АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2012 року м. Дніпропетровськ

18 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровського державного аграрного університету, треті особи Уповноважена Верховної ради України з прав людини ОСОБА_6, Президент України про визнання порушеного права та стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

29 грудня 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровського державного аграрного університету про визнання порушеного права та стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що він у період з 02 серпня 1990 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах та був звільнений 18 червня 2003 року. Вважає, що відбулася затримка розрахунку при звільненні та йому не було виплачено компенсацію до заробітної плати. Остаточно виплачено суму заборгованості відповідачем було лише через 5 років. У звязку з чим, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18 червня 2003 року по 26 грудня 2008 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Судом встановлено, що починаючи з 1990 року по 2003 рік позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах у Дніпропетровському аграрному університеті та наказом за № 923 від 18 червня 2003 року його було звільнено. Згідно листа ДДАУ від 20 лютого 2009 року за № 12-11-212 позивача було звільнено 30 червня 2003 року (а.с. 22).

24 грудня 2008 року відповідач перерахував платіжним дорученням № 1657 на рахунок наданий позивачем надбавку за вислугу років за період з 1997 року по 2002 рік, а також допомогу по оздоровленню за 1998-2002 роки, тобто суму, яка була донарахована позивачу згідно його заяви від 17 грудня 2008 року, яка не могла бути виплачена раніше під час звільнення, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України за № 934 „Про реалізацію ЗУ „Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених ст. 57 ЗУ „Про освіту", педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів" була затверджена 19 вересня 2005 року, в той час, як позивача звільнили у 2003 році (а.с. 22. 26).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_5 про те, що судом порушено норми процесуального права не можуть в повному об"ємі бути прийнятті до уваги, оскільки вони не свідчать про незаконність та необгрунтованість рішення суду.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий :

Судді :