Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Вакарук В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Возняк В.Д.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

представників ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів служби у справах дітей Коломийської РДА про усунення перешкод у користуванні майном та виселення і зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», районного відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог ВАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсними свідоцтва про придбання арештованого майна та акту про проведені прилюдні торги за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

в травні 2011 року ОСОБА_6 звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що згідно свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.10.2010 року вона придбала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка, 65 в с. Нижній Вербіж Коломийського району, на який було

звернуто стягнення за іпотечним договором від 23.11.2007 року. На письмову вимогу про добровільне звільнення будинку, належного їй на праві власності, відповідачі, які самоправно зайняли та проживають в цьому будинку без реєстрації, виселитись добровільно відмовились, тому просила зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні житловим будинком в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65 Коломийського району та виселити їх разом з неповнолітніми дітьми із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

В червні 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулись із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 23.11.2007 року між ОСОБА_7 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір та генеральну угоду № 16.92-65/07, за умовами яких банк видав їй гроші у розмірі 30 000 доларів США та 75 000 грн. В забезпечення виконання зобовязань нею передано в іпотеку банку житловий будинок в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65 Коломийського району. Іпотечний договір укладено фіктивно і він не створював ніяких прав та обовязків для сторін. 24.09.2010 року вказаний житловий будинок без земельної ділянки був проданий виконавчою службою ОСОБА_6 Прилюдні торги відбулися з порушенням, оскільки ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.07.2010 року земельна ділянка біля будинку була знята із продажу на прилюдних торгах. Продаж житлового будинку відбувся без згоди органу опіки і піклування, хоча у неї на утриманні є неповнолітні діти. Тому просила визнати недійсними акт про проведені прилюдні торги арештованого майна від 24.09.2010 року та свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.10.2010 року № 2185, у задоволенні первісного позову відмовити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 листопада 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено. Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 із житлового будинку № 65 по вул. Шевченка в с. Нижній Вербіж Коломийського району. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання недійсними акту про проведені прилюдні торги арештованого майна та свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів відмовлено. Вирішено питаннясудових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 та РВ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції знали про те, що земельна ділянка не продається на прилюдних торгах разом із житловим будинком. Відділ виконавчої служби не мав права продавати житловий будинок без земельної ділянки, яка не перебувала в іпотеці чи під забороною. При винесенні рішення не враховано положення ст. 120 ЗК України про те, що право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухомість, переходить до набувача обєктів нерухомості виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника таке право було і воно належним чином посвідчене. Судом не взято до уваги, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно і це може свідчити про недобросовісність набувача. При продажу житлового будинку не було взято до уваги наявність неповнолітніх дітей у відповідачів і що вони користуються вказаним домоволодінням та не забезпечені іншим житлом. Судом не врахована думка представника органу опіки і піклування про те, що будинок не мали права відчужувати без згоди органу опіки і піклування. Суд належним чином не дослідив надані докази, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Тому просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_7, ОСОБА_1задовольнити, а в первісному позові відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_7апеляційну скаргу підтримав, представники ОСОБА_6, служби у справах дітей Коломийської РДА, районного відділу ДВС Коломийського МРУЮ, ВАТ «ВТБ Банк» доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Встановлено, що предметом спору є право ОСОБА_6 на володіння, користування та розпоряджання належним їй на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка, 65 в с. Нижній Вербіж Коломийського району.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив із того, що на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2009 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 70 413,40 грн. боргу за кредитним договором № 16.92-65/07-СК від 23.11.2007 року державним виконавцем 11.02.2010 року було описано і арештовано будинковолодіння відповідачки в с. Нижній Вербіж, вул. Шевченка, 65 Коломийського району. Крім того, вказане будинковолодіння згідно іпотечного договору, укладеного 23.11.2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_9 (в шлюбі ОСОБА_7) О.В., остання передала в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань перед іпотеко держателем за генеральною угодою № 16.92-65/07 від 23.11.2007 року та укладених на її підставі кредитних договорів. 23.09.2010 року Івано-Франківською філією ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» було проведено прилюдні торги, в результаті яких реалізовано належне ОСОБА_7 будинковолодіння в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65, яке згідно акту про прилюдні торги від 24.09.2010 року придбала за 105 833 грн. ОСОБА_6 12.10.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 у відповідності до вимог ст. 66 Закону України Про виконавче провадження ОСОБА_6 видано свідоцтво про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, а саме: житлового будинку, загальною площею 67,1 кв. м, літньої кухні, погребу, стайні, стодоли, огорожі, замощення. Вказане свідоцтво 12.11.2010 року зареєстровано в Коломийському МБТІ за власником ОСОБА_6 Оскільки відповідачі зайняли зазначене будинковолодіння самоправно, проживають в ньому без реєстрації і відмовляються його звільнити, чим перешкоджають власнику використовувати помешкання для власного проживання, суд дійшов висновку про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 із житлового будинку № 65 по вул. Шевченка в с. Нижній Вербіж Коломийського району, без надання іншого житлового приміщення.

Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яким він володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність вимог ОСОБА_6 Звернувшись до суду з позовом, позивачка наполягала на тому, що відповідачі не є членами її сімї, самоправно зайняли та проживають в цьому будинку без реєстрації, чим перешкоджають їй у здійсненні права власності, тому просила захистити своє право власності шляхом виселення їх із будинку. Доводи ОСОБА_6 підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, тому висновок суду першої інстанції про задоволення первісного позову є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при продажу житлового будинку не було взято до уваги наявність у відповідачів неповнолітніх дітей, які користуються вказаним домоволодінням та не забезпечені іншим житлом, а судом не врахована думка представника органу опіки і піклування, колегія суддів відхиляє. В засіданні апеляційного суду представник служби у справах дітей Коломийської РДА ствердила, що неповнолітні діти відповідачів під час укладення кредитного договору, договору іпотеки та продажу арештованого майна з прилюдних торгів в будинку № 65 по вул. Шевченка в с. Нижній Вербіж Коломийського району не проживали і зареєстровані в ньому не були, тому в органу опіки та піклування не було підстав заперечувати проти вчинення цих договорів та продажу будинку.

Згідно довідок Нижньовербіжської сільської ради від 10.06.2010 року та 01.12.2010 року в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65 зареєстрований ОСОБА_12, який в цьому будинку не проживає, діти ОСОБА_7 не зареєстровані в ньому. Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_7 вона зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, знялася з реєстрації 01.03.2010 року. ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 30, 50). При укладенні 23.11.2007 року договору іпотеки ОСОБА_7 ствердила, що на день підписання цього договору інших осіб, які мають рівні права з іпотекодавцем на розпорядження предметом іпотеки, не існує; передача в іпотеку предмета іпотеки не порушує законних прав та інтересів дітей та/або інших членів сімї іпотекодавця (п. 1.6 договору іпотеки).

Таким чином, задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що жодних правових підстав для користування ОСОБА_7, ОСОБА_1спірним житловим приміщенням немає, а тому право власника цього приміщення ОСОБА_6, підлягає захисту шляхом виселення відповідачів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_1суд першої інстанції правильно керувався тим, що ними не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Іпотечний договір належно оформлений та посвідчений нотаріусом. Дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України Про виконавче провадження та Інструкції про проведення виконавчих дій.

Висновок суду є законним і обґрунтованим з огляду на те, що ОСОБА_6 у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок № 65 по вул. Шевченка в с. Нижній Вербіж Коломийського районувідповідно до ст. 328 ЦК України на підставі виданого 12.10.2010 року свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів та витягу про державну реєстрацію прав Коломийським МБТІ 12.11.2010 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відділ виконавчої служби не мав права продавати житловий будинок без земельної ділянки, яка не перебувала в іпотеці чи під забороною, а при ухваленні рішення не враховано положення ст. 120 ЗК України про перехід до особи, яка придбала житловий будинок і права власності на земельну ділянку, на якій він розміщений.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні іпотечного договору від 23.11.2007 року ОСОБА_7 заявила, що земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки житловий будинок з господарськими будівлями в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65 Коломийського району, не є її власністю (п. 1.6 договору іпотеки) (а. с. 123).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 липня 2010 року скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано неправомірними дії ст. державного виконавця районного відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції по передачі земельної ділянки площею 1000 кв.м в с. Нижній Вербіж, вул. Шевченка, 65, що не належить ОСОБА_7, на прилюдні торги та знято з продажу на прилюдних торгах з реалізації вказану земельну ділянку, площею 1000 кв.м, що не належить скаржниці. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7, будучи спадкоємцемземельної ділянки, в установленому порядку зазначену земельну ділянку не зареєструвала та не передала її в іпотеку шляхом укладення додаткового договору до вказаного договору іпотеки. У зв'язку із чим колегія суддів вважає, що земельна ділянка, на якій розташований придбаний ОСОБА_6 будинок, не могла бути предметом прилюдних торгів в момент продажу реалізованого майна.

Те, що земельна ділянка, на якій знаходиться придбаний будинок, не є власністю ОСОБА_6, не може бути підставою для відмови їй у первісному позові, оскільки предметом позову є усунення перешкод у здійсненні нею права власності на своє майно у відповідності зі ст. 391 ЦК України. Разом з тим, сторони не позбавлені можливості врегулювати відсутність переходу права власності на земельну ділянку шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод в установленому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, не встановлено.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову є законним, а наведені в апеляційній скарзі доводи не обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_7відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 листопада 2011 рокуу справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів служби у справах дітей Коломийської РДА про усунення перешкод в користуванні майном та виселення і зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», районного відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції, третьої особи без самостійних вимог ВАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсним свідоцтва про придбання арештованого майна та акту про проведені прилюдні торги, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_13