АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5253/12 Справа № 2-112/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Управління головного архітектора м. Дніпродзержинська, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про виділ в натурі ? частини самочинно переобладнаного житлового будинку, що знаходиться в спільній частковій власності, визнання права власності і виділ її в самостійний обєкт нерухомого майна, поділ земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Управління головного архітектора м. Дніпродзержинська, Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське БТІ» про виділ в натурі ? частини самочинно переобладнаного житлового будинку, що знаходиться в спільній частковій власності, визнання права власності і виділ її в самостійний обєкт нерухомого майна, поділ земельної ділянки було відмовлено.

З таким рішенням не погодилась позивачка та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено з додержанням цих вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2009 року позивачка, звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, посилаючись на положення ст. 356, 357, 358, 364, 1278 ЦК України та ст.ст. 88, 158 ЗК України, просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку А-1, загальною площею - 62,0 кв. м., житловою площею 33,3 кв.м., допоміжних приміщень площею 28,7 кв.м., коридор - 4,4 кв.м., кухня - 6,1 кв.м., ванна - 2,3 кв.м., кімната 4,8 кв.м., кімната 10,2 кв.м., кімната 18,3 кв.м., коридор 6,3 кв.м. та коридор 8,6 кв.м., а в цілому по житловому будинку А-1 загальною площею 125,3 кв.м., житловою 68,1 кв.м., допоміжні приміщення 57,2 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ вул. Кізлярська, 67. Також просила виділити ? частину житлового будинку А-1 із складу житлового будинку № 67 по вул. Кізлярській в м. Дніпродзержинську в самостійний обєкт нерухомого майна, що буде підставою для надання цьому обєкту окремої адреси та визнати за нею право власності в цілому на самостійний обєкт нерухомого майна житловий будинок за зазначеною адресою й визначити порядок користування земельною ділянкою (т. 1 а.с. 241-242).

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06 вересня 2005 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником ? частини будинку №67 по вул. Кізлярській в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 9, 10).

Згідно із даними технічних паспортів на житловий будинок, його співвласником є ОСОБА_3Г.(т.1 а.с.11, 177).

У спірному будинку знаходяться самовільно збудовані приміщення, що підтверджується копіями технічних паспортів цього будинку станом на 2004 та 2007 роки, а також висновком експерта.

Відмовляючи в задоволенні вимог про виділ в натурі ? частини самочинно переобладнаного житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не виконали вимог Закону щодо здачі в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, дозволів на виконання перебудов сторонами не отримувалось, а також відсутні дані щодо їх звернення до компетентних органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що за відсутності узгодженої проектної документації, висновків органів архітектурно-будівельного контролю щодо самовільного проведення перебудов у спірному будинку провести його поділ згідно запропонованих експертом висновків неможливо.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, виходив з того, що сторонами не надано доказів щодо правових підстав користування ділянкою, звернення до землевпорядних органів для визначення меж ділянки та закріплення її за власниками спірного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки звертаючись з вимогами щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, позивач посилався на положення ст. 88 ЗК України, а вона розповсюджуються лише щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, а спірна земельна ділянка не має такого правового статусу.

Враховуючи наведене, колегії суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів у справі та до незгоди з їх оцінкою судом. Проте, за вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінка доказів на вимогу сторони не допускається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: