Номер провадження № 22-ц/1590/6561/12
Головуючий у першій інстанції Гукаленко
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Про визнання договору дарування удаваним та не вчиненим, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

21.06.2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати договір дарування від 6 травня 2008 року нею ОСОБА_3, яка є її онучкою, квартири АДРЕСА_1, удаваним. Позивач зазначала, що укладаючи даний договір дарування, мала на увазі, що відповідач буде її доглядати до смерті, довічно повністю утримувати, забезпечувати харчуванням, медикаментами, одягом, необхідною допомогою, а також вона зобовязалась зберегти у її безкоштовному довічному користування всю спірну квартиру, тобто був укладений договір довічного утримання.

Однак відповідач свої зобовязання не виконує, не забезпечує її необхідною допомогою, матеріально не забезпечує, оскільки проживає окремо, у неї буває рідко. Також відповідач не здійснила державну реєстрацію свого права власності на спірну квартиру.

Посилаючись на дані обставини просила визнати договір довічного утримання не вчиненим та визнати за нею право власності на дану квартиру.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням суду першої інстанції від 17 січня 2012 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, задовольнити її позов у повному обсязі, але не зазначаючи підстав для скасування рішення суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними доказами, що під час укладання договору дарування фактично мало місце укладання договору довічного утримання.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_2, яку вона за нотаріально посвідченим договором дарування від 06.05.2008 року подарувала ОСОБА_3

Договір дарування це договір, за яким одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому іншій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, при цьому дарувальник повинен бути власником майна, що відчужується.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдаровуваному або передачі його у майбутньому, і тому він може належати як до реальних, так і до консенсуальних договорів.

Договір дарування є одностороннім та безумовним. З його укладанням у сторін не виникають взаємні обов'язки. Якщо дарунок прийнято, договір дарування вважається укладеним.

Договір дарування передбачає нотаріальну форму незалежно від суб'єктного складу обдарованих осіб, якщо предметом договору дарування є нерухома річ.

Судом приймається до уваги, що з тексту договору дарування не вбачається, що він укладався за якихось умов, у звязку з чим доводи позивача, що вона подарувала зазначену квартиру відповідачу за умови, що відповідач буде доглядати за нею, є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Цивільно-правовий договір (договір дарування) є способом набуття права власності. Таким договором визнається домовленість позивача та відповідача, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В аспекті виникнення права власності це домовленість, направлена на виникнення права власності у відповідача обдарованого.

Цивільно-правовий договір (договір дарування) є похідним способом виникнення права власності, бо разом з квартирою до нового власника відповідача перейшли також права і обов'язки попереднього власника позивача стосовно цієї речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України одним із юридичних фактів, який є підставою виникнення цивільних прав та обовязків, є договори та інші правочини. Правочином (різновидом яких є договори) є дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності.

З пояснень позивача вбачається, що позивач подарувала зазначену квартиру відповідачу, за умови, що вона буде доглядати та допомагати позивачу, вважаючи це договором довічного утримання, але відповідач цього не виконала, у звязку з чим просила визнати удаваний правочин не вичиненим за відсутності державної реєстрації.

З таких пояснень та доводів позивача вбачається, що договір дарування укладався за умовою, що не передбачено Законом України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Так під час укладання договору дарування воля позивача на дарування квартири була реальною, відповідала дійсності, але позивач розраховувала на допомогу, що є несумісним щодо договору дарування, який є безумовним.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у звязку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_4