АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Козлова С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2011 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, вказуючи на те, що останній 29 грудня 2010 року безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документу.

Посилаючись на те, що по вул.Новокримській,6 та пров.Ялицевому,1 знаходяться заводські гуртожитки, а тому запропоноване йому житло не є належним виконанням судового рішення від 18 листопада 1997 року, скаржник просив поновити йому строк на звернення з даною скаргою, скасувати зазначену постанову та зобовязати ВДВС виконати рішення суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2011 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали як незаконної та про повернення справи на новий розгляд.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 1997 року зобовязано «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод» надати ОСОБА_2 ізольоване жиле приміщення.

14 лютого 2005 року за цим рішенням видано дублікат виконавчого листа №2-1385/1997, який знаходився на виконанні Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.

29 грудня 2010 року державний виконавець, на підставі п.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення ОСОБА_2 вказаного виконавчого документу, посилаючись на те, що йому тричі пропонувалось отримати ізольоване жиле приміщення, запропоноване боржником, від отримання якого скаржник відмовився.

У відповідності з п.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не проводилось або було проведено частково, повертається стягувачеві у разі, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого листа.

Розглядаючи справу, суд не перевірив чи дійсно ОСОБА_2 перешкоджав провадженню виконавчих дій і в чому це виражалося.

В своїх листах-пропозиціях, направлених ОСОБА_2 26 червня, 21 та 30 жовтня 2009 року, ВДВС пропонував визначитися щодо отримання ізольованого жилого приміщення, проте в жодному з цих документів не зазначено, яке саме жиле приміщення пропонувалося скаржнику. Такі дані відсутні і в оскарженій постанові, проте суд на це уваги не звернув, не зясував яке саме жиле приміщення пропонувалось отримати ОСОБА_2 (чи є воно вільним та благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, чи відповідає санітарним і технічним вимогам) та який статус має це приміщення.

Розглядаючи справу, суд не вирішив питання про притягнення до участі в ній всіх учасників виконавчого провадження, а саме боржника, а без нього неможливо зясувати зазначені обставини, які мають суттєве значення для вирішення скарги та зробити правильний висновок про законність чи незаконність постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив одночасно з двох підстав, а саме: з того, що оскарженою постановою законні права скаржника не порушені, а також з того, що скаржником пропущено строк на оскарження постанови.

При цьому суд залишив поза увагою розяснення, дане в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно якому, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Це стосується також і скарг, поданих в порядку передбаченому розділом УІІ ЦПК України, тобто положення про правові наслідки спливу строку на оскарження постанови можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення. Якщо при розгляді справи встановлено, що у скаржника немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в задоволенні скарги не внаслідок спливу строку на оскарження постанови, а за безпідставністю скарги.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне оскаржену ухвалу скасувати з поверненням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2011 року скасувати, справу повернути для розгляду до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: