АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5354/12 Справа № 2/401/716/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ 27 вересня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, Дерев»янка О.Г.,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання недійсним свідоцтва, договору дарування та визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що у зв»язку з проведенням виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 25/59-08 від 19 лютого 2008 року постановою та актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року стягувачу ОСОБА_6 було передано нереалізоване майно, належне ОСОБА_9 - домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську. 13 листопада 2008 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про придбання майна, згідно якого ОСОБА_6 належить право власності на вказане домоволодіння, яке передане в рахунок погашення боргу у сумі 639216,0 грн, що раніше належало ОСОБА_5 02 квітня 2009 року у письмовій нотаріальній формі ОСОБА_6 укладено договір дарування, згідно якого домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську подаровано відповідачці ОСОБА_7 Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року по справі № 25/59-08, яке набрало законної сили, визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння ОСОБА_6 Згідно уточнених позовних вимог позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво від 13 листопада 2008 року про придбання ОСОБА_6 домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, визнати недійсним, з підстав ч. 1 ст. 234 ЦК України та у зв»язку з перебуванням під арештом вказаного нерухомого майна, договір дарування від 02 квітня 2009 року та визнати за ним, позивачем, право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі, вирішено питання щодо розподілу судових витрат та скасування заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна від 13 листопада 2008 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що у зв»язку з проведенням виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 25/59-08 від 19 лютого 2008 року постановою та актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року стягувачу ОСОБА_6 було передано нереалізоване майно, належне ОСОБА_9 на підставі укладеного у письмовій нотаріальній формі договору дарування від 18.07.2007 року, а саме - домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську (а.с.10 11, 13 - 14).

На підставі постанови державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акту державного виконавця про передачу стягувачу майна від 13.11.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 13 листопада 2008 року було видано свідоцтво про придбання майна, згідно якого ОСОБА_6 належить право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, яке передане в рахунок погашення боргу у сумі 639216,0 грн, що раніше належало ОСОБА_5 (а.с. 171 176).

Судовою колегією встановлено, що свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року було видане нотаріусом на підставі постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, що стверджується змістом даного свідоцтва, матеріалами відповідної нотаріальної справи, що оглянута у судовому засіданні, та поясненнями нотаріуса ОСОБА_10, яка була допитана у якості свідка.

Право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_6 в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2008 року за № 21142116.

02 квітня 2009 року у письмовій нотаріальній формі ОСОБА_6 укладено договір дарування, згідно якого домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську подаровано відповідачці ОСОБА_7 (а.с. 129).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, запитаного приватним нотаріусом ОСОБА_8, станом на 02 квітня 2009 року відомості щодо заборони відчуження домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе в м. Дніпропетровську у реєстрі були відсутні.

Також місцевим судом встановлено, що дане нерухоме майно ОСОБА_7 фактично прийняте, що підтверджується реєстрацією договору дарування в Єдиному реєстрі правочинів та діями ОСОБА_7 з реєстрації права власності на спірне домоволодіння у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.12).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року по справі № 25/59-08, яке набрало законної сили, визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння ОСОБА_6 (а.с. 5 8).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст.236 діючого ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

У абзаці 3 п. 5.12.7 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції №74/5 від 15.12.1999 року, з відповідними змінами та доповненнями, закріплено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. При передачі стягувачу майна державним виконавцем складається акт. Постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно відповідно до чинного законодавства.

У пункті 247 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004 року, з відповідними змінами та доповненнями, що діяла на час оформлення оспорюваного свідоцтва, передбачено, якщо публічні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про придбання такого майна стягувачеві на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що публічні торги (аукціон) не відбулися.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що підставою для видачі нотаріусом оспорюваного свідоцтва про придбання ОСОБА_6 майна від 13.11.2008 року були акт та постанова державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння ОСОБА_6, зважаючи, що вказана постанова визнана недійсною судовим рішенням господарського суду, колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання зазначеного вище свідоцтва від 13.11.2008 року недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна від 13 листопада 2008 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання вказаного свідоцтва недійсним.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним свідоцтва про придбання майна від 13.11.2008 року, не взяв до уваги вимоги пункту 5.12.7 Інструкції про проведення виконавчих дій та дійшов помилкового висновку, що визнана недійсною на підставі судового рішення постанова від 13 листопада 2008 року не була підставою для видачі нотаріусом свідоцтва від тієї ж дати, що спричинило ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання даного свідоцтва недійсним.

Позивачем також заявлена позовна вимога про визнання недійсним договору дарування від 02 квітня 2009 року з посиланням на ч. 1 ст. 215 ЦК України та, зокрема, з підстав ч. 1 ст. 234 ЦК України, якою передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивач не є стороною оспорюваного договору дарування, місцевий суд, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав передбачених ст. 234, ч. 1 ст. 215 ЦК України, недоведеність позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування та правомірно відмовив у задоволенні позову у даній частині.

Крім того, приймаючи до уваги зміст ст.ст. 15, 16 ЦК України, колегія не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання за позивачем права власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, оскільки, зважаючи на визнання недійсним оспорюваного свідоцтва від 13 листопада 2008 року, ОСОБА_5 є власником вказаного нерухомого майна на підставі договору дарування від 18.07.2007 року (а.с. 13 - 14).

Колегія наголошує, що позивач має право звернутись до суду з віндикаційним позовом на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України, де передбачено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Вимоги відповідача про застосування строку позовної давності та про відмову, у зв»язку з цим, у задоволенні позову у повному обсязі є безпідставними, оскільки позов про визнання недійсним договору дарування від 02.04.2009 року пред»явлено 11.12.2010 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті на а.с. 15 16; позов про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно пред»явлено позивачем 11.07.2011 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на позовній заяві на а.с. 55 56; позов з приводу недійсності свідоцтва від 13.11.2008 року пред»явлено до суду 22.12.2011 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 85 88, 110 112). Виходячи з викладеного, вбачається порушення позивачем трирічного строку позовної давності за позовною вимогою щодо недійсності свідоцтва про придбання майна від 13.11.2008 року. Судом встановлено, що строк позовної давності порушено позивачем на незначний термін та з поважних причин, у зв»язку з перебуванням на розгляді в господарському суді справи № 25/59-08 у якій постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння ОСОБА_6, що стало приводом для пред»явлення позову про визнання недійсним вказаного вище свідоцтва від 13.11.2008 року.

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна від 13 листопада 2008 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Свідоцтво про придбання майна від 13 листопада 2008 року - домоволодіння 33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську Мажарою ОСОБА_11, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстроване в реєстрі за №4123, визнати недійсним.

В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді