АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2612/12 Справа № 2-1327/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Майній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, 3-ї особи обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про встановлення факту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що в свідоцтві про право власності за заповітом, після смерті його батька ОСОБА_3, його прізвище помилково зазначено як Безценний, замість ОСОБА_3, у звязку з цим просить встановити факт належності йому свідоцтва про право на спадщину від 29.01.1997 р. Крім того, при здійсненні інвентаризації у 2010 р. було встановлено, що у будинку 9 по вул.Пугачова у м.Дніпродзержинську є самовільно збудовані та переобладнані приміщення: нежитлові прибудови а3-1, а4-1, гараж Ж-1, сарай З-1, які було забудовано за життя його батьком. Просив визнати за ним право власності на житловий будинок в цілому з урахуванням самовільних прибудов та приміщень.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 липня 2011 року та додатковим рішенням від 16 січня 2012 р. в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що факт належності позивачу ні ким не оспорюється.

З даним висновком суду в повному обсязі погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить жилий будинок 9 по вул.Пугачова у м.Дніпродзержинську, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, після смерті батька ОСОБА_3, що помер 28.02.1996 р.

У зазначеному свідоцтві прізвище позивача зазначено як «Безценний».

Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(з відповідними змінами) відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно п.12 вищезазначеної Постанови при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З урахуванням того, що позивачем не надано суду доказів того, що не має можливості внести до свідоцтва відповідні виправлення нотаріальною конторою, у задоволені позову в цій частині необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо визнання права власності суд керувався тим, що право власності на будинок зареєстровано за позивачем, а питання про узаконення самовільно збудованих та переобладнаних приміщень позивач не ставить.

З даним висновком суду в повному обсязі погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за позивачем зареєстровано право власності на будинок 9 по вул.Пугачова у м.Дніпродзержинську.

Після отримання у власності зазначеного будинку, позивачем було самовільно зроблено нежитлові прибудови до будинку - а3-1, а4-1, та збудовані гараж Ж-1, сарай З-1.

Згідно ч.1, 2, 3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З урахуванням того, що збудовані позивачем нежитлові прибудови та приміщення є самочинним будівництвом, документів про належність позивачу на праві власності або в користуванні земельної ділянки не надано, судова колегія вважає, що в позові щодо визнання права власності також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 липня 2011 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову відповідно з даним рішенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: