справа 2-4218
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2012 року Рівненський міський суд
Рівненської області в особі судді - Кучиної Н.Г.
при секретарі - Цимбалюк А.І
з участю позивача - ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, які є спільною сумісною власністю,-
23 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, які є спільною сумісною власністю.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1І ., позовні вимоги підтримала та пояснила, що з ОСОБА_3 вона перебувала в шлюбі. Рішенням Рівненського міського суду від 28 січня 2011 року шлюб між ними розірвано.
Представник позивача- Кочерга І.Ю. позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що з громадянином ОСОБА_4 він не знайомий, що останній ніякої боргової записки йому не писав, між ними ніякого договору позики не укладалось. Вважає, що дану розписку написано особою жіночої статі, вказує на те, що станом на 02 серпня 2007 року він не володів вказаною сумою грошей. Зазначає, що вже на початку вересня 2007 року ОСОБА_1 уже було відомо про те, що він ніби -то позичав гроші ОСОБА_4, і з того часу ОСОБА_1 до суду з позовом не зверталась. Просить у задоволенні позову відмовити.
Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
Сукупністю досліджених в справі доказів встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 20 березня 1998 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 243.
Рішенням Рівненського міського суду від 28 січня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 4)

В судовому засіданні було встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_3 02 серпня 2007 року було надано у позику ОСОБА_4 грошові кошти в суму 21830 долари США

Відповідно до оголошеної в судовому засіданні заяви ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5 від 02 квітня 2012 року зареєстрованої в реєстрі за № 298 ( ВРР 580450 ) вбачається, що ОСОБА_4 підтвердив той факт, що в кінці липня на початку серпня 2007 року дійсно брав у позику у ОСОБА_3, який був чоловіком ОСОБА_1 грошові кошти у сумі приблизно 22000 долари США і у звязку з чим ним була написана розписка на імя ОСОБА_3 ( а.с . 56)

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери. Таким чином, до спільної сумісної власності подружжя, відносяться, зокрема, і грошові кошти.

Відповідно до ст. ст. 60, 63 СК України та ст. 369 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, до якого відносяться в даному випадку грошові кошти, належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності.

В частині 2 статті 60 СК України закріплена презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а саме, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

За таких обставин, позивач не зобовязана доводити наявність права спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, в даному випадку на грошові кошти в сумі 21 830 долари США

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні по вказаній справі відповідач не довів суду ту обставину, що вказаних коштів він не позичав.

З оглянутої та оголошеної в судовому засіданні цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, вбачається, що ОСОБА_3 просив суд визнати розписку від 02 серпня 2007 року недійсною. Посилаючись на ту обставину, що не врахував, що ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на укладення ним такого правочину

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних та адміністративних справах апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено ( а.с. 27)

Судом не приймається до уваги доводи відповідача в тій частині, що він ОСОБА_4 не знав і про нього не чув, з огляду на наступне.

З оглянутої в судовому засіданні довідки № 95 від 19 вересня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 перебував у 2008 році на консультації у адвоката ОСОБА_6, і остання надавала ряд адвокатських запитів, щодо реєстрації за ОСОБА_4 транспортних засобів та щодо реєстрації за ОСОБА_4 нерухомого майна, відповіді на вказані запити просили надати на руки ОСОБА_3

Допитаний в судовому за сіданні свідок ОСОБА_7, суду пояснив, що він був запрошений як понятий при виконанні державним виконавцем Рішення Рівненського міського суду від 14.04. 2011 року про вселення ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_2. Пояснив, що при вселенні ОСОБА_1 він чув, як остання запитувала у ОСОБА_3 про те, де він дів гроші, які були у них в квартирі.

Згідно ст. 70 СК України та ст. ст. 370, 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки позивача та відповідача в даному майні є рівними, тому позивач та відповідач мають рівні права на володіння та користування згаданими вище грошовими коштами.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна... Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 360, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК) можуть бути будь-які види майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані грошові кошти, в сумі 21 830 доларів США належали подружжю на праві спільної сумісної власності, а відтак підлягають поділу.

Відповідно до п. 30 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до змісту ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно в тому числі і на грошові кошти.

На день винесення рішення офіційний курс гривні до долара США встановлений НБУ в розмірі 7,98 грн/дол. Таким чином, сума боргу в гривневому еквіваленті, що підлягає стягненню з відповідача складає (7,98 грн. х 10 915 дол. США) = 87 101, 70 грн.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення

На підставі ст.60,61, 63,65, 69 СК України, ст.ст. 177, 370,372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, які є спільною сумісною власністю задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, суму еквівалентну 10915 доларів США, що станом на 17 квітня 2012 року складає 87101, 70 ( вісімдесят сім тисяч сто одна гривня 70 коп курс, згідно офіційного сайту НБУ 100 доларів США = 798 грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі по сплаті державного мита в розмірі 867, 41 ( вісімсот шістдесят сім) грн. 41 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення в розмірі 120 ( сто двадцять) грн

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина