав та ОСОБА_6- в частині 3/5 вартості майнових прав. Визнано за ОСОБА_7 майнові права та обєкт незавершеного будівництва - житловий будинок в частині 2/5 частини двокімнатної квартири №157, що знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Наукова, 2а/157, в порядку спадкування за законом. Зобовязано ПП «Знаюбудінвест» переоформити договір дольової участі у будівництві від 30 серпня 2007 року шляхом зазначення ОСОБА_7 пайовиком в розмірі 2/5 частини спірної двокімнатної квартири. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_5 До апеляційної скарги приєдналася представник ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_6 не брав участі в судових засіданнях, чим порушено його права. Він (ОСОБА_5С.) вклав у будівництво квартири свої особисті кошти, вилучені від продажу його квартири у м.Н.Розділ і визнання права на частину квартиру за померлою ОСОБА_8 та за її матірю порушує права та законні інтереси ОСОБА_5 і ОСОБА_6, оскільки в будівництво квартинри вкладено кошти родини ОСОБА_6.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_6 проживали в США (м.Нью-Йорк) однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2006 року. Вони спільно винаймали квартиру, мали спільний бюджет, працювали. Ці обставини стверджуються завіреними у консульстві заявами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, (а.с.17-19). В банківській установі США - Федеральному кредитному союзі «Селф Релайенс» ними було відкрито спільний рахунок №37199-00, на який внесено 55000 доларів США.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 для спільного проживання в ОСОБА_12 мали намір придбати квартиру в місті Львові. Пошук квартири для них проводив брат ОСОБА_8 ОСОБА_3, що стверджується заявою керівника ПП «Знаюбудінвест» (а.с.16).

З вказаного вище спільного банківського рахунку ОСОБА_8 і ОСОБА_6 23 листопада 2007 року здійснено переказ коштів у сумі 55 000 доларів США в ОСОБА_12ОСОБА_8. Вказана сума коштів 27 листопада 2007 року надійшла на картку ОСОБА_3 і 30 листопада 2007 року знята. (а.с.11,14,15).

29 листопада 2007 року ОСОБА_5 продав належну йому квартиру №8 у будинку № 11 у місті Н.Розділ за 105 214 грн. (а.с.70).

30 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та ПП «Знаюбудінвест», укладено договір дольової участі у будівництві квартири (а.с.166-172). Відповідно до умов цього договору пайовик оплачує вартість будівництва замовленої квартири шляхом його пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, а забудовник зобовязується за кошти пайовика, збудувати та передати у власність двокімнатну квартиру №157, на десятому поверсі, осі 13-15, загальною площею 64,9 кв.м., вартістю 342 794 грн. (еквівалент 67880 доларів США) в житловому будинку № 2а на вулиці Науковій у місті Львові. З вказаного договору дольової участі у будівництві від 30 листопада 2007 року вбачається, що додаткові роботи проводяться в квартирі після підписання з підприємством (забудовником) договору про проведення додаткових робіт. Додатковий договір про проведення оздоблювальних робіт між сторонами не укладалось, акт приймання виконаних підрядних робіт між забудовником та інвестором не складався.

30 червня 2009 року ОСОБА_8 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть. Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняла її мати ОСОБА_7 29 березня 2010 року Шостою Львівською державною нотаріальною конторою спадкоємцю видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.124,131-164).

Суд першої інстанції взяв до уваги обставину визнання ОСОБА_5, що з червня 2006 року ОСОБА_8 та його син - ОСОБА_6 спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, та що спірна квартира була придбана для них, за їх спільні кошти в сумі 55000 доларів США та особисті кошти ОСОБА_6 в сумі 12 880 доларів США, отримані після продажу ним квартири в м. Новий Розділ Львівської області.

Відповідно до ч.І ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного подружжя, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно із ч.І ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто.

Відповідно до ч.І ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідном недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що дійсними пайовиками за договором дольової участі у будівництві від 30 листопада 2007 року в розмірі 2/5 і 3/5 частини двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Наукова, 2а/157, були ОСОБА_8 та ОСОБА_6, тому відповідно до вимог ст. ст. 217, 235 ЦК України такий договір в частині пайовика визнав недійсним та визнав у цій частині дійсними пайовиками ОСОБА_8 та ОСОБА_6, за рахунок спільних коштів яких і для яких фактично укладався цей договір, а також залучення коштів ОСОБА_5, виручених від продажу ним квартини у м.Н.Розділ 29 листопада 2007 року; що потягнуло за собою відступ від рівності часток. На спростування цих висновків суду доказів не надано. Не надано доказів про залучення інших коштів для укладення оспорюваного договору інвестування будівництва. Від часу надходження коштів із спільного рахунку ОСОБА_8 та ОСОБА_6 пройшов нетривалий період. Твердження ОСОБА_3, який одержав надіслані із США кошти з рахунку ОСОБА_8 і ОСОБА_6, про те, що такі використані для укладення оспорюваного договору, підтверджуються наявними у справі доказами, не спростовані іншими належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.ст. 1218,1261 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8, спадщину прийняла. Наявності інших спадкоємців першої черги не встановлено. Відтак, позивач має право на майно, яке належало ОСОБА_8 на час її смерті.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не брав участі у справі, чим порушено норми процесуального права, не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_6 доручив представляти його інтереси в суді ОСОБА_5 (а.с.177), який брав участь у справі.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.І ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.І п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, до якої приєдналася представник ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 9 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: