Справа № 22-ц-1213/12 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/1390/1213/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Савуляка Р.В., Федоришина А.В.

при секретарі Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя: 19 050 євро. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з Іспанії вона переслала відповідачеві 15 650 євро для заощадження, які вони мали намір використати в інтересах сімї. Ці кошти відповідач отримав в установі банку. Також вони спільно придбали автомобіль BMW за 3 400 євро. Вважає, що спільним майном подружжя, з врахуванням вартості вказаного автомобіля, є кошти в сумі 19 050 євро. Просила позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2011 року позов задоволено. Поділено спільне майно, яке складається з грошових коштів у сумі 216 332 грн., між сторонами у рівних частинах та зобовязано відповідача повернути позивачеві 108 166 грн. Проведено розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача в користь позивача державного мита в сумі 1081,66 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Посилається на те, що автомобіль, який позивач вважає майном подружжя, відсутній. Його поділ судом не проведено, а присуджено половину вартості позивачу. Така вартість автомобіля нічим не стверджена. Не заперечуючи одержання від позивача коштів, апелянт стверджує, що сума є завищеною, оскільки він одержав кошти в сумі 8 200 євро, які були використані для ремонту будинку, придбання майна, яке є предметом поділу як майно подружжя між цими ж сторонами. Пояснює, що він був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою і погодився на повернення частини одержаних ним фактично коштів при умові розірвання шлюбу.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду повністю погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повному обємі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстровано 29 липня 1994 року (а.с.6,8).

З грудня 2007 року до червня 2009 року на рахунок відповідача в установи банку від позивача надійшли кошти в сумі 8 200 євро, які були ним отримані (а.с.84-85). Доказів про надходження коштів у більшій сумі не надано. Позивачем не надано доказів на ствердження придбання сторонами автомобіля BMW, а також вартості такого, якщо він був придбаний, наявності цього автомобіля. Відтак, суд безпідставно включив у вартість спільно набутого майна 3 400 євро як вартість автомобіля та кошти у сумі понад 8 200 євро.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК, ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст.ст.60,61,63,69,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вони мають право на поділ такого майна. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачем доведено, що до часу припинення спільного ведення господарства між сторонами спільно набутим майном подружжя є кошти в сумі 8 200 євро (що еквівалентно 80 688 грн. з розрахунку відповідно курсу Національного банку України євро до гривні України: 984,84 грн. за 100 євро). Ці кошти підлягають поділу між сторонами. Частки сторін слід визнати рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними.

Погодитися з висновками суду про те, що спільним майном сторін як подружжя є кошти в розмірі 19 050 євро, виходячи з того, що відповідачем отримано від позивача кошти в сумі 15 650 євро та сторонами придбано автомобіль за 3 400 євро, не можна за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів цього. Відповідач в судовому засіданні визнав, що він одержував кошти від позивача. При цьому він стверджує, що вказані кошти використані в інтересах сімї. Однак, він погодився на повернення позивачеві половини одержаних ним коштів ? частини від 8 200 євро, з чого слід зробити висновок, що в цій частині він визнав позов.

Не можуть бути взяті до уваги як доказ надіслання позивачем на адресу відповідача коштів в сумі 19 050 євро світлокопії документів (а.с.9-15) відповідно до вимог ст.ст.57-59,64 ЦПК України, оскільки оригінали цих документів не надані, вони виготовлені не українською мовою, належно завірений їх переклад відсутній. Окрім того, документи містять не оговорені викреслення.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та при невідповідності висновків суду обставинам справи, рішення підлягає зміні.

Оскільки відповідач визнає отримання ним від позивача коштів через установи банку в сумі 8 200 євро і це підтверджено належними і допустимими доказами, стягненню з нього в користь ОСОБА_6 підлягає 4 100 євро, що еквівалентно 40 344 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у випадку задоволення позову частково, позивачеві, суд присуджує з другої сторонни судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 403,44 грн. та ? витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді (60 грн.), всього - 463,44 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.3 ч.1, ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 липня 2011 року змінити.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Поділити спільне майно cторін, яке складається з коштів в сумі 80 688 (вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 у рівних частинах та зобовязати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_6 кошти в сумі 40 344 (сорок тисяч триста сорок чотири) грн.

Провести розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 463,44 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: