Справа № 2-7108/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року Рівненський міський суд

Рівненської області в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Скобух А.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором завдатку в розмірі 33 390 грн.

В поданих до суду письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_3 вказав, що надана розписка, відповідно до якої він взяв у ОСОБА_1 3 300 доларів США по своєму змісту є позикою , а не договором завдатку. А відтак не може йти мови про повернення позивачу подвійної суми. Походження грошей, які ОСОБА_1 позичав під розписку, йому не було відоме. Ніяких зобов'язань, щодо отримання позивачем кредиту в Альфа-Банку, ні в усній ні в письмовій формі він на себе не брав. Крім того, весь борг по розписці він на даний час повернув позивачу через його представника адвоката ОСОБА_2, про що існують розписки на суму 2 600 доларів США, а решту 700 доларів США він повертав , не отримуючи про це розписки, але це можуть в судовому засіданні підтвердити свідки.

В поданих до суду письмових запереченнях на позов представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 вказав, що завдаток це грошова сума або нерухоме майно, що передається боржником кредиторові і яка виконує три функції: є доказом факту укладення договору; є засобом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами; частково, є виконанням грошового обов'язку боржника перед кредитором. Для визнання спірної суми 3 300 доларів США завдатком, необхідно щоб вказана сума видана ОСОБА_1 ОСОБА_5 була в рахунок належних за конкретним договором зобов'язань. Такого договору укладено не було. Якщо сума, сплачена не в рахунок належних з боржника платежів вона вважається авансом і поверненню в подвійному розмірі не підлягає. Що стосується отриманих коштів ОСОБА_3 в сумі 3 300 дол. США то вони повністю повернені через представника ОСОБА_2 ОСОБА_1. Доказами цього є розписки та показання свідків. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, суду пояснили, що 12 червня 2008 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 3 300 доларів США в рахунок вартості квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 хотів придбати. Підписання договору повинно було відбутися до 1 вересня 2008 року. Строк повернення коштів, відповідно до розписки, минув 01 вересня 2008 року. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 лише 2 600 доларів США, а договір купівлі-продажу квартири по вул.Блока,6 в м.Рівне ,за яку позивач передавав, як завдаток 3 300 доларів США , не відбувся з вини відповідача.

Кошти, які ОСОБА_1 ОСОБА_3 у вигляді завдатку, позивач отримав у ЗАТ Альфа-Банкпід 20,99 % річних і після повернення коштів, ОСОБА_1 додатково змушений сплатити 1 918,62 долари США, що становить 15 253 грн.

На неодноразові вимоги позивача повернути борг, відповідач відмовляється по необгрунтованих та безпідставних причинах.

Просять задовольнити позов в повному обсязі та стягнути на користь ОСОБА_1 суму неповернутого завдатку в подвійному розмірі, що в гривневому еквіваленті становить 33 390 гривень 00 коп.

Відповідач та його представник просять в позові відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши оригінал розписки від 12 червня 2008 року, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 розписку про те, що він взяв у останнього грошові кошти в сумі 3 300 доларів США строком до 01 вересня 2008 року , які при відчуженні ОСОБА_3 нерухомості на користь ОСОБА_1 будуть зараховані у вартість даної нерухомості, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.О.Блока,6/1. З даної розписки також вбачається, що в разі невиконання взятих на себе зобов?язань ОСОБА_3 повертає кошти в подвійному розмірі, а у разі відмови ОСОБА_1 від своїх зобов?язань кошти поверненню не підлягають.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 12 червня 2008 року до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням бути свідком при тому, як він передає певну суму коштів відповідачу в рахунок майбутньої оплати частини будинку, яку він мав намір придбати. Він погодився. Сторони приїхали до нього і він, знаходячись в своєму службовому кабінеті набрав на комп?ютері текст розписки, яку йому диктував відповідач і позивач з відповідачем, а також він і ще один свідок підписали дану розписку. Гроші в сумі 3 300 доларів США ОСОБА_1 ОСОБА_3 передав в його присутності.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов?язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Завдатком можуть забезпечуватися тільки зобов?язання, що виникають із договорів. Відповідно він не може використовуватись для забезпечення деліктних зобов?язань. Завдаток видається відповідній стороні в договірному зобов?язанні в рахунок належних з неї платежів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки ніякого договору між позивачем та відповідачем на момент передачі суми грошових коштів в розмірі 3 300 доларів США, не укладалось, то вказану суму слід вважати авансом.

Аванс- це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов?язана до його повернення у більшому розмірі.

Виходячи з викладеного ОСОБА_3 по взятих на себе зобов?язаннях мав повернути ОСОБА_1 суму, яка є еквівалентом 3 300 доларам США.

В матеріалах справи є розписки про повернення ОСОБА_1 ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму 2 600 доларів США, що також визнається позивачем.

Щодо доводів відповідача про те, що і решта 700 доларів США були повернуті позивачу, вони є не доведеними, оскільки жодних письмових доказів про повернення даної суми ні відповідач, ні його представник суду не надав.

Показання свідків ОСОБА_7 про те, що він передавав від ОСОБА_3 грошові кошти представнику позивачу ОСОБА_2 в сумі 1200 гривень, показання свідка ОСОБА_8, яка також повідомила, що її батько, відповідач по справі передавав ОСОБА_2 кошти в сумі 1 200 гривень та показання свідка ОСОБА_9, яка вказала, що її чоловік, відповідач по справі передавав ОСОБА_2 400 доларів США не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Розписка не є письмовою формою договору і не замінює її. Вона є лише борговим документом, що підтверджує укладення договору в усній формі.

Відповідно до ст.1051 ЦК України якщо договір має бути укладено у письмовій формі, а відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом мінімум доходів громадян, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Так само не можна вважати належними доказами показання свідків і для підтвердження обставин повернення позивачу відповідачем решти суми боргу, оскільки це не підтверджено жодним документом, актом, розписками, які б містили в собі дані про повернення вказаної суми грошових коштів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, ті обставини, що відповідач не погасив повністю борг перед позивачем підтверджує той факт, що оригінал розписки, яка є борговим документом , на час розгляду справи судом відповідачу не повернутий, а знаходиться у позивача, який надав її для огляду в судовому засіданні.

Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг, відповідно до боргової розписки та укладеного в усній формі договору, в розмірі 5 590 грн. 00 коп., що є еквівалентом 700 доларів США, які позивачу не повернуті на даний час відповідачем.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже ,з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судовий збір в розмірі 55 грн. 90 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн. 00коп.

Враховуючи викладене, на підставі та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 590 ( п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп. заборгованості.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 55 (п'ятдесят п'ять ) грн. 90 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк апеляційної скарги .

Суддя Рівненського міського суду: Діонісьєва Н.М.