Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц-4330/2012р. Головуючий у 1 інстанції Федченко І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.,

Суддів Кримської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу на загальну суму 749920 доларів США за договором позики від 10 вересня 1998 року.

У листопаді 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу на загальну суму 190060 доларів США від 10 вересня 1998 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2006 року цивільні справи за вищезазначеними позовами обєднанні в одне провадження.

Після уточнень позовних вимог, позивач зазначав, що 10 вересня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено два договори позики, за якими ОСОБА_6 передав ОСОБА_3 кошти у розмірі 688000 доларів США та 175000 доларів США із зобовязанням повернути до 10 вересня 2000 року та 24 листопада 2000 року відповідно. ОСОБА_3 у визначений строк кошти не повернув.

27 серпня 2003 року ОСОБА_6 уступив право вимоги за зазначеними договорами позики ОСОБА_4, уклавши відповідні договори уступки права вимоги.

Посилаючись на вказані обставини, неодноразово збільшуючи вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики від 10 вересня 1998 року в розмірі 6850321 грн. 40 коп., що еквівалентно 863000 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9378 грн., а також 3% річних за весь час прострочення у сумі 1875762 грн. 20 коп., що еквівалентно 269595,86 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9378 грн., а всього 8990319 грн. 42 коп..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, застосовуючи строки позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики від 10.09.1998 року у розмірі 999062 грн. 50 коп., що еквівалентно 125000 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9925 грн., 3% річних за весь час прострочення у сумі 312118 грн. 07 коп., що еквівалентно 39051,37 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9925 грн., а всього 1311180 грн. 50 коп., а також судовий збір в розмірі 1700 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 в свою чергу також подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики від 10.09.1998 року в розмірі 6897527 грн. 50 коп., що еквівалентно 863000 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9925 грн., а також 3% річних за весь час прострочення у сумі 2154744 грн. 91 коп., що еквівалентно 269595,86 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9925 грн., а всього 9052272 грн. 41 коп., а також судовий збір.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходячи із того, що повернення боргу в розписках було визначено періодичним платежами, та застосовуючи положення ЦК УРСР про строки позовної давності, дійшов до висновку, що підлягає стягненню сума боргу за розписками в сумі 100 000 доларів США та 25 000 доларів США відповідно, оскільки стосовно стягнення інших платежів сплив строк позовної давності.

Проте такий висновок суду зроблено з порушенням норм матеріального права.

Згідно з ч.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, до правовідносин, які виникли між стронами слід застосовувати положення Цивільного кодексу в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 374 ЦК України ( в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Встановлено, що 10 вересня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 688 000 доларів США із зобовязанням повернути грошові кошти до 10 вересня 2000 року. Розпискою встановлено, що позичальник зобовязується повертати борг кожен місяць по 12 798 доларів США, починаючи з 10 грудня 1998 року, а починаючи з 10 травня 2000 року щомісячно повертати по 100 000 доларів США до повного погашення боргу. При цьому ОСОБА_3 має право на дострокове повернення боргу.

Вказаний договір був оформлений розпискою від 10 вересня 1998 року, що підписана особисто ОСОБА_3 (а.с. 84 т.7)

Крім того, 10 вересня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 175 000 доларів США, які зобовязується повернути до 24 листопада 2000 року. Борг зобовязується повертати кожен місяць по 3 333 доларів США, починаючи з 24 грудня 1998 року, а починаючи з 24 серпня 2000 року щомісячно повертати по 25 000 доларів США до повного погашення боргу. При цьому ОСОБА_3 має право на дострокове повернення боргу.

Вказаний договір був оформлений розпискою від 10 вересня 1998 року, що підписана особисто ОСОБА_3 (а.с. 83 т.7 )

Відповідно до ст. 216 ЦК України (1963 року) зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено.

Представником позивача надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції для огляду оригінали вищеназваних розписок та їх копії приєднано до матеріалів справи.

Належні та допустимі докази, які б свідчили про виконання зобовязання за вищеназваними розписками в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобовязання за першою розпискою визначено до 10 вересня 2000 року, за другою розпискою до 24 листопада 2000 року.

27 серпня 2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір уступки вимоги, відповідно до якої ОСОБА_6 уступив ОСОБА_4 право вимоги за розписками від 10 вересня 1998 року ( а.с.17 т.1)

До суду позивач звернувся з позовом про стягнення боргу за першою розпискою 09 вересня 2003 року, а за другою розпискою 17 листопада 2003 року ( а.с.3 т.1), тобто у межах трирічного строку позовної давності, як це передбачено ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963 року)

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що розписками встановлено конкретні строки сплати частин боргу, тому строк позовної давності повинен застосовуватись до кожної чергової частини боргу, не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства.

Статтею 214 ЦК України ( в редакції 1963 року) та ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На час вирішення спору за офіційним курсом НБУ 1 долар США становить 7,9925 грн.

Отже, сума боргу за розписками становить : 688 000 доларів США х 7,9925 грн. = 5 498 840 грн; 175 000 доларів США х 7,9925 грн. = 1 398 687,50 грн., а всього 6 897 527 грн. 50 коп.

Із наданого позивачем розрахунку 3% річних від простроченої суми заборгованності за розписками: за період з 11 вересня 2000 року по 23 лютого 2011 року та за період з 25 листопада 2000 року по 23 лютого 2011 року, відповідно становить 2 154 744,91 грн., що еквівалентно 269 596,86 доларам США ( а.с.12-13 т.6)

Отже, виходячи з фактичних обставин справи та вищенаведених вимог цивільного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 не виконав свої зобовязання за договорами позики від 10 вересня 1998 року, а тому вся сума заборгованності та три проценти річних за весь період прострочення виконання грошового зобовязання підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що зобовязання перед позивачем було виконано шляхом передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Міські маршрути» є неприйнятними, оскільки надані ОСОБА_3 реєстраційна справа ТОВ « Автотранспортна компанія «Міські марштури», Статут та протоколи зборів цього товариства не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт такого виконання.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обовязків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача .

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2012 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

« Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики від 10 вересня 1998 року в розмірі 6 897 527 грн. 50 коп., що еквівалентно 863000 доларів США а також 3% річних за весь час прострочення у сумі 2 154 744 грн. 91 коп., що еквівалентно 269595,86 доларамв США., а всього на загальну суму 9 052 272 грн. 41 коп., а також судовий збір в розмірі 1700 грн.. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 609 грн.50 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: