Справа № 2-5035/2011p.
Справа № 0417/2-861/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.,

при секретарі: Щіголєвій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 03.10.2008 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг 5300 доларів США, що по курсу Національного банку України становить 42560 гривень. Відповідач зобов'язався повернути зазначену суму 03.11.2008 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. У визначений строк та пізніше відповідач взяте на себе зобовязання належним чином не виконав і борг у розмірі 42560 грн. не повернув. Просив суд: стягнути із відповідача на його користь суму боргу в розмірі 42560 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що кошти передавались, як аванс на придбання лінії з виробництву паперу, яку хотів придбати позивач. Кошти були передані продавцю, однак в подальшому угода укладена не була. Просили суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення грошової суми по розписці від 03.10.2008 року.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 03.10.2008 року (а.с. 8, 29) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5300 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 03.11.2008 року.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зазначений договір позики від 03.10.2008 року нотаріально посвідчено не було, викладено у простій письмовій формі.

В судовому засіданні відповідач не заперечував факт отримання грошових коштів, однак просив суд застосовувати позовну давність до вимог позивача про стягнення грошової суми.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 ЦК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Враховуючи те, що за розпискою від 03.10.2008 року, строк виконання зобовязання до 03 листопада 2008 року, перебіг строку позовної давності розпочинається з 04 листопада 2008 року, а закінчується 04 листопада 2011 року.

Відповідно до матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 подана до суду 20 грудня 2011 року, тобто після спливу строку позовної давності. Клопотання щодо поновлення строку звернення до суду позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні заявлено не було.

Враховуючи те, що відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно до Закону України Про судовий збірпозивач був звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК №499366, в задоволені позовних вимог йому відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок Держави.

Керуючись: ст.ст. 253, 254, 257, 260, 261, 267, 526, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар