АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6004/12 Справа № 2/429/412/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

02 серпня 2012 року колегія судців Судової палати у цивільшгх справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

судців: Черненкової Л.А., Дерев'янка О.Г.

при секретарі Бабенко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що в серпні 2008 року відповідач, який працював в агентстві нерухомості, запропонував їй послуги з продажу її будинку, підбору квартири і допомогу при оформленні документів в БТІ. 29.08.2008 року вона продала ОСОБА_4 свій будинок № 55 по вул. Енгельса в м. Павлограді Дніпропетровської області і відповідну земельну ділянку та купила у ОСОБА_5 квартиру № 31 по вул. Леніна у м. Павлограді Дніпропетровської області. 20.11.2008 року вона, позивачка, уклала з відповідачем договір довічного утримання, однак 28.10.2011 року даний договір було розірвано. Після розірвання вказаного договору позивачка дізналась, що відповідач неправомірно заволодів її грошима у сумі 93913,0 грн., які залишилась від продажу будинку і земельної ділянки та повинні були знаходитись на її рахунку у банку, тому ОСОБА_6 просила суд витребувати у відповідача на підставі ст.ст. 387, 400 ЦК України належне їй майно гроші у сумі 93913,0 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29 серпня 2008 року між позивачкою та ОСОБА_4 у письмовій нотаріальній формі укладено договір, згідно якого позивачка продала житловий будинок № 55 по вул. Енгельса в м. Павлограді Дніпропетровської області. У пунктах 7, 9 вказаного договору передбачено, що продаж житлового будинку вчиняється за 77421,0 грн., дану суму продавець одержить готівкою через розрахунковий рахунок банку ВАТ КБ «Надра» в з»язку з отриманням ОСОБА_4 кредиту, але не пізніше 29.08.2008 року (а.с. 3).

Також 29.08.2008 року між позивачкою та ОСОБА_4 у письмовій нотаріальній формі укладено договір, згідно якого позивачка продала приватизовану земельну ділянку, яка розташована по вул. Енгельса, 55 в м. Павлограді Дніпропетровської області. У пунктах 2, 3 даного договору передбачено, що продаж земельної ділянки вчиняється за 28179,0 грн., дану суму продавець одержить готівкою через розрахунковий рахунок банку ВАТ КБ «Надра» в з»язку з отриманням ОСОБА_4 кредиту, але не пізніше 29.08.2008 року (а.с. 4).

Крім того, 29.08.2008 року між ОСОБА_5 та позивачкою у письмовій нотаріальній формі укладено договір, згідно якого позивачка купила квартиру № 31 по вул. Леніна у м. Павлограді Дніпропетровської області. У пунктах 6, 8 даного договору передбачено, що продаж квартири вчиняється за 11787,0 грн., дану суму продавець одержить від позивачки після підписання договору, але не пізніше 30.08.2008 року (а.с. 5).

20.11.2008 року між позивачкою та відповідачем був укладений у письмовій нотаріальній формі договір довічного утримання, який розірвано 28.10.2011 року. (а.с. 6 7, 8).

24.11.2011 року ОСОБА_6 звернулась до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу шахрайських дій відповідача, пов»язаних з неправомірним заволодінням її, позивачки, кошовими коштами, що залишились від продажу будинку та земельної ділянки. Постановою оперуповноваженого СДСБЕЗ Павлоградського МВ з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01 грудня 2011 року, яка не скасована, відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ст. 190 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с. 27 - 29).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованих висновів про недоведеність тверджень ОСОБА_2 щодо незаконного заволодіння відповідачем належними їй, позивачці, грошовими коштами, недоведеність та безпідставність позовних вимог, тому правомірно відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, у якості правових підстав позову позивачка посилається на ст. 387, 400 ЦК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Колегія звертає увагу, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Якщо індивідуалізувати майно (у даному випадку - грошові кошти у сумі 93913,0 грн.) неможливо, неможливо і задоволення віндикаційного позову.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді