Справа № 1003/2800/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в місті Білій Церкві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 23.10.2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого дітей не мають, сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери та погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові один до одного, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, а тому він вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач в суді позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу.

Згідно з ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання відповідачем позову провадиться в порядку, передбаченому ст.174 цього Кодексу.

За ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що сторони з 23.10.2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають, що стверджується копією свідоцтва про одруження, поясненнями сторін.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сімю не мають.

З пояснень сторін встановлено, що майнові спори між ними відсутні.

Враховуючи те, що сторони не мають наміру зберігати їхній шлюб, суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу відповідач бажає залишити прізвище-Мосаленко.

На підставі ст..4 Декрету КМ України «Про державне мито» суд вважає за можливе за згодою сторін стягнути з позивача державне мито за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24,56, 110,112,113 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10,60,88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 23.10.2004 року в відділі РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1205, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище-Москаленко.

Стягнути з ОСОБА_1 держмито в розмірі 17 грн. за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3