Справа № 22-ц-652/12 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О.Я.
Провадження № 22-ц/1390/652/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 листопада 2010 року по справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а:

Залізнична районна адміністрація звернулася з позовом до ОСОБА_2 про демонтаж самочинно влаштованого гаража під літерою «Г» на території приватного будиноковолодіння № 54 на вулиці Бортнянського у місті Львові, мотивуючи ці вимоги тим, що будівництво проведено відповідачем самочинно, розпорядження районної адміністрації про знесення вказаного будівництва він добровільно не виконує.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 2 листопада 2010 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобовязано відповідача демонтувати цегляний гараж, позначений літерою «Г» на плані, розміром 4,30 х 3,75 м, самочинно встановлений на території приватного будинковолодіння № 54 на вулиці Бортнянського у місті Львові. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2

Апелянт, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи, просить його скасувати. Стверджує, що самочинно він не проводив будівництва. Квартира № 5 в будинку № 52 на вулиці Бортнянського у місті Львові ним придбана у 1996 році. Спірний гараж використовувався з 1986 року, був переданий в оренду. Вважає себе неналежним відповідачем у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 травня 1996 року ОСОБА_2 став власником квартири № 5 у будинку № 52 на вулиці Бортнянського у місті Львові. Попередніми власниками цієї квартири з 1994 року були ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.7-9). Договором оренди нежитлових приміщень № 1261 від 2 лютого 1986 року стверджується, що гараж орендувався ОСОБА_8 (а.с.49), у договорі вказана адреса орендаря: квартира № 5 будинку № 52 на вулиці 27 ОСОБА_7 (тепер-Бортнянського). Ця адреса вказана і на розрахунковій книжці на 1990-1991 роки, де зазначено гараж та квартиронаймачів ОСОБА_8 (закреслено) і ОСОБА_3 (а.с.48). У технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок № 54 на вулиці Ботрняського спірний гараж зазначений із відміткою, що такий використовується мешканцем будинку № 52 (а.с. 6,128). Відомості про те, що гараж споруджений самочинно, відсутні.

Таким чином, твердження апелянта про те, що спірний гараж був споруджений до того, як він набув право власності на квартиру у будинку «№ 52 на вулиці Бортнянського, не спростовані належними та допустимими доказами. Докази на обґрунтуванні підставності розпорядження Залізничної районної адміністрації № 1259 від 16 жовтня 2007 року про самочинне будівництво ОСОБА_2 також не надані, висновок міжвідомчої комісії, який затверджений цим розпорядженням, відсутній.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво не підтверджені матеріалами справи, оскільки апелянт заперечує цю обставину і такі його заперечення не спростовані.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов про демонтаж обєкту самочинного будівництва може бути предявлений тільки до особи, яка таке будівництво здійснила. Обовязок демонтувати самочинне будівництво може бути покладений теж тільки на таку особу.

Звертаючись з вимогою про зобовязання демонтувати самочинно збудований гараж, позивач не навів доказів про те, що спірний гараж збудовано самочинно і саме відповідачем. Суд ці обставини не перевірив і прийшов до невірного висновку про задоволення зазначеної вимоги. З таким висновками суду погодитися не можна. Відтак, відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_2 обовязку демонтувати спірний гараж.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинно влаштованого гаража під літерою «Г» на території приватного будинок оволодіння № 54 на вулиці Бортнянського у місті Львові.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: