Номер провадження № 22-ц/1590/5824/12
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Артеменка І.А.,

судді Черевка П .М.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, третя особа ОСОБА_2 Про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

12.10.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ УкрСиббанкпро визнання кредитного договору недійсним, по якому просив суд визнати недійсним кредитний договір № 0 від 15.07.2008 року, укладений між ним та АКІБ УкрСиббанк, який у подальшому був перейменований у ПАТ УкрСиббанк, посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений даний кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 89500 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 14 % річних. Але відповідач не має відповідної індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Таким чином, при наданні відповідачем та отриманні позивачем кредиту у доларах США, а також здійснення позивачем платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за його користування в доларах США були порушені норми діючого законодавства України.

Позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Третя особа, будучи сповіщеною належним чином, до суду не зявилась.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2012 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ УкрСиббанк про визнання кредитного договору недійсним.

30.03.2012 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення суду були порушенні норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що дії відповідача з дання споживчого кредиту в іноземній валюті є законними.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

28.10.1991 року НБУ видано АКІБ УкрСиббанкбанківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий дозвіл № 75-2 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями.

15.07.2008 року між АКІБ УкрСиббанк, який був у подальшому перейменований в ПАТ УкрСиббанк, та позивачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті, долар США, в сумі 89500 доларів США зі сплатою відсотків за ставкою 14 % річних.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 1046 ЦК України, договір є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет КМУ від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Так, згідно до ст. 5 вказаного Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України Про банки і банківську діяльністьвизначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275, у п. 5, з якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Декрет КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Відповідно до ст. 5 Ліцензії НБУ: НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Згідно до ст. 334 ЦК України, зазначених положень Декрету достатньо, щоб банк надавав у власність готівку іноземної валюти клієнту шляхом видачі з поточного рахунку клієнта.

Відповідно до ч. 4 гл. 3 Постанови правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року зареєстрованого в МЮУ 05.09.2003 року за № 768/8089 Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України, існує певний порядок видачі готівки з каси банку: видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам.

Апеляційним судом приймається до уваги та обставина, що позивач добровільно уклав кредитний договір, однією з умов якого було кредитування у іноземній валюті та відповідно погашення кредиту у цій валюті.

Позивач на момент укладення кредитного договору розумів наслідки отримання кредиту в іноземній валюті, крім того власноруч підписував кредитний договір про видачу кредиту не в гривні, яка є грошовою одиницею України, а в іноземній валюті долар США.

При укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому мав би передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за оспореним договором.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідне до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті в якій отримав кредит.

Відповідач, як банківська установа, що отримала генеральну ліцензію НБУ, має повне право, згідно діючого законодавства України, надавати кредити, повертати їх та отримувати плату за користування кредитними коштами (проценти) саме у іноземній валюті. Жодний акт законодавства не заперечує цьому.

Позивач та відповідач уклали договір кредитування в іноземній валюті, та тим самим досягли мети, якої прагнули: позивач отримати кредит саме у іноземній валюті, відповідач - надати цей кредит та в майбутньому повернути його, отримавши при цьому плату за користування кредитними коштами (проценти) саме у іноземній валюті.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про Національний банк України, офіційним валютним курсом є курс валюти, що офіційно встановлений НБУ, як уповноваженим органом держави. Окрім того, НБУ, у відповідності із ст. 28 ЗУ Про Національний банк України, забезпечує управління золотовалютними резервами держави, здійснюючи валютні інтервенції шляхом купівлі-продажу валютних цінностей на валютних ринках з метою впливу на курс національної валюти щодо іноземних валют і на загальний попит та пропозицію грошей в Україні.

Оскільки курс валют встановлюється НБУ, то й відповідні ризики існують для обох сторін договору, оскільки зниження курсу валюти призведе до негативних фінансових результатів банку, тому зріст курсу долара США та утруднення позивача з виконання умов кредитного договору не є наслідком дій відповідача.

Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обовязки субєктів валютного законодавства передбачені Декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно ст. 2 ЗУ Про банки і банківську діяльність банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кошти - це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 ЗУ Про банки і банківську діяльність банк має право здійснювати операції і угоди з валютними цінностями.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобовязаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 гл. 3 розділу ІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою постановою Правління НБУ від 10.08.2005 року, резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань (у тому числі власних операцій суб'єктів ринку) за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів і т. ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч. 3 цієї статті встановлює, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб відповідач не мав права укладати кредитні договори та видавати кредити в іноземній валюті - немає.

Отже, відсутні будь-які обмеження для видачі кредитів в іноземній валюті, відповідачем - банком, що має ліцензію та дозвіл.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Сума в доларах США, що зазначена в кредитному договорі - є грошовим еквівалентом зобов'язання в іноземній валюті. У кредитному договорі, що укладений між сторонами, зазначено еквівалент гривні в доларах США.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 36 ЗУ Про Національний банк України, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролю, валютні курси встановлюється НБУ за погодженням з КМУ.

Поряд с цим, Положенням Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, (перш за все позивач), повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

У свою чергу, позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п. 6 ст.14 ЗУ Про захист прав споживачіву позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скориставсяь, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті долари США.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюються виключно законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Декрету КМУ від 19.02.1993 року Про систему валютного регулювання і валютного контролювалюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань.

Отже, чинні законодавчі акти передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони встановлення грошових зобов'язань в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у звязку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Сдді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5