АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Куценко Т.Р., Баранніка О.П.,

при секретарі Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на підприємствах відповідача. За час роботи він отримав професійні захворювання. Згідно висновку МСЕК йому встановлено сукупно 60% втрати працездатності первинно та третю групу інвалідності безстроково. В звязку з втратою професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, яку оцінює у розмірі 40 000 грн., та яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000гривень 00 копійок. Вирішено питання щодо судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач тривалий час працював на підземних роботах в умовах дії несприятливих виробничих факторів на підприємствах, правонаступником яких є відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та був звільнений у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки.

При виконанні трудових обов'язків, позивач отримав професійне захворювання, про які зазначено в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 28.05.2009 року.

Висновком МСЕК від 13 серпня 2009 року позивачу встановлено сукупно втрату професійної працездатності у розмірі 60 % первинно та визнано інвалідом третьої групи з 22.06.2009 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, працюючи в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, став інвалідом та втратив професійну працездатність і йому була спричинена моральна шкода, оскільки він: не може працювати, багато часу проводить на лікуванні. Вказані обставини, які наявні у позивача, обумовлюють необхідність пристосовуватися та організовувати своє повсякденне життя по-новому.

Спричинена позивачу моральна шкода, як вважає суд першої інстанції, відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ст.1167 ЦК України і ст. 237-1 КЗпП України та рішення Конституційного суду України № 1-32/2008 від 08.10.2008 року, - повинна бути відшкодована відповідачем (роботодавцем).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції правильно встановив вище зазначені обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у відповідності зі ст.1167 ЦК України і ст. 237-1 КЗпП України та рішенням Конституційного суду України № 1-32/2008 від 08.10.2008 року, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка завдана йому в результаті отриманого професійного захворювання під час роботи на виробництві - під час роботи у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Вирішуючи питання щодо строку звернення до суду, суд першої інстанції вірно вказав, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (ст. 233 КЗпП України). До інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушених особистих немайнових прав, строки позовної давності не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно із п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України - позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що для вирішення питання щодо наявності спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоров'я, необхідні спеціальні медичні знання, а тому для об'єктивного вирішення спору необхідний висновок медико-соціальної експертизи, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву.

Згідно ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Спричинення позивачу моральної шкоди, в результаті отриманого професійного захворювання, знайшло підтвердження під час розгляду справи по суті.

Згідно правовідносин, які склалися між сторонами, моральна шкода, що завдана позивачу в результаті отриманого професійного захворювання, підлягає відшкодуванню останньому відповідачем на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, доводи відповідача, приведені в його апеляційній скарзі, є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: