Справа № 22-ц-922/12 Головуючий у І інстанції Литвин О.В.
Провадження № 22-ц/1090/757/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.06.2012
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Іванової І.В.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення про виселення,

встановила:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку 18 травня 2011 року придбала з прилюдних торгів. Квартира була продана ВАТ «Державний ощадний банк України», з яким відповідач перебував у договірних стосунках та з яким 27.07.2007 року уклав договір іпотеки № 2155. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором стало підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за яким і було звернуто стягнення на спірну квартиру. Незважаючи на викладене, відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі та порушує тим самим її право власності щодо неї. На її письмову вимогу від 07.07.2011 року ОСОБА_2 так і не виселився, ключів від квартири їй не передав.

Просить виселити ОСОБА_4 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 та зобов'язати останнього передати їй ключі від квартири.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року позов задоволено, виселено ОСОБА_2 з квартири № 12 будинку № 16-Б смт. Рокитне Київської області. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд в той же суд в іншому складі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про те, що зобовязання відповідача звільнити квартиру виникає безпосередньо зі змісту ст. 40 Закону України "Про іпотеку". Тому, зважаючи, що позивачем виконано всі імперативно-диспозитивні приписи вказаної норми та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення відповідача, який добровільно не бажає виселитися зі спірної квартири, то є усі правові підстави для задоволення позову щодо виселення відповідача з підстав і в порядку, передбачених законом.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 4 ст. 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 був власником квартири № 12 у будинку № І6-Б по вул. Короленка в смт. Рокитне Київської області, яка стала предметом договору іпотеки № 2155 від 27.07.2007 року, укладеного між ним та третьою особою у справі в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» у забезпечення зобовязань за кредитним договором. У зв"язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору приватним нотаріусом 05.05.2009 року вчинено виконавчий напис, який став підставою для примусового продажу вказаної квартири з прилюдних торгів, на яких її придбала позивачка у даній справі ОСОБА_3

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до даного часу позивачка не може скористатись всіма наданими їй законом правами власника цієї квартири і в тому числі правом користування даною квартирою, оскільки відповідач добровільно з неї не виселяється, на її письмову вимогу від 07.07.2011 року не реагує, що стало причиною її звернення за захистом порушених прав до суду.

Крім того, судом вірно встановлено, що право власності позивача на квартиру відповідач не оспорює, а оспорював у судовому порядку незаконність прилюдних торгів, проте рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 18.08.2011 року у задоволенні таких його вимог відмовлено.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін та матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції вірно встановлено про порушення відповідачем прав позивачки, що стало підставою для задоволення позову.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються, не грунтуються на вимогах закону і висновків суду про задоволення позову не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 28 листопада 2011 року відповідає обставинам справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді