АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4340/12 Справа № 2-345/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ 09 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У 01 серпня 2009 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що 02.08.2006 року на перехресті вул. Комсомольської та вул. Свердлова у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_8 автомобіля «Форд» держномер 791-89 АА, яким керував ОСОБА_10, та автомобіля «Мерседес Бенц» № НОМЕР_1, який належав на праві власності відповідачці ОСОБА_6 та під час ДТП знаходився під керуванням водія ОСОБА_11, який перевозив вантаж, перебуваючи у трудових стосунках з ОСОБА_6; під час ДТП в салоні автомобіля «Форд» держномер 791-89 АА перебувала пасажир ОСОБА_9, яка отримала тілесні ушкодження. У зв»язку з пошкодженням автомобіля «Форд» держномер 791-89 АА та душевними переживаннями просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 17320,11 грн., на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 1000,0 грн. та на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 1000,0 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволені частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 17320,11 грн.; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 1000,0 грн.; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 500,0 грн.; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 204,0 грн.; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 судові витрати в розмірі - 17,50 грн.; стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 судові витрати в сумі 17,50 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення грошових сум з ОСОБА_11 з ухваленням у скасованій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 02.08.2006 року на перехресті вул. Комсомольської та вул. Свердлова у м. Дніпропетровську близько 8-00 години сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_8 автомобіля «Форд» держномер 791-89 АА, яким керував ОСОБА_10, та автомобіля «Мерседес Бенц» № НОМЕР_1, який належав на праві власності відповідачці ОСОБА_6 та під час ДТП знаходився під керуванням відповідача ОСОБА_11, який перевозив вантаж, перебуваючи у трудових стосунках з ОСОБА_6

Факт виконання ОСОБА_11, під час вказаної ДТП, виробничого завдання у зв»язку з перебуванням у трудових відносинах з ОСОБА_6 у судовому засіданні визнано сторонами та стверджується копією зареєстрованого належним чином трудового договору між працівником ОСОБА_11 та суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 (а.с. 37, 36, 38).

Відповідно до матеріалів дослідчої перевірки № 949-2006 та постанови про відмову в порушені кримінальної справи від 13 жовтня 2006 року встановлено, що водій ОСОБА_11 порушив п. 16.11, 2.1 розд. 33 ПДД України, оскільки, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг по другорядній дорозі, не виконав вимог дорожнього знаку «Поступися дорогою», не надав перевагу в русі автомобілю «Форд» держномер 791-89 АА, здійснюючому рух по головній дорозі, в результаті чого скоїв з ним зіткнення, що об'єктивно підтверджується протоколом огляду місця ДТП, схемою до нього, а також поясненнями учасників події (а.с. 27).

У зв»язку з неправомірними діями ОСОБА_11 у даній ДТП було пошкоджено автомобіль «Форд» держномер 791-89 АА та, згідно висновку судового експерта № 309/06 від 16.08.2006 року, матеріальна шкода, спричинена власнику ОСОБА_8 дорівнює 17320,11 грн. (а.с.11-16).

Також судом встановлено, що під час ДТП в салоні автомобіля «Форд» держномер 791-89 АА перебувала пасажир ОСОБА_9, яка отримала тілесні ушкодження, що стверджується висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи від 08.08.2006 року та відповідними довідкою і листом медичної установи (а.с. 20 - 22).

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У пункті 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз»яснено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_11, який під час ДТП виконував виробниче завдання та перебував у трудових стосунках з власником автомобіля «Мерседес Бенц» № НОМЕР_1 ОСОБА_6, колегія дійшла висновку, що належним відповідачем у даній справі є саме ОСОБА_6

Враховуючи, що спеціальною нормою, яка регулює спірні правовідносини, є частина 1 статті 1172 ЦК України, колегія дійшла висновку, що водій ОСОБА_11 за позовними вимогами про стягнення і матеріальної і моральної шкоди не є належним відповідачем, оскільки не є володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед позивачами.

На дані обставини та зміст ч.1 ст. 1172 ЦК України місцевий суд належної уваги не звернув, що спричинило ухвалення незаконного рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_11 моральної шкоди на користь позивачів.

Місцевий суд дійшов правильного висновку про заподіяння позивачці ОСОБА_9 моральної шкоди, яка пов»язана з перенесенням під час ДТП фізичного болю, хвилюваннями у зв»язку з отриманими травмами, турботою про відновлення власного здоро»я, та невідшкодуванням відповідачкою моральної шкоди у добровільному порядку, тому, враховуючи характер, тривалість та ступінь моральних переживань даної позивачки, суд обґрунтовано визначив розмір заподіяної моральної шкоду у сумі 1000,0 грн., але помилково стягнув моральну шкоду з неналежного відповідача ОСОБА_11

Також районний суд дійшов правильного висновку про заподіяння позивачу ОСОБА_10, який під час ДТП керував автомобілем «Форд» держномер 791-89 АА, моральної шкоди, яка пов»язана з перенесенням під час ДТП психологічного стресу та невідшкодуванням відповідачкою моральної шкоди у добровільному порядку, тому, враховуючи характер, тривалість та ступінь моральних переживань даного позивача, суд обґрунтовано визначив розмір заподіяної моральної шкоду у сумі 500,0 грн., але помилково стягнув моральну шкоду з неналежного відповідача ОСОБА_11

Колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 17320,11 грн. є законним, обґрунтованим і підлягає залишенню без змін в даній частині.

Рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_11 моральної шкоди на користь ОСОБА_9 у розмірі 1000,00 грн. та на користь ОСОБА_10 у розмірі 500,00 грн. підлягає скасуванню з постановленням у зазначеній частині нового рішення про стягнення вказаних розмінів моральної шкоди на користь зазначених позивачів з належного відповідача - ОСОБА_6.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати також підлягають стягненню на користь позивачів з належного відповідача ОСОБА_6, тому у даній частині рішення також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Не можуть бути прийняті до увагу доводи апелянта з приводу пропущення позивачами трирічного строку позовної давності, оскільки ДТП відбулась 02.08.2006 року, а позов до суду подано 01.08.2009 року, що стверджується поштовим штемпелем на відповідному конверті та опису вкладення (а.с. 7, 29 30).

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.; стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 500,00 грн.; стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 судових витрат в розмірі - 17,50 грн.; стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 судових витрат в сумі 17,50 грн. та ухвалити нове рішення у скасованій частині.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 судові витрати в розмірі 17 (сімнадцять) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 судові витрати в розмірі 17 (сімнадцять) грн. 50 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді