Номер провадження № 22-ц/1590/6858/12
Головуючий у першій інстанції Пепеляшкова
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Суворов В.О.

судді Артеменка І.А.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Ізмаїльська обєднана державна податкова інспекція Про усунення перешкод; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - Про поділ житлового будинку між співвласниками в натурі та виділ частки, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому посилався на те, що йому та відповідачу на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.02.2005 року належить домоволодіння на праві власності за адресою: м. Ізмаїл, вул. Комсомольська, 62 по Ѕ частині кожному. Частки в натурі не визначені.

Відповідач є субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою, використовує належну йому частину для заняття підприємницькою діяльністю розташував у будинку магазин для продажу сантехніки, на що він, як співвласник, своєї згоди не надавав. Своїми діями відповідач порушує його права власності, позбавляє можливості в любий час користуватись будинком, займатись підприємницькою діяльністю. Після уточнення позову просив звільнити приміщення домоволодіння від промислових товарів та стягнути судові витрати.

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним зустрічним позовом, по якому, після уточнення, просив поділити між співвласниками вказане домоволодіння та визначити порядок земельною ділянкою відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи. Виділити йому ті приміщення, які знаходяться у його фактичному користуванні на підставі договору від 02.07.2003 року, строк якого рішенням господарчого суду було поновлено до 01.07.2010 року, посилаючись на неможливість досягнення з позивачем щодо подальшого порядку та умов користування приміщеннями.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні підтримали, у задоволенні первісного позову просили відмовити.

Представник третьої особи задоволення первісного та зустрічного позову залишили на розсуд суду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 квітня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Здійснено поділ домоволодіння по вул. Комсомольській, 62 у м. Ізмаїлі Одеської області. Виділено у власність ОСОБА_2 відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи житловий будинок літ. Аплощею105,3 кв.м., веранду літ. аплощею 17,3 кв.м., веранду літ. а1 площею 9,2 кв.м., веранду літ. а2площею 3,9 кв.м., веранду літ. а3площею 11,3 кв.м., гараж літ. В, Ѕ паркану №1, Ѕ воріт, хвіртки №2, Ѕ мостіння, №3, 1/2 мостіння № 4, Ѕ паркану №5, Ѕ паркану № 6, загальною вартістю 246198 грн., що складає 457/1000 частин домоволодіння.

Виділено у власність ОСОБА_1 відповідно до варіанту № 2 судової експертизи житловий будинок літ. Дплощею 67,4 кв.м., котельню літ. д, ганок, сарай літ. Г, Ѕ паркану №1, Ѕ воріт, хвіртки №2, Ѕ мостіння №3, Ѕ мостіння №4, Ѕ паркану №5, Ѕ паркану №6, загальною вартістю 292751 грн., що складає 543/1000 частин домоволодіння.

Зобовязано ОСОБА_2 закласти та облицювати дверний отвір в стіні між приміщенням №4 та приміщенням №2.

Визначено порядок користування земельною ділянкою: виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 200,88 кв.м.; у користування ОСОБА_1 194,56 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишено земельну площею 180,56 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення міськрайонного суду скасувати з посиланням на його незаконність та необґрунтованість, та таке, що порушує норми матеріального та процесуального права; невідповідності висновків суду обставинам справи, з ухваленням рішення суду про задоволення його позову та відмови у позові ОСОБА_2

Колегія суддів заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння належить сторонам в рівних частках, складається з двох житлових будинків літ. Ата літ. Дта відповідно необхідно провести поділ домоволодіння так, щоб виділити кожній стороні по окремому житловому будинку, а не з кожного житлового будинку різні приміщення.

При цьому, проводячи поділ домоволодіння за варіантом № 2 судової будівельно-технічної експертизи, суд виходив з того, протягом тривалого часу між сторонами вже склався певний порядок користування, який відповідає варіанту № 2 висновку експертизи, а ОСОБА_1 було отримано дозвіл виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради на переобладнання житлового будинку літ. Апід магазин, що сторони фактично виконали.

Крім того, районний суд зазначив, що саме ж питання переведення домоволодіння з житлового до нежитлового фонду є компетенцією органів місцевого самоврядування та може бути вирішено лише після реального поділ домоволодіння в звязку з тим, що між сторонами виникли спірні відносини, та в позасудовому порядку вони цей спір вирішити не можуть.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

На підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.02.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожному належить по Ѕ частині домоволодіння по вул.., Комсомольська, 62 у м. Ізмаїлі Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2010 року встановлено, що 02.07.2003 року між ПП Ю-Гв особі директора ОСОБА_1 (Орендодавець) та підприємцем ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір № 1, згідно з яким Орендодавець здає у користування Орендарю (в суборенду) приміщення частину магазину у будинку № 62 по вул.. Комсомольській у м. Ізмаїлі Одеської області, а саме: приміщення під літерами А, А1, А2, В, загальною площею 121,5 кв.м., згідно з додатком № 1 до цього договору для використання в цілях, що не суперечать законодавству України. Термін дії договору № 1 від 02.07.2003 року з 02.07.2003 року по 01.07.2010 року.

Також даним рішенням було визнано поновленим до 01.07.2017 року договір № 1, укладений 02.07.2003 року між Приватним підприємством Ю-Гта фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, яке постановою Вищого господарського суд України від 28.04.2011 року залишено в силі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

А відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що знаходиться в спільній частковій власності.

Колегія суддів вважає, що міськрайонний суд обґрунтовано виходив з наведених норм матеріального права та з встановлених фактичних обставин у справі.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ще 01.07.1996 року між ОСОБА_1 (Орендодавець), як фізичною особою, та ПП Ю-ГОрендар), в особі директора ОСОБА_1, було укладено договір оренди приміщення № 1, у відповідності до умов якого Орендодавецьпередає Орендаторуприміщення будівлі № 62 по вул.. Кромсомольській у м.Ізмаїлі Одеської області для використання його орендатором в цілях, визначених статутом підприємства. При цьому, термін оренди сторонами було визначено до 01.07.2010 року. Умовами договору було передбачено можливість передачі обєкту в суборенду. У подальшому 02.07.2003 року було укладено вищенаведений договір № 1 терміном дії до 02.07.2003 року. Тому правильним висновком є те, що даний договір за своєю юридичною природою є договором суборенди, який є похідним від договору оренди приміщення № 1 від 01.07.1996 року між ОСОБА_1 та ПП Ю-Г.

З метою здійснення торгівельної діяльності непродовольчими товарами в орендованих за договором № 1 від 02.07.2003 року приміщеннях магазину в порядку та умовах передбачених законодавством України, ОСОБА_2 під час дії договору оренди від 01.07.1996 року, набув статусу фізичної особи-підприємця та у встановленому законом порядку визначив режим роботи магазину на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області від 25.03.2004 року за № 333.

З матеріалів справи вбачається, що протягом строку дії договору № 1 від 02.2003 року від ОСОБА_1, як директора ПП Ю-Гтак і співвласника обєкту оренди на адресу ОСОБА_2 будь-яких претензій щодо порядку та умов використання обєкту оренди не надходило.

Враховано судом також ту обставину, що під час дії договору оренди № 1 від 01.07.1996 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.1997 року придбав у ОСОБА_1 6/25 частин спірного домоволодіння, а на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міськради Одеської області від 05.08.2004 року № 932 здійснив реконструкцію житлового будинку.

Також, ще 25.07.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно придбали у ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу 1/5 частину спірного будинку.

Наведеними та підтвердженими обставинами судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що відповідач не самовільно, а за згодою позивача тривалий час використовує приміщення магазину під літерами А, А1, А2, В загальною площею 121,5 кв.м.

Тому міськрайонний суд обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність позову ОСОБА_1

Одночасно суд обґрунтовано вважав доведеність позову ОСОБА_2 та, врахувавши встановлені конкретні обставини по справі, поділив домоволодіння по 2-му варіанту судової експертизи, з незначним відступом від рівності часток співвласників будинку та відповідно визначив порядок землекористування.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що питання переведення домоволодіння з житлового до нежитлового фонду є компетенцією органів місцевого самоврядування та може бути вирішено лише після реального поділ домоволодіння, а в звязку з тим, що між сторонами виникли спірні відносини, та в позасудовому порядку вони цей спір вирішити не можуть.

Згідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на що вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_4

ОСОБА_5