Справа №2-325/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2012 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Поляниця М.М.

з участю: секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Про визнання недійсним договору дарування, визнання укладення договору довічного утримання та розірвання договору довічного утримання",-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом в обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Вона є одинокою перестарілою жінкою, що проживає у власному будинку по вул.. Шевченка,115, в с. Гузіїв, Болехівської міської ради. Відповідачка по справі запропонувала їй укласти договір, про те, що буде її доглядати. В січні 2011 року вона разом з ОСОБА_3 поїхали до нотаріуса де підписали, якийсь договір. Вважає, що підписала договір довічного утримання. Після підписання договору продовжувала проживати у будинку. Догляд за нею здійснює також і соціальний працівник. Вважає, що фактично нею був укладений договір довічного утримання, оскільки таким було її волевиявлення, а не договір дарування, оскільки у неї іншого житла не має. Просить визнати недійсним посвідчений 21 січня 2011 року договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами. Визнати договір дарування від 21 січня 2011 року укладений між нею та відповідачкою, як договір довічного утримання та розірвати його у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 та стягнути судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала додатково пояснивши, що не памятає, що підписувала. Також у нотаріуса їй ніхто не пояснював, який договір вона укладає. Мати відповідачки є її рідною сестрою. Оскільки після смерті чоловіка залишилась одна то хотіла, щоб її доглядали. Відповідачка спочатку доглядала, приходила, потім перестала. Просить повернути їй будинок.

Відповідачка позов не визнала та показала наступне. Позивачка є її рідною тіткою, а сама вона є інвалідом 2-ї групи. Позивачка наполягала на підписанні договорів дома, однак нотаріус відмовила. Домовленості про довічне утримання не було, оскільки сама є інвалідом. Всі витрати по оформленню договору понесла вона. Ключі від будинку не забирала, жодних дій чи розмов, щодо виселення позивачки не було. ОСОБА_1 хтось підмовляє проти неї. При укладенні договорів нотаріус спочатку говорила сам на сам з позивачкою, після чого були підписані договори дарування будинку і земельних ділянок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала наступне. Про те, що ОСОБА_1 хоче відчужувати будинок почали догадуватись, коли відповідачка почала приходити по довідки. Коли позивачка захворіла то ОСОБА_3 відмовилась приїхати. ОСОБА_1 спочатку перебувала в лікарні, а тепер у відділенні Червоного Хреста. Вважає, що ОСОБА_3 поступає з позивачкою не по-людськи не надаючи останній допомоги. Крім того ОСОБА_1 самостійно оплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що працює соціальним працівником і біля 10-ти років обслуговує позивачку. Їй нічого не було відомо про намір ОСОБА_1 відчужити будинок. До позивачки спочатку приходила мати відповідачки,а потім почала ходити і ОСОБА_3 Продукти для ОСОБА_1 придбавала вона за кошти останньої, яка також оплачувала комунальні послуги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що після смерті чоловіка позивачки до неї почали приходити дві її сестри та племінниця. Про те, що ОСОБА_1 відчужила будинок дізналася в лікарні.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_3 приходила в сільську раду за довідками при цьому не говорила для чого вони їй потрібні, аж потім дізналися, що для відчуженні будинку. Раніше позивачка говорила, що заповість хату ОСОБА_3 ОСОБА_1 неодноразово складалися заповіти.

Допитана в судовому засіданні свідок приватний нотаріус ОСОБА_9 суду показала, що до неї у січні місяці з пакетом документів приїхала позивачка та відповідачка та попросили укласти договори дарування. Нею було розяснено ОСОБА_1 наслідки вчинення такої дії. Позивачка усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, оскільки крім договору дарування житлового будинку було, ще укладено три договори дарування земельних ділянок. Підчас укладання договорів усміхалась, жартувала. Договори оформлені у відповідності до норм Цивільного кодексу України. Позивачка особисто розписувалась у заявах, договорах. На початку 2012 року до неї приходила ОСОБА_1 з якоюсь жінкою і говорила, що помилилась у тому, що подарувала будинок ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, давши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку,

Судом встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з договірних відносин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів.

Стаття 203 ЦК України насамперед встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст. ст. 215, 218 - 235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В ч.1 ст.215 ЦК України визначені підстави недійсності правочину.

Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч. 2 ст. 719, частин 1 та 4 ст. 722 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо), є прийняттям дарунка.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості.

Державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації.

Державна реєстрація правочинів проводиться на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року N 671, відповідно до п. 2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться комунальними підприємствами БТІ на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5, з огляду на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року.

В ході судового розгляду встановлено, що 21 січня 2011 року ОСОБА_1 подарувала належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за №115 по вул.. Шевченка, в с. Гузіїв, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області. Вказаний договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено (а.с.144-146,147-149). Вказаний договір було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів (а.с.160,161). Відповідачкою ОСОБА_3 09 лютого 2011 року зареєстровано право власності на подароване домоволодіння за №115 в с. Гузіїв, Болехівської міської ради в обласному комунальному підприємстві Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав та оглянутою у судовому засіданні інвентарною справою (а.с.78). Вказане свідчить, що відповідачка прийняла дар, а отже набула права власності на вказане домоволодіння.

У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивачки, про те, що нею було підписано договір дарування під впливом помилки, а саме, що вона підписує договір, згідно якого ОСОБА_3 зобовязуться доглядати її до смерті.

Підставами для такого висновку суду служать наступні обєктивні дані.

Нормами статті 229 ЦК України закладено правові засади визнання недійсним правочину в якому має місце невідповідність між внутрішньою волею сторони правочину і її зовнішнім волевиявленням, спричинена не внутрішнім його психічним чи фізичним станом, а хибним (помилковим) сприйняттям обставин, обумовленим їх властивостями. У частині 1 зазначеної статті розкривається також зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. Помилка є підставою для визнання недійсними правочинів як фізичних, так і юридичних осіб.

В ході судового засіданні встановлено, що 21 січня 2011 року ОСОБА_1 окрім житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за №115 по вул.. Шевченка, в с. Гузіїв, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області також було подаровано ОСОБА_3 і три земельні ділянки, площею 0.2500 га, 0.1346 га та 0.0464 га, які розташовані по вул. Шевченка,115 в с. Гузіїв, Болехівської міської ради, та належали дарувальнику на праві приватної власності (а.с.60-65,75-76). Вказані Договори зареєстровані у Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягами з вказаного реєстру та оглянутими в судовому засіданні наданими приватним нотаріусом матеріалами справ (а.с.77,178.179).

При укладенні зазначених вище договорів дарування позивачкою подавались приватному нотаріусу ОСОБА_9 заяви в яких вона зазначала, що повністю розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь якого тиску зі сторони та відповідно до свого волевиявлення передає у власність згідно договору дарування ОСОБА_3 земельні ділянки площею0.2500 га, площею 0.1326 га, площею 0.0464 га, житловий будинок з господарськими спорудами. Своє прізвище,імя, по-батькові, а також прізвище, імя та по-батькові обдарованої відповідачки ОСОБА_3 у вказані заяви позивачкою вносились власноручно.(а.с.153,172) З досліджених у судовому засіданні матеріалів справ приватного нотаріуса оригіналів вказаних заяв вбачається, що позивачкою до кожного укладеного договору писалась окрема заява, що підтверджується копіями заяв на яких дата 21.01.2011 року відрізняється написанням(а.с.153,172). Окрім того позивачка подавала до приватного нотаріуса заяви в якій стверджувала факт, що земельні ділянки площею 0.2500 га, площею 0.1326 га, площею 0.0464 га, житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою вул.. Шевченка,115 с. Гузіїв, Болехівської міської ради є її особистою власністю(а.с.154,171).

В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що між сторонами фактично було укладено договір довічного утримання.

Нормами ст. 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Сам по собі факт допомоги, догляду за позивачкою ОСОБА_3 не може слугувати підтвердженням того, що між сторонами було укладено договір довічного утримання, оскільки природа вказаних договорів є різною. Договір дарування є безоплатним, договір довічного утримання оплатним.

Твердження ОСОБА_1, про те, що укладений 21 січня 2011 року договір дарування є незаконним, оскільки, вона не була знята з реєстрації, проживала і продовжує проживати у вказаному будинку, а також продовжує оплачувати комунальні послуги, а відповідачка не переоформила їх на себе не ґрунтуються на вимогах закону. Діючі норми ЦК України, ЖК України, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»не передбачають, при переході права власності на житло безумовного зняття з реєстрації громадян, які там зареєстровані, обовязкового переоформлення договорів по наданню комунальних послуг.

Позивачка не навела доказів стосовно заявлених вимог. Посилання ОСОБА_1 про те, що їй не було роз'яснено наслідки укладеного договору, що укладений договір дарування не відповідав її волевиявленню не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачка не надала суду таких доказів, а у суду не має підстав ставити під сумнів пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_9 про обставини укладення договору дарування житлового будинку, земельних ділянок, а також поясненнями відповідачки, яка підтвердила, що позивачка виявила своє бажання на вчинення договору дарування. При цьому суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 власноручно підписала декілька заяв до нотаріуса у яких зазначила, що їй були розяснені правові наслідки укладення договору дарування.

Суд не бачить в діях відповідачки або нотаріуса наміру ввести в оману ОСОБА_1 Дії позивачки несуть послідовний характер, який був спрямований на дарування житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по вул. Шевченка,115 в с. Гузіїв, Болехівської міської ради.

Посилання ОСОБА_1, що оспорюваний договір дарування був укладений на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки у неї не має іншого житла крім подарованого є непереконливими, оскільки даний вид договору є безумовним і не встановлює обов'язку для обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду від 28.04.78 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" визначено, що збігом тяжких обставин слід уважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба тощо), який змусив укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того, необхідно довести факт збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка дійсно є людиною похилого віку та хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст., енцефаломієлополіневрит з глибоким нижнім геміпарезом, порушенням ходьби (а.с.27-28)

21 січня 2011 року між позивачкою та її племінницею було укладено договір дарування, за умовами якого вона подарувала відповідачці належне їй спірне домоволодіння.

Як пояснив у судовому засіданні приватний нотаріус, ОСОБА_9 при укладанні вказаного договору дарування нею було роз'яснено позивачці її права, обов'язки та наслідки вчиненої дії, а також наголосила і на тому, що будь-яких ознак хворобливого або вразливого стану позивачки він при укладанні договору не було.

З пояснень сторін і свідків видно, що між позивачкою та відповідачкою у 2011 році існували добрі стосунки, остання доглядала за ОСОБА_1 й після укладення договору дарування взаємини між ними не змінились. Взаємини погіршились коли позивачка захворіла і потрапила в лікарню у жовтні 2011 року.

Крім того, відповідно до ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при укладенні ОСОБА_1 договору дарування від 21 січня 2011 року житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по вул. Шевченка,115 в с. Гузіїв, Болехівської міської ради було дотримано всіх вимог, як загальних норм ЦК України (ст.203) так і спеціальних (ст.ст.717-722), підстав для визнання його недійсним судом не встановлено. Позов ОСОБА_1 не грунтується на вимогах закону, а тому не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст.182,202,203,204,717,719,722 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212,214-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «Про визнання недійсним договору дарування, визнання укладення договору довічного утримання і розірвання договору довічного утримання»відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Поляниця