Справа № 4-с-4/1529/12
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2012 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Коваленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця відділу Татарбунарської державної виконавчої служби Татарбунарського управління юстиції неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця відділу Татарбунарської державної виконавчої служби Татарбунарського управління юстиції неправомірними, посилаючись на те, що заочним рішенням Татарбунарського районного суду від 22.04.2011 року з неї було стягнуто на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 400711,52 грн. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист та передано до відділу Державної виконавчої служби, де державним виконавцем Гайдаржи М.О. було відкрито виконавче провадження та накладенно арешт на будинок заявниці, який роташований в с.Лиман Татарбунарського району по вул. Суворова,105-а. У зв'язку з тим, що заявниця з лютого 2011 року не перебувала вдома, а з 31 грудня 2011 року по 6 березня 2012 року взагалі була за межами України, то без неї були проведені двічі прилюдні торги відносно вказаного будинку, але вони не відбулися так як не було покупців. В цей час вирішується питання про передачу будинку стягувачу ОСОБА_2, незважаючи на те, що у заявниці є двоє неповнолітніх дітей. Про намагання відчудити будинок та про всі дії державного викоанвця заявниця дізналася після повернення в село 16 березня 2012 року. Вона стверджує, що іншого житла у неї немає і є загроза того, що вона з дітьми залишиться без даху над головою.

Заявниця вважає дії державного виконавця незаконними, так як з січня 2011 по березень 2012 року вона не проживала в селі, а тому державний виконавець не знала і не могла знати її місце перебування, тому повинна була повернути виконавчий лист стягувачам, однак вона навпаки почала примусове виконання рішення. Без відома та участі заявниці була визначена вартість її будинку, при цьому ніхто не повідомляв їй про результати оцінки арештованого будинку, тим самим вона була позбавлена можливості на їх оскарження, крім того на адресу заявниці не було напарвлено постанову про відкриття виконавчого провадження і не запропоновано самостійно виконати рішення суду та у відсутності заявниці даржавний виконавець почала проводити примусові дії по виконанню рішення суду, тим самим позбавивши її можливості захистити свої права відносно майна, на яке було звернуто стягнення. В звязку з цим, заявниця просить визнати дії державного виконавця неправомірними з початку примусового виконання рішення Татарбунарського районного суду від 22 квітня 2011 року.

В судовому засіданні представник заявниці підтримав вимоги скарги в повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби вимоги скарги не визнав, вважає, що вони не підлягають задоволенню, пояснивши, що дії державного виконавця по примусовому виконанню рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів правомірні, як такі, що ґрунтуються на вимогах закону, так як 17.05.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам, п.2 цієї постанови боржнику було запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документу, з'явитися особисто на надати документальне підтвердження виконання рішення. Боржником дана постанова отримана, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Даний документ боржником не було виконано, а тому державним виконавцем були здійснені заходи щодо перевірки майнового стану боржника, в ході яких було описано та арештовано нерухоме майно боржника, а саме будинок по вул.Суворова, 105а в с.Лиман Татарбунарського району, який передано торгівельній організації для подальшої реалізації. Однак, в зв'язку з тим, що торги не відбулися, стягувач ОСОБА_2 просила передати їй, згідно Закону, житловий будинок в рахунок погашення боргу. Тобто в діях державного виконавця по виконанню рішення суду не було ніяких порушень, сторони виконавчого провадження, в тому числі і боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлялися про всі дії, про що свідчать їх розписки про отримання направлених на їх адреси виконавчих документів.

Зацікавлені особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що вони повністю згодні з поясненнями представника відділу виконавчої служби і підтверджують те, що заявниця напевне знала про всі дії по виконанню рішення суду, так як на її адресу постійно надсилалися всі документи, а тому доводи її скарги є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу, державним виконавцем Гайдаржи М.О. 17.05.2011 року було відкрито виконавче провадження. Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець склала акт опису і арешту майна боржника(а.с.50), так як нею не було добровільно сплачено суму боргу, а саме будинку за адресою вул.Суворова, 105 а, що розташований в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області та належав боржниці на праві власності (а.с.32). В подальшому вказаний будинок було передано на реалізацію, шляхом проведення прилюдних торгів, однак вони не відбулися, в зв'язку з відсутністю покупців. А тому, у відповідності до ст.62 Закону України "Про виконавче провадження", на прохання стягувачки ОСОБА_2 та згідно її письмової заяви, вищезгаданий будинок було передано їй в рахунок погашення боргу. Про всі дії, що здійснювалися державним виконавцем по виконанню рішення суду боржник ОСОБА_1 повідомлялася належним чином рекомендованими листами, всі відповідні документи направлялися за її місцем реєстрації та фактичного проживання, а саме в с.Лиман Татарбунарського району та в м.Одесу (а.с.52-63), про що в судовому засіданні підтвердила державний виконавець Гайдаржи М.О., яка також пояснила, що боржниця сама повідомила їй вказані адреси та їй було напевне відомо про існування виконавчого провадження, однак вона постійно ухилялася від зустічей та співробітництва з державним виконавцем, не бажаючи добровільно виконувати рішення суду.

Суд не може прийняти до уваги доводи представника заявниці про те, що державний виконавець не могла вирішувати питання про передачу будинку в рахунок погашення боргу, так як у ОСОБА_1 є двоє неповнолітніх дітей, оскільки вказані доводи ніяким чином в судовому засіданні не підтверджені, у суду відсутні будь-які докази того, що неповнолітні діти заявниці були зареєстровані або фактично проживали у належному їй будинку. Також заявниця не надала до суду підтвердження того, що вона була тривалий час відсутня за місцем перебування та не була повідомлена державним виконавцем про наявність виконавчого провадження та проведення певних дій по виконанню рішення суду стосовно стягнення з неї на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми боргу.

Суд вважає, що державний виконавець, виконуючи рішення Татарбунарського районного суду Одеської області про стягнення на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_1 суми боргу, діяла, керуючись вимогами Закону України Про виконавче провадження, всі прийняті нею рішення по виконавчому провадженню ґрунтуються на вимогах закону і підставами їх прийняття є ретельна перевірка наявності у боржниці належного їй майна та необхідності його реалізації, що підтверджено документами, наявними у матеріалах виконавчого провадження, які вивчалися судом в судовому засіданні під час розгляду справи, тому, суд вважає, що вимоги заявниці задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.386,387 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця відділу Татарбунарської державної виконавчої служби Татарбунарського управління юстиції неправомірними відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Сивоконь