Справа № Провадження №22-ц-429/12 22-ц/1090/2941/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія6Доповідач у 2 інстанціїДаценко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.

суддів Даценко Л.М., Іванової І.В.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2011 року по справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Баришівського МВ ГУ МВС України в Київській області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила визнати свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 за останнім постійним місцем не проживає, невідомо де знаходиться, визнання його безвісно відсутнім їй потрібно для виїзду їхнього малолітнього сина на відпочинок за кордон.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2011 року заяву задоволено. Визнано ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 він переїхав на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, про що заявниці було достовірно відомо. Протягом 2009-2011 років він неодноразово, в середньому 2 рази на місяць, приїздив до м. Києва, де зустрічався з ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 Заявниці були відомі його мобільний і домашній телефони. Останній раз він зустрічався з ОСОБА_3 і своїм сином у м. Києві у серпні 2011 року, при цьому ОСОБА_3 не повідомила його про те, що вона звернулася до Баришівського районного суду Київської області з даною заявою.

В судове засідання при апеляційному розгляді справи заявниця не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою, зазначеною нею в своїй заяві, яка є її місцем реєстрації, тобто на останню відому суду адресу. Однак, судова повістка повернута до суду з поміткою про те, що заявниця не проживає за адресою, вказаною нею в заяві. Тому відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву в повному обсязі, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що останні відомості про ОСОБА_2 були в січні 2009 року, тому початком його безвісної відсутності необхідно вважати 01 лютого 2009 року.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна.

Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено.

Встановлено, що з 21 серпня 1999 року по 13 січня 2009 року заявниця ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, від якого у них 07.11.2002 року народився син ОСОБА_4.

Як убачається із заяви, визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно заявниці з метою виїзду їхнього малолітнього сина на відпочинок за кордон.

Крім того, заявниця в своїй заяві посилається на те, що в період їхнього спільного проживання з ОСОБА_2 вони постійно проживали в будинку її батьків за адресою м. Київ, вул. Квітки Основ"яненка, 31. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік залишив місце проживання, нічого не пояснюючи їй куди саме направляється. З того моменту протягом одного року в місці постійного його проживання немає відомостей про місце його перебування.

Однак, заявниця всупереч вимогам ст. ст. 57-60 ЦПК України не надала суду доказів цим обставинам, а суд всупереч вимогам ст. ст. 212-215, 235 ЦПК України не з"ясував та не перевірив їх і поспішно ухвалив рішення про задоволення заяви.

Крім того, суд всупереч ст. 248 ЦПК України до початку розгляду справи не встановив осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, не запитав відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, та не вжив заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 05 серпня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_3, зацікавлена особа відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Баришівського МВ ГУ МВС України в Київській області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді