АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/3149/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Прозорова М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2010 року про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 29 січня 2010 року було постановлену ухвалу про забезпечення позову, згідно якої суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявлених позовних вимог 3 613 859,11 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

З даною ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.235-236).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду, в силу ст. 312 ЦПК України скасувати з наступних підстав.

Суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розглянуто заяву позивача ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову і 29 січня 2010 року постановлено ухвалу про забезпечення позову (а.с.31), якою суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявлених позовних вимог 3 613 859,11 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Накладаючи арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2, суддя посилався на те, що невжиття даних заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Суд першої інстанції на вимоги закону не звернув уваги і вирішуючи питання щодо забезпечення позову, залишив поза увагою ту обставину, що спірна квартира №27 по вул. Панаса Мирного в будинку 28-а в м. Києві, що належить ОСОБА_2 вже забезпечена іпотечним договором шляхом накладення заборони на відчуження даної квартири (а.с.17-21).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2010 року, яким в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №K3VPGA15006369 від 12 липня 2007 року в розмірі 452 735,43 доларів США, що еквівалентно 3 624 883,44 грн. звернено стягнення на квартиру, яка розташована за адресою; АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.102-104).

Визнаючи обсяг майна на яке слід накласти арешт, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.3 ст. 152 ЦПК України, а саме, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Накладаючи арешт на грошові кошти ОСОБА_2, суд першої інстанції в порушення вимог закону не обґрунтував причини такого застосування заходу забезпечення позову, а також не вказав на які конкретно особові рахунки відповідача накладено арешт.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвала суду скасувати, як така що не відповідає вимогам процесуального закону, відмовивши в задоволенні заяви ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2010 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: