АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0411/2-1441/11
Справа № 22-ц/491/978/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія 26 (1У) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Митрофанової Л.В., Зубакової В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача Державного підприємства «Придніпровська залізниця» -

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Придніпровська залізниця», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду), про стягнення матеріальної шкоди за період з 13.04.1987 року по 30.03.2009 року в сумі 215289,16 грн., 81683,10 грн. одноразової допомоги у звязку зі стійкою втратою профпрацездатності, а також моральної шкоди в розмірі 100000 грн., завданих внаслідок бездіяльності відповідача, який вчасно йому не видав один примірник (оригінал) акту форми Н-1 №5 від 14.04.1987 року, видавши останній лише після набрання рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.02.2010 року законної сили.

Окрім цього вважає, що моральна шкода полягає в тому, що в результаті нещасного випадку на виробництві він зазнав фізичних страждань внаслідок втрати здоров*я та працездатності, постійного страху пов*язаного з неспроможністю матеріально забезпечити себе та свою сім*ю. У нього безсоння та загострились головні болі.

В звязку з неотриманням вказаного акту позивач був позбавлений можливості вчасно звернутися до відповідних органів для оформлення передбачених йому законодавством компенсаційних виплат, повязаних зі стійкою втратою ним 45% професійної працездатності, яка виникла в результаті нещасного випадку на виробництві 13.04.1987 року, які за період з 13.04.1987 року по 30.03.2009 року становлять 215289,16 грн., а також отримати від відповідача одноразову допомогу.

Рішенням рішенням РішеенРРпппфффоорр

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.02.2012 року судові витрати в частині сплати судового збору віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на неврахування судом доведеності позовних вимог, наступними доказами а саме: актом форми Н-1 №5 від 14.04.1987 року, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.02.2010 року, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2010 року, висновком МСЕК, свідченнями свідків, й наявності у звязку з цим підстав для їх задоволення. Крім того, судом не враховано, що позивач є юридично необізнаним щодо процедури фіксації нещасного випадку на виробництві.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.04.1987 року ОСОБА_2, працюючи слюсарем у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Батуринська» ДП «Придніпровська залізниця» під час проведення ремонтних робіт, в результаті нещасного випадку на виробництві був травмований.

За результатами розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1 №5 від 14.04.1987 року.

Висновком МСЕК від 14 квітня 2009 року ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 45% та 3 група інвалідності безстроково, починаючи з 30 березня 2009 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2010 року, зобовязано ДП «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» надати ОСОБА_2 оригінал акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №5 від 14.04.1987 року.

Постановами Відділення Фонду від 21.02.2011 року ОСОБА_2 призначено щомісячну страхову виплату, починаючи з 30 березня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів в підтвердження порушення відповідачем прав позивача та відсутності у звязку з цим підстав для їх судового захисту.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.30,40 Закону України «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і відзначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров*я, а страхові виплати проводяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв*язку із страховим випадком, і цей строк встановлюється МСЕК.

Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 вперше звернувся до відділення Фонду з заявою про отримання належних йому щомісячних виплат лише у березні 2009 року та Постановами Відділення Фонду ОСОБА_2 призначені щомісячні страхові виплати, починаючи з 30 березня 2009 року (а.с.66-69).

За виплатою одноразової допомоги позивач взагалі не звертався.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за період з 13.04.1987 року по 30.03.2009 року у розмірі 215289,16 грн. та стягнення з відповідача одноразової допомоги у розмірі 81683,10 грн., оскільки такий висновок ґрунтується на законі.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у стягненні з відповідача моральної шкоди з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я, пов*язаним з виконанням трудових обов*язків відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз*яснено що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров*я умовах? яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов*язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої незалежності.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.04.1987 року позивач ОСОБА_2 працюючи слюсарем у відповідача під час проведення ремонтних робіт в результаті нещасного випадку на виробництві був травмований, про що було складено акт по формі Н-1 №5 від 14.04.1987 року. Висновком МСЕК від 14.04.2009 року серія ДНА-02 № 027902 ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 45% та третя група інвалідності безстроково.

Оскільки причинами нещасного випадку, що стався 13.04.1987 року з позивачем, було порушення в тому, що майстер ОСОБА_5 та бригадир ОСОБА_6 недостатньо навчали працівників безпечним заходам праці на час ремонтних робіт, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди колегія суддів враховує роз*яснення п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, та при цьому враховує тяжкість фізичних і моральних страждань позивача ОСОБА_2, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача частково.

Доводи в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував наданих ним доказів, а саме: акту форми Н-1 №5 від 14.04.1987 року, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10.02.2010 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області, висновку МСЕК, свідчення свідків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду про відмову у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Не приймає до уваги колегія суддів й посилання позивача на неврахування судом першої інстанції, що він, позивач, є юридично необізнаним щодо процедури фіксації нещасного випадку на виробництві, оскільки вони не можуть бути підставою для скасування рішення саме в частині відмови в позовних вимогах про стягнення матеріальної шкоди.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 підлягає частково задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача скасуванню з підстав, передбачених п.3,п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати з відповідача на користь держави та які становлять згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» 107 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,п.4 ч.1 ст.309, 308, 313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2011 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця в особі відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди та додаткове рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2012 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в собі відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Батуринська» судовий збір 107 грн.30 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: