АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/648/12 Справа № 22-ц/490/648/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року м. Дніпропетровськ

14 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вишевказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що починаючи з 2006 року мешкала однією сімєю з відповідачем в будинку № 11 по вул. Центральній с. Любимівка Дніпропетровського раойну Дніпропетровської області. В 2007 році народився син ОСОБА_6 та в 2008 році вони зареєстрували шлюб. Оскільки відповідач зловживав спиртними напоями та вчиняв сварки, у 2010 році під час чергової сварки він зібрав її речі та речі дітей і виставив їх на вулицю, змінив замки. До теперішнього часу відповідач перешкоджає проживанню її із дітьми за вказаною адресою, внаслідок чого вона змушена звернутись до суду із даним позовом про визнання права користуванння та вселення у будинок.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2011 року позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволені. Вселено ОСОБА_3, неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в будинок № 11 по вул. Центральній с.Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 вселилась до спірного будинку в установленому законом порядку та набула разом із неповнолітніми дітьми прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК України.

Згідно ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Судом встановлено, що з травня 2006 року по травень 2010 року позивачка із неповнолітнім сином ОСОБА_5 проживали з відповідачем однією сім'єю в належному йому на праві власності будинку №11 по вул.Центральній в с.Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період з 07 березня 2008 року по 17 січня 2011 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, власного житла не має.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги вишевказаний матеріальний закон, дійсні обставини справи та не вирішив вимогу про визнання за позивачкою та її дітьми права користування житловим будинком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5 право користування будинком № 11 по вул. Центральній с.Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Вселити ОСОБА_3, неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 в будинок № 11 по вул. Центральній с.Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 107 грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді