Справа № Провадження №22-ц-1734/12 22-ц/1090/2501/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїДанілов
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М.,

при секретарі: Косенко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа без самостійних вимог: Державна нотаріальна контора Києво-Святошинського району про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на спадкове майно ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що вони та відповідач є співвласниками будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, розташованого на земельній ділянці пл.0,24 га. Оскільки вони не дійшли згоди щодо розподілу будинку у нотаріальному порядку, просили розділити будинок відповідно до часток у праві власності, зазначених у свідоцтвах про право на спадщину та визначити порядок користування земельною ділянкою.

У квітні 2007 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Державна нотаріальна контора Києво-Святошинського району про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов мотивував тим, що після смерті матері ОСОБА_6 він та його брат ОСОБА_7 згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду від 29 грудня 1993 року набули право власності кожний на 1/2 будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району.

Його брат ОСОБА_7 в будинку не проживав та не утримував його в належному стані. Натомість він сам сплачував обов'язкові платежі за будинок та земельну ділянку, підтримував будинок в належному етапі. Так, на протязі 1994-2006 років зробив капітальний ремонт будинку та господарських будівель.

Після смерті брата ОСОБА_7, що сталася 04 грудня 1991 року, відповідачі (його діти) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спадщину не прийняли, однак 14 років поспіль 09.08.2005 року державний нотаріус першої Київської обласної державної нотаріальної контори видав їм свідоцтва про право на спадщину за законом, не врахувавши ту обставину, що сам спадкодавець спадщину в установленому законом порядку не оформив. Більше того, як вважав позивач, видачею відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 свідоцтв про право на спадщину на 1/2 будинку кожному порушено його права, оскільки йому належить 1/2 цього будинку.

Відповідачі, як спадкоємці першої черги за законом, спадщину в установлений законом строк не прийняли, а тому він вважав, що фактично успадкував 1/2 будинку після смерті брата як спадкоємець другої черги, оскільки тривалий час проживав у будинку та підтримував його в належному стані.

З вищенаведених підстав просив визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видані відповідачам 09.08.2005 року та визнати за ним право власності на цю частину будинку.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 16 квітня 2007 року роз'єднано позови ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 20 грудня 2007 року позов ОСОБА_3. ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Державна нотаріальна контора Києво-Святошинського району про поділ майна, що є у спільній частковій власності, залишено без розгляду на підставі ст.207 ЦПК України.

02 листопада 2007 року помер ОСОБА_5. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті та його правонаступником у справі як відповідач є його мати ОСОБА_4.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач та його представник неодноразово уточнювали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в первісному позові.

Також зазначали, що після смерті ОСОБА_5, що сталася 02 листопада 2007 року спадщину прийняла його мати ОСОБА_4, 10 червня 2008 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 будинку №10, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району. Оскільки свідоцтво про право на спадщину видане 09 серпня 2005 року ОСОБА_5 незаконно, з цих підстав повинно бути визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_4 10 червня 2008 року.

Отже, просив визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 09 серпня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 10 червня 2008 року ОСОБА_4

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2012 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 1987 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на належний їй жилий будинок №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 29 грудня 1993 року встановлено факт прийняття позивачем ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_6 та визнано за ним право власності на 1/2 частину будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка. Цим же рішенням встановлено, що син померлої ОСОБА_7 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_7, що сталася 04 грудня 1991 року, відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району Київської області. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась, в рівних частках, по 1/4 кожний, є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які прийняли спадщину шляхом подачі заяви 18 лютого 1992 року про прийняття спадщини в нотаріальну контору.

Позивач ОСОБА_2 також звернувся 30 грудня 1992 року із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець другої черги, що підтверджується спадковою справою №32 щодо майна померлого ОСОБА_7

Відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини.

Спадкоємці в порядку спадкування за законом одержують право на спадкування в порядку черговості.

За таких обставин свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 серпня 2005 року, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на законних підставах на 1/2 будинку кожному на спадкове майно, що складається із 1/2 будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, тобто по 1/4 кожному (1/2:1/2).

Належну ОСОБА_5 1/4 будинку успадкувала його матір ОСОБА_4, якій 10 червня 2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Як вбачається із витягу з реєстру прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожною зареєстровано право власності на 1/4 будинку №8, по вул. Польовій, в с. Жорнівка, Києво-Святошинського району.

Відповідно до ст.561 ЦК України в редакції 1963 року свідоцтва про право на спадщину видаються не раніше, ніж через 6 місяців з дня відкриття спадщини. Строк їх видачі законом не застережений. Отже, законодавчі підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих 09 серпня 2005 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та свідоцтво про право на спадщину від 10 червня 2008 року, видане ОСОБА_4, відсутні.

Не мають під собою правового підґрунтя вимоги позивача щодо набуття ним права власності на належну відповідачам 1/2 будинку з підстав проведення ним капітального ремонту будинку, господарських будівель та сплати упродовж 14 років обов'язкових платежів (податків, страховок тощо).

Як вбачається із техпаспортів станом на 20.06.1992 р., 02.04.2005 р., 17.05.2008 року, будинок не зазнав ніяких змін.

Зазначені в наданих актах від 01.11.2008 р., 04.06.2010 року роботи, на які посилається позивач, не дають підстав для збільшення його частки в будинку та визнання за ним права власності на належну відповідачам 1/2 будинку. Із цих актів випливає, що позивач підтримував будинок у належному стані шляхом проведення поточного ремонту та ремонту господарських будівель.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року (з наступними змінами) позивач має право на відшкодування своїх затрат на ремонт будинку, якщо ці затрати перевищували покладені на нього ст.156 ЖК обов'язки. У зв'язку з цим позивач не набуває право власності на належну відповідачам 1/2 будинку, оскільки, проживаючи в будинку, зобов'язаний був підтримувати його в належному стані та сплачувати обов'язкові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 60 ЦПК України апелянт не надав доказів та не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав викладених в апеляційній скарзі апелянта, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді