АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9009/12 Справа № 419/3263/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

18 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. 02 лютого 2001 року між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_10 було укладено шлюб; під час перебування в шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживали разом у вищезазначеній квартирі; ОСОБА_10 в квартирі був зареєстрований 06.12.2002 р. У травні 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 подружні стосунки припинили, відповідач виїхав зі спірної квартири та проживає у приміщенні на ділянці № 54 садового товариства «Родничок-1» на території Вільненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 14 вересня 2010 року шлюб між позивачем ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_10 було розірвано. Посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад один рік, комунальні послуги не сплачує, позивачі просили суд визнати ОСОБА_10 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №215 у будинку №1-б по вул. Макарова у м. Дніпропетровську з 01 червня 2009 року, усунути перешкоди ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 у користуванні та розпорядженні квартирою №215 у будинку №1-б по вул. Макарова у м. Дніпропетровську шляхом зняття ОСОБА_10 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою; також просила покласти на відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 1998 року, власниками квартири АДРЕСА_2 (колишня - Більшовицька) у м. Дніпропетровську є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, яка померла 27.11.2007 року, що стверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 25, 92).

02 лютого 2001 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 уклали шлюб, що стверджується копією відповідного свідоцтва на а.с. 15.

Відповідно до довідки №1182 від 01.09.2011 року, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані у якості проживаючих позивач ОСОБА_6 - з 29 серпня 1974 року, позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - з 28 березня 1997 року та відповідач ОСОБА_10 (а.с. 17, 18, 19, 20, 27).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_10 був зареєстрований проживаючим у спірній квартирі 06 грудня 2002 року, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, та проживав у вказаному житловому приміщенні у якості члена сім»ї ОСОБА_7; ОСОБА_7 та відповідач, на час реєстрації останнього проживаючим у спірній квартирі, мешкали разом, вели спільне господарство, що визнано сторонами.

У 2008 році відповідач захворів, у зв»язку з перебуванням у паралізованому стані він потребував медичної допомоги, у зв»язку з чим тривалий час знаходився у лікарні, а в подальшому тимчасово мешкав у приміщенні на ділянці № 54 садового товариства «Родничок-1» на території Вільненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, куди його перевезла дочка.

Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, позивачами здійснено заміну замків на вхідних дверях у спірну квартиру, ключі від нових замків відповідачу надані не були, що доведено зібраними у справі доказами та визнано представником позивачів у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ №150821, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розірваний 14 вересня 2010 року (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Виходячи з викладеного, надавши належної детальної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд обґрунтовано встановив, що відповідач не проживає у спірному житлі за наявності поважних причин власної хвороби та у зв»язку зі створенням позивачами перешкод для його проживання, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову і ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді