Справа № 2-369/11
Провадження № 2/2217/12/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

при секретарі Дондель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теофіполі

справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що згідно кредитного договору № HMІ0АN13214289 від 14.05.2008 року позивач надав відповідачу кредит для придбання автомобіля SMA 7151 2007 року випуску д/н НОМЕР_1 у розмірі 15112,55 дол США з терміном погашення до 13.05.2015 року. Згідно кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно. В заставу був переданий придбаний автомобіль. У звязку з невиконанням відповідачем обовязків по договору, в квітні 2011 року автомобіль було реалізовано та частково погашено борг по кредиту- 2008 дол США направлено на погашення тіла кредиту, 2008 дол США погашено пеню. Однак відповідач продовжував не виконувати свої обовязки по погашенню кредиту, станом на 26.07.2011 року Позичальник зобов'язання не виконав, тому сума боргу за кредитом становить 23074,41 дол США, в тому числі: 12882,49 дол США заборгованість по тілу кредиту, 4252,91 дол США заборгованість по відсотках за користування кредитом , 3686,42 дол США пеня за невиконання зобовязань по кредиту, 1123,93 дол США заборгованість по комісії за користування кредитом, яка в договорі названа винагородою за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих коштів, 31,37 дол США- штраф (фіксована складова), 1097,29 дол США штраф- процентна складова. Просив позов задоволити, стягнути з відповідача на користь позивача 23074,41 доларів США заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Відповідач позов визнала частково, пояснила, що в даний час вона не має змоги сплачувати кредит у звязку із важким матеріальним станом сімї.

Представник відповідача позов визнала частково та пояснила, що позивач, в супереч п.13.2 Договору реалізував предмет застави автомобіль за ціною, меншою ніж 50% від повної вартості , вказаної у п.17.10 Договору, крім того, не повідомив відповідача про результати торгів, на яких реалізовано автомобіль, також, в розрахунку заборгованості не зазначено квитанції від 26.06.2008 року на суму 110 дол США, від 22.08.2008 року на суму 110 дол США, від 15.04.2009 року на суму 698,47 грн та від 15.06.2009 року на суму 323,74 грн. Крім того, у звязку з тим, що в Договорі не вказано обовязку позичальника сплачувати комісію, вважає, що відповідач не зобовязаний сплачувати позивачу будь-які збори, що не зазначені в Договорі. Також просить застосувати строк позовної давності до вимог про нарахування неустойки.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк.

Відповідно ст 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором було встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів

В судовому засіданні встановлено, що згідно п.17 кредитного договору HMІ0АN13214289 від 14.05.2008 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15112,55 доларів США з терміном погашення до 13.05.2015 року з нарахуванням відсотків за користування кредитом із розрахунку 15 % річних. Згідно п.п.17.4 п.17 Договору, Позичальник доручив Банку, без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в сумі 67100,00 грн на поточний рахунок автосалону Автомаркет, в сумі 3695,50 грн на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страховая компания Ингосстрах, в сумі 34 грн на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень, в сумі 417,63 грн на сплату винагороди Банку. На забезпечення виконання зобовязання в заставу передано автомобіль SMA 7151 2007 року випуску д/н НОМЕР_1. Згідно Додатку №1 кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно до 18 числа кожного місяця. В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_1 надала у якості предмету застави автомобіль SMA 7151 2007 року випуску д/н НОМЕР_1, який належав їй на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13.05.2008 року №СЗГ 303794. Відповідно до п. 17.10. Договору, на дату підписання договору вартість предмету застави становила 67 200 грн Відповідно до п.14.2-3 Договору за порушення зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Відповідно до п.14.9 при порушенні Позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право, а Позичальник зобовязується сплатити штраф в розмірі 250 грн та 5% від суми невиконаного зобовязання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що за одне й теж порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду, при цьому, в ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач, починаючи з листопада 2008 року недобросовісно виконував свої зобовязання по погашенню кредиту, через затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та виниклою заборгованістю виникла подія дефолту, передбачена розділом 12 Договору, а тому позивач в рахунок погашення заборгованості по кредиту звернув стягнення на предмет застави, вилучивши у відповідача заставний автомобіль та реалізувавши його, після чого 18.04.2011 року виручені кошти перерахував на погашення кредитної заборгованості - 2008 дол США направлено на погашення тіла кредиту, 2008 дол США погашено пеню. Після реалізації автомобіля станом на 26.07.2011 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 074, 41 доларів США, в тому числі: 12882,49 дол США заборгованість по тілу кредиту, 4252,91 дол США заборгованість по відсотках за користування кредитом становить, 3686,42 дол США пеня за невиконання зобовязань по кредиту, 1123,93 дол США заборгованість по комісії за користування кредитом.

В судовому засіданні спростовано покази представника відповідача про те, що позивач не зарахував у рахунок погашення заборгованості квитанції від 26.06.2008 року на суму 110 дол США, від 22.08.2008 року на суму 110 дол США, від 15.04.2009 року на суму 698,47 грн та від 15.06.2009 року на суму 323,74 грн, оскільки встановлено, що в квитанціях від 26.06.2008 року на суму 110 дол США, від 22.08.2008 року на суму 110 дол США призначення платежу вказано - надходження готівки за платіжною карткою та отримувач платежу ОСОБА_1, а суми згідно квитанцій 15.04.2009 року та від 15.06.2009 року вказані у розрахунку заборгованості як погашення пені та переведено у долари США.

Заперечення представника відповідача про те, що автомобіль реалізовано за ціною, меншою, ніж 50% ціни, вказаної у Договорі, спростовується доказами, встановленими у судовому засіданні, так, у розрахунку заборгованості зазначено, що 18.04.2011 року на погашення кредитної заборгованості перераховано - 2008 дол США на погашення тіла кредиту, 2008 дол США погашено пеню. Згідно п. 13.2 Договору, при зверненні стягнення на предмет Застави шляхом його продажу, Банк встановлює початкову ціну не нижче 50% від вартості, зазначеної у п.17.10 Договору. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач при реалізації предмета застави не порушив вимоги п.13.2. Договору .

В судовому засіданні також встановлено, що згідно п. 17.1.8. позичальник зобовязаний сплачувати банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, сума винагороди зазначена у Додатку №1 до Договору у графіку погашення кредиту, вказані суми співпадають із сумами, зазначені у розрахунку заборгованості по кредиту у графі «комісія нарахована». Таким чином, суд вважає, що обовязок відповідача сплачувати позивачу винагороду за резервування коштів прямо зазначений у Договорі і не суперечить сумам, зазначеним у розрахунку заборгованості.

Згідно ч.2 ст 258 ЦК України до вимог, зокрема, про стягнення неустойки, застосовується строк позовної давності 1 рік.

Згідно ч.3 ст 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно відмітки на позовній заяві, позивач звернувся в суд з позовом 22.09.2011 року, таким чином, сума пені має бути нарахована з 22.09.2010 року та становить 3058, 47 дол США

Відповідно ч. 3 ст 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення..

Оскільки позивач не надав суду доказів про наявність збитків, згідно довідки Теофіпольської ЦРЛ від 01.11.2011 року ОСОБА_2 потребує медикаментозного лікування, суд вважає необхідним розмір пені зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 200 дол США пені.

Враховуючи, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.06.2011 року №205/220 курс 100 дол США становить 797,35 грн , заборгованість відповідача перед позивачем становить 147185,47 грн

Згідно з вимогами ст 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.525,526,530, 1050, 1054, ЦК України, ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, районний суд

вирішив:

позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк ( МФО 305299 р/р 3111) 18459 (вісімнадцять тисяч чотириста пятдесят девять )долари 33 цент США заборгованості по кредитному договору , та на р/р 0001 1471 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд.

Суддя ОСОБА_3