Справа № 1306/2-105/12 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З. С.
Провадження № 22-ц/1390/3218/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом, у якому, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просить визнати незаконним п. 1.1 наказу відповідача № 50 - ВК «Про вивільнення», та наказу № 141-ВК від 7 лютого 2011 року про звільнення його з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк»; поновлення його на посаді керуючого групою відділень вказаного управління; стягнення з відповідача в його користь моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в 2005 році був призначений начальником новоствореного відділення ПАТ «УкрСиббанк» у місті Дрогобичі. В 2008 році його було призначено керуючим групи із шести відділень цього банку з розташуванням в місті Дрогобичі. Звільнений із займаної посади на підставі оспорюваних наказів внаслідок упередженого ставлення до нього. Вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки він виданий всупереч вимогам ст.42 КЗпП України. Вважає, що його звільнення проведене з порушенням трудового законодавства, чим йому спричинено моральну шкоду. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обємі та стягнути різницю у заробітку за час вимушеного прогулу. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи, є таким, що суперечить наявним у справі доказам. Зазначає, що судом безпідставно відхилені його клопотання. Він був звільнений особою, яка не має таких повноважень. При ухваленні рішення щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд посилався на ст. 1167 ЦК України, хоч ця вимога заявлена на підставі законодавства про працю.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості вказаних вимог; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в зазначеній частині погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Право приймати рішення про скорочення чисельності або штату працівників належить роботодавцю. Звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України є правомірним при наступних умовах: наявні реальні зміни в організації роботи і праці, зокрема, скорочення чисельності чи штату працівників, наявні докази про зміни в організації праці; власником або уповноваженим ним органом дотримано норми чинного законодавства про вивільнення працівника; працівник відмовився від переводу на іншу роботу або роботодавець не мав можливості такого переводу зі згоди працівника; працівника завчасно за два місяці до вивільнення попереджено про таке. При скороченні штату насамперед ліквідовуються вакантні посади.

Встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ УкрСиббанк». Звільнений з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту з робочим місцем у м.Дрогобичі з 8 квітня 2011 року.

Відповідно до наказу № 849 від 1 грудня 2010 року «Про зміну структури відділень АТ «УкрСиббанк», з ціллю актуалізації інформації в торговій сітці банку, затверджено і введено в дію «Перелік відділень АТ «УкрСиббанк». Департаменту персоналом наказано внести відповідні зміни в штатний розклад банку, забезпечити виконання необхідних правових процедур у відповідності з КЗпП України.

З витягу з протоколу № 36/10 засідання правління АТ «УкрСиббанк» від 20 грудня 2010 року (т.1 а.с.46) вбачається, що цим органом постановлено у звязку із змінами в організації праці та зміною кількості груп відділень у Першому Львівському Територіальному Управлінні Західного Регіону Департаменту АТ «УкрСиббанк» ліквідовано штатну посаду керуючого групою відділень з розміщенням у місті Дрогобичі. При цьому збережено фонд заробітної плати посади, яку займав позивач, з розподілом цієї суми на збільшення заробітної плати штатних посад вертикалі роздрібного бізнесу (п.п.17.1.1, 17.1.2).

Наказом виконуючого обовязки голови правління № 933 від 20 грудня 2010 року внесено зміни в штатний розпис банку, ліквідовано штатну одиницю керуючого групою відділень із збереженням частини фонду оплати праці ( т.1, а.ч.47).

Наказом начальника Західного регіонального департаменту банку від 22 грудня 2010 року створено комісію з вивільнення працівників та розгляду списку осіб щодо вивільнення (т.1 а.с.85-86).

Відповідно до протоколу засідання цієї комісії від 22 грудня 2011 року запропоновано список посад, що підлягають вивільненню по наказу № 933 від 20 грудня 2011 року: керуючий групою відділень Першого Львівського управління ОСОБА_2 (т.1 а.с.87-89).

Згідно з наказом № 50-ВК від 7 лютого 2011 року «Про вивільнення» з метою вдосконалення структури банку, у звязку із змінами в організації праці, що призводять до скорочення чисельності і штату працівників, 8 квітня 2011 року на підставі наказу № 933 від 20 грудня 2010 року «Про зміни в штатному розкладі вертикалі роздрібного бізнесу АТ «УкрСиббанк» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України вивільняється ОСОБА_2, керуючий групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту банку (т.1 а.с.53).

У вказаний день ОСОБА_2 з цим наказом не ознайомлений, чого не заперечують сторони.

В матеріалах справи наявне попередження від 7 лютого 2011 року про вивільнення, адресоване позивачу, у якому зазначено про відсутність вакантної посади відповідно до його кваліфікації, що унеможливлює запропонувати працевлаштування шляхом переведення на іншу посаду (т.1 а.с.55).

Відповідно до повідомлення від 8 лютого 2011 року (т.1 а.с.57-58) цього дня ОСОБА_2 запропоновано після звільнення із займаної посади перевід на інші вакантні посади. Вказане повідомлення не підписане позивачем.

8 лютого 2011 року складено акти про відмову позивача підписати витяг з наказу № 50-ВК від 7 лютого 2011 року, щоб свідчило про ознайомлення з таким, попередження про вивільнення і повідомлення з пропозицією зайняти вакантні посади (т.1 а.с.54,56,59). При цьому акт про відмову в ознайомленні із попередженням про вивільнення складено о 9 годині 30 хвилин, акт про відмову в ознайомленні з доповненням до попередження складено о 9 годині 37 хвилин, акт про відмову в ознайомлені з витягом з наказу № 50-ВК складено о 9 годині 45 хвилин одними і тими ж службовими особами.

Повідомленням від 17 березня 2011 року позивачеві запропоновано можливість працевлаштування на 18 вакантних посад. З вказаним повідомленням позивач ознайомлений цього ж числа (т.1 а.с.60-61).

Відповідно до повідомлення від 5 квітня 2011 року позивачеві запропоновано працевлаштування на посаду начальника відділення № 5855 на вулиці Стрийській, 74 у місті Львові (т.1 а.с.62). З цим повідомленням позивач ознайомлений.

Довідкою від 19 червня 2012 року стверджується, що в період з 7 лютого до 8 квітня 2011 року у відповідача було в наявності 19 вакантних посад (т.2 а.с.103). Докази про те, що позивач відмовився від переводу на запропоновані посади та відповідачем вживалися заходи до реалізації пропозиції переводу відсутні.

Наказом начальника департаменту управління персоналом АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_6 від 7 квітня 2011 року № 141-ВК позивача звільнено із займаної посади з 8 квітня 2011 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.19).

Звільнення проведено без згоди профспілкової організації, оскільки така в товаристві відсутня, що стверджується довідкою. Колективний договір підписано від імені адміністрації головою правління, від імені трудового колективу головою ради трудового колективу (т.2 а.с.38-63).

До компетенції суду не входить вирішення питання про доцільність проведення скорочення чисельності чи штату працівників роботодавцем. При перевірці законності звільнення позивача в частині дотримання процедури звільнення виявлено, що така порушена, оскільки не дотримані норми трудового законодавства, які регулюють порядок звільненя.

За змістом ч.2 ст. 40 КЗпП України перед звільненням з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 цього Кодексу, власник зобовязаний запропонувати працівнику наявні вакансії, на які той може претендувати з урахуванням його спеціальності, кваліфікації, досвіду трудової діяльності.

Позивачу формально було запропоновано перевід на вакантні посади та не вжито реальних заходів для переводу позивача з його згоди на іншу роботу, яка відповідає його роду діяльності. Суд робить такий висновок, оскільки повідомлення позивача про можливість переводу на одну посаду при наявності 19 вакантних посад не відповідає вимогам закону. Окрім цього, не надано доказів про виконання дій, направлених на такий перевід. Звільнення позивача проведено особою, яка не наділена правом прийому та звільнення.

Відповідно до Статуту відповідача в чинній на час спірних правовідносин редакції, виконавчим органом Банку є Правління, яке здійснює керівництво його поточною діяльністю. Правління очолює Голова Правління, його повноваження припиняються за рішенням Загальних Зборів Акціонерів (п.п.13.1,13.3). Питання добору кадрів, затвердження штатного розпису, розподілу повноважень (з керівництва поточною діяльністю Банку та з представництва Банку) між членами Правління і працівниками Банку за напрямами їх діяльності, шляхом затвердження відповідних актів відносяться до компетенціїї Правління (п.п. 13.7.10, 13.7.13,13.7.18).

Голова Правління згідно з п.14.1.4 Статуту приймає на роботу та звільняє працівників відповідно до штатного розпису. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником ПАТ «УкрСиббанк» станом на січень 2011 року був ОСОБА_7 (т.1 а.с.180). Доказів про зміну керівника відповідачем не надано.

Пунктами 14.1.8, 14.1.9 визначено, що Голова Правління надає попередню згоду щодо розподілу та делегування повноважень між членами Правління, підписує відповідні накази або доручення щодо розподілу повноважень між членами Правління та працівниками Банку, затвердженого Правлінням. Коло осіб, які можуть виконувати обовязки Голови Правління на час його відсутності визначено у п.п. 14.2,14.3 Статуту (т.2 а.с.66-98). За посадою начальник департаменту управління персоналом до таких осіб не відноситься.

Встановлено, що наказ про звільнення позивача виданий начальником департпаменту управління персоналом ОСОБА_6 (т.1 а.с.2,19). Відповідно до Статуту ПАТ «УкрСиббанк» та посадової інструкціїї вказаної службової особи вона не наділена повноваженнями прийому та звільнення працівників. Не може бути взято до уваги посилання представників відповідача на те, що повноваження звільнення працівників начальнику департаменту управління персоналом надані відповідно до Порядку підготовки, оформлення, погодження та підписання наказів і розпоряджень (далі-Порядок), а також дорученням, наданим ОСОБА_6, оскільки це суперечить Статуту ПАТ «УкрСиббанк». Вказаний вище Порядок передбачає погодження кадрових наказів із начальником департаменту управління персоналом, а не наділяє цю службову особу повноваженнями прийому і звільнення працівників. Пунктом 9.1 Порядку визначено, що накази підписуються уповноваженим керівником (а. 10,13-14 Порядку). Дорученням від ПАТ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.173-174) начальник департаменту ОСОБА_6 уповноважена підписувати накази, що не є тотожним з повноваженнями звільнення працівників. Доручення посвідчене нотаріусом у м.Обухів Київськогї області 7 лютого 2011 року о 17 годині 32 хвилини, що вбачається з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (т.1 а.с.175). Наказ № 50-ВК від цього ж числа виданий начальником департаменту управління персоналом у м.Харкові (т.1 а.с.177). Працівники товариств в межах виконання своїх обовязків діють на підставі КЗпП України, установчих документів товариств та своїх посадових інструкцій, що узгоджується із ст.ст. 97,99,101,154,161 ЦК України та Статутом відповідача. Чинним законодавством не передбачено механізму виконання трудових обовязків працівником товариства, з яким укладено трудовий договір, на підставі цивільно-правової угоди (доручення). З наведених вище мотивів колегія суддів приходить до висновку, що начальник департаменту управління персоналом ОСОБА_6 не була належним чином наділена повноваженнями звільнення з роботи позивача та не мала повноважень видавати наказ про це.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі. Факт відсутності у відповідача на час вирішення трудового спору посади, з якої було звільнено позивача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядалася більше ніж один рік не з вини працівника, така виплата проводиться за весь час. Вини позивача у тривалому розгляді заяви про поновлення на роботі не встановлено. Тому в його користь підлягає стягненню різниця у заробітку за весь час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Аналізуючи наявні докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що при звільненні позивача з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем допущено порушення порядку звільнення, а тому наявні правові підстави для його поновлення на роботі із стягненням різниці у заробітку за час вимушеного прогулу. Проте, в порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції трудових прав позивача не поновив та відмовив у позові.

З урахуванням наведених обставин ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновленні на роботі та стягнення різниці у заробітку не можна визнати законним і обґрунтованим. Тому з урахуванням ст. 309 ЦПК України в зазначеній частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Розраховуючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) і виходить із середнього заробітку позивача за місцем праці у відповідача та місцем праці у ПАТ «Дельта Банк», де він працює на даний час; шляхом вирахування різниці у заробітку.

Середньоденна заробітна плата позивача у ПАТ «УкрСиббанк становить 440,32 грн. (16 732,16:38). Його середньоденна заробітна плата у ПАТ «Дельта Банк» становить 219,69 грн. (9226,80:42). Різниця за час виконання нижчеоплачуваної роботи складає 55 846,97 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні цієї вимоги. Однак, мотивуючи відмову, суд посилався на ст. 1167 ЦК України, з чим погодитися не можна. З матеріалів справи вбачається і це підтвердив позивач, що вимога про відшкодування моральної шкоди була заявлена з підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, не змінена. Стаття 237-1 КЗпП України є спеціальною нормою відносно ст. 1167 ЦК України, яка регулює загальні питання відшкодування моральної шкоди. Відтак, при вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, повязаної із порушенням трудових прав, домінуючою є спеціальна норма. Оскільки позивачем не надано доказів того, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити на підставі ст. 237-1 КЗпП України.

Позивач не надав доказів, що наказом № 50-ВК від 7 лютого 2011 року про можливе вивільнення порушені його права, оскільки він був звільнений відповідно до наказу № 141-ВК від 7 квітня 2011 року. Статтею 15 ЦК України та статтею 3 ЦПК України встановлено, що судовому захисту підлягають цивільні права у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Відтак, оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні незаконним вказаного наказу слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 558,47 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.1,2 ч.1, ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним п.1.1 наказу № 141-ВК Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 7 квітня 2011 року про звільнення ОСОБА_2 з посади керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Поновити ОСОБА_2 на посаді керуючого групою відділень Першого Львівського управління Західного регіонального департаменту ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (пр.Московський, 60, м.Харків, 79026) в користь ОСОБА_2 55 846,97 грн. (пятдесят пять тисяч вісімсот сорок шість грн. 97 коп.) різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (пр.Московський, 60, м.Харків, 79026) в дохід держави 558,47 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: