Справа №1490/5621/12 26.12.2012 26.12.2012 26.12.2012
Справа №22ц/1490/3719/12 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Миколаївська ТЕЦ»)

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про стягнення боргу за теплову енергію,

В С Т А Н О В И Л А :

30 грудня 2011 року ВАТ «Миколаївська ТЕЦ», правонаступником якого є ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку 3995 грн. 19 коп. заборгованості за постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, надані за місцем їх проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 червня 2009 року по 01 квітня 2011 року, 280 грн. 52 коп. розміру інфляції, трьох відсотків річних в розмірі 85 грн. 52 коп., а також стягнення судових витрат.

Позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_4, 01 листопада 2005 року було укладено договір про постачання теплової енергії для

опалення та гарячого водопостачання. В зазначеній квартирі крім ОСОБА_4 зареєстрован та проживає ОСОБА_5, який користується усіма правами та обовязками нарівні з основним квартиронаймачем. Згідно умов договору ними виконані свої зобовязання по наданню у квартиру відповідачів теплової енергії для опалення за вказаний період, але відповідачі належну оплату за використану теплову енергію не провели.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року в задоволенні позову ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності постачання теплової енергії позивачем до квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5, її споживання ними і відсутності обовязку відповідачів щодо сплати неотриманої послуги.

Між тим, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі дійсно проживають в приватизованій квартирі АДРЕСА_1 та зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 9).

Між ОСОБА_4 (споживач) та ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» (постачальник) 01 листопада 2005 року було укладено договір про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання (а.с. 8).

За період з 01 червня 2009 року по 01 квітня 2011 року заборгованість відповідачів за вказані послуги склала 3 995 грн. 19 коп. (а.с. 4). Крім того, за вказаний час прострочення сплати наданої послуги індекс інфляції склав 280 грн. 52 коп. та 85 грн. 52 коп. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки розміру інфляції та трьох відсотків річних є обґрунтованими, так як правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Тому, на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо оплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» неодноразово попереджувала відповідачів щодо погашення заборгованості (а.с. 12,13,15).

Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обовязок споживача щодо своєчасного укладання договору на постачання теплової енергії для опалення та дотримання вимог договору і нормативних актів в сфері теплопостачання.

При цьому п. 10 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення ( далі - Правила надання послуг, затверджені постановою Кабінету Міністрів № 1497 від 30 грудня 1997 року) встановлює обовязок споживача щодо внесення щомісячно плати за надані послуги з теплопостачання.

Відповідно до п. п. 25-26 Правил надання послуг з централізованого опалення…» ( далі - Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів № 630 від 21 липня 2005 року) відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, за умови, коли існує технічна можливість такого відключення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі самовільно, в порушення приписів п. 34 Правил надання послуг та п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, без відповідного звернення до компетентного органу та отримання дозволу згідно з «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення…» ( затверджені наказом Мінрегіонбуду від 22 листопада 2005 року) відєднали внутрішньо - квартирну мережу від теплопостачання.

Зазначені дії не можуть свідчити про припинення зобовязання та не можуть бути підставою для звільнення споживача від відповідальності за неналежне їх виконання.

Також відповідачами не доведено суду і факт неналежного виконання ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» своїх зобовязань по подачі теплової енергії.

Так, в підтвердження надання позивачем послуг неналежної якості, що змусило їх самовільно демонтувати прилади опалення в квартирі,

відповідачі надали суду акт обстеження опалювальної системи квартири відповідачів від 17 липня 2009 року, який складено їх сусідами без представника ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» (а.с. 61). Але, право відключення квартири від теплопостачання може бути реалізоване лише у разі наявності технічної можливості, яка передбачена затвердженою,

відповідно до вимог Закону «Про теплопостачання», схемою теплопостачання.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, будь - яких доказів про законне відєднання внутрішньо-квартирної мережі від теплопостачання відповідачем суду не надано.

Посилання відповідачів на те, що між ними та позивачем відсутній договір, є безпідставними, оскільки відсутність підписаного сторонами письмової форми договору, не може достовірно свідчити про відсутність цивільно-правового зобовязання, адже останнє, відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 ЦК України виникає як з договорів так і з таких дій учасників правовідносин, які породжують цивільні права і обовязки. Таким діями, відповідно до зазначених Правил, є споживання теплової енергії, яка податься до внутрішньо будинкової тепломережі.

При цьому, відповідальність за неналежне функціонування квартирної тепломережі несе її власник або у відповідних випадках підприємство, яке здійснює експлуатацію внутрішньо-будинкових інженерних мереж.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (далі Закон) та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року (в редакції постанови КМ від 24 січня 2006 року), споживач (власник та наймач (орендар) квартири) зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З договору, який наданий позивачем вбачається, що він є типовим та складений відповідно до вимог законодавства.

Тобто, позивачем доведений факт неналежного виконання відповідачами зобовязання за договором та відсутності підстав для його припинення, а тому позов є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Згідно довідки ЖЕК «Південь» квартира АДРЕСА_1 приватизована та належить відповідачам в рівних частках (а.с. 9).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_4 підтвердила, що вказана квартира належить їй та її сину ОСОБА_5 на праві власності по ? частині.

Але, звертаючись з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, представник позивача не звернув увагу на те, що вони мають рівні частки у праві власності, а тому повинні нести відповідальність не в солідарному порядку, як просив позивач, а в рівних частках.

Стосовно положень статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено 158 грн. 20 коп. судового збору, 30 грн. витрат на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи, а при подачі апеляційної скарги 107 грн. 30 коп. (а.с. 1-2, 92), а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 295 грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за надану теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 3995 грн. 19 коп. в відшкодування заборгованості за подачу теплової енергії, 280 грн. 52 коп. індексу інфляції, 85 грн. 52 коп. три відсотки річних та 295 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді