Справа № 2-12/11
Справа №0417/ 2-4/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

при секретарі Тимошевській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2003 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві ( т.1 а.с.2-4) позивач посилався те, що 13 липня 2002 року, біля 19 год.30 хв., на вул. Томської в місті Дніпропетровську відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, належного ОСОБА_5 зі стоячим автомобілем ВАЗ-2110, 1999 року випуску державний номер НОМЕР_2, який належить йому. Після скоєння ДТП відповідач з місця події зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому (позивачеві) автомобіль ВАЗ-2110 одержав пошкодження . Згідно висновку експерта загальна сума матеріального збитку, заподіяного йому складає 10 368 грн. 64 коп. Поряд з цим ним понесені витрати по оплаті за проведення експертизи 438 грн., та витрати по сплаті судового збору при подачі позову у сумі 122 грн. 98 коп. Крім того, позивач вважає, що відповідач своїми діями спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. Усього позивач ОСОБА_1 прохав стягнути з відповідача на його користь 20 929 грн. 62 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2004 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі -10368 грн. 64 коп., витрати по оплаті експертизи 438 грн., по оплаті державного мита -122 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 20929 грн. 62 коп. ( т.1 а.с.56-57).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2005 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2004 року скасовано у звязку з нововиявленими обставинами ( т.1 а.с.89-90).

При новому розгляді справи позовні вимоги позивачем були уточнені та визначені сторони по справі ( т.1 а.с.95-96).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 10 368 грн.64 коп., моральну шкоду 5 000 грн., судові витрати: судовий збір 122 грн.98 коп., по сплаті експертизи 438 грн., а усього стягнути 15 929 грн.62 коп.; в інших позовних вимогах відмовлено ( т.1 а.с.201-203).

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2007 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2007 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до того суду в іншому складі суду ( т.1 а.с. 248). Цивільна справа розглядалася суддями: Зосименко С.Г., Нощенко І.С., Грищенко В.М., Циганковим В.О. Розпорядженням №2 від 07 липня 2011 року про призначення повторного автоматичного розподілу справ у звязку із переведенням судді Циганкова В.О. на роботу на посаду судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, відповідно до Указу Президента України від 30 червня 2011 року №720/2011 цивільна справа автоматичним розподілом від 07.07.2011 року передана судді Слюсар Л.П.

При новому розгляді справи позивачем були уточнені позовні вимоги та подана уточнена позовна заява (т.6 а.с.63-64). Для повного та всебічного дослідження обставин справи було залучено до участі у справі в якості відповідачів власника автомобіля та всіх осіб, яким були видані доручення на право користування та розпорядження автомобілем. В уточненій позовні заяві позивач вказав, що при ДТП автомобілем Тойота, державний номер НОМЕР_3 керував ОСОБА_2, який з місця події зник, тому просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 10368,64 грн., витрати: по оплаті експерта в сумі 438 грн., по сплаті держмита в сумі 122,98 грн.; моральну шкоду в сумі 10000 грн., всього 20929,62 грн.

В судовому засіданні представники позивача підтримали уточнену позовну заяву та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволені позову відмовити. Вказала, що ніякими належними доказами не встановлено той факт, що саме ОСОБА_2 на час вчинення ДТП керував автомобілем Тойота. Крім того з січня 2000 року по грудень 2002 року ОСОБА_7 знаходився у відрядженні.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судові засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про що свідчать підписи в повідомленнях про вручення.

Свідок ОСОБА_8 показав, що його знайомий ОСОБА_1, 13.07.2002 року, коли він був на роботі, визвав його для зустрічі, вказав що йому потрібна допомога. Він зустрівся з ОСОБА_1 і поїхали забрати його автомобіль, який він залишив на вул.Томській. Там він побачив, як автомобіль Тойота зіткнувся з автомобілем ОСОБА_1 Колір автомобіля на даний час він вже не памятає. Він в подальшому записав номер автомобіля, який потім передав його працівникам ДАІ, які були викликані на місце пригоди. Водій вийшов із машини, йому запропонували залишити свої дані, але той відмовився себе назвати і документи не показав. Водій сів в автомобіль і поїхав з місця пригоди, він разом з ОСОБА_1 кинулися доганяти автомобіль і доїхали за ним на ж.м. Північний. На наданих йому для огляду фото він впізнає чоловіка за прізвищем ОСОБА_7, який був за рулем автомобіля Тойота.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача ОСОБА_2, допитавши свідка ОСОБА_8 вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 13.07.2002 року, близько 19 год.30 хв., в місті Дніпропетровську на вул. Томській відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_5 під керуванням невстановленої особи із стоячим автомобілем ВАЗ-2110, 1999 р., державний номер НОМЕР_2, який належить позивачеві ОСОБА_1 на праві власності ( т.1 а.с.8). Внаслідок зіткнення неповнолітньому ОСОБА_9, який знаходився в автомобілі позивача, були спричинені тілесні ушкодження ( т.1 а.с.6).

Внаслідок дорожньо - траспортної пригоди належний позивачу автомобіль ВАЗ-2110 отримав пошкодження. Згідно висновку судового експерта № 50802/3 від 05.08.2002 року загальна сума матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ВАЗ-2110, державний номер 744-25АН, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням амортизаційного зносу автомобіля складає 10 368 грн. 64 коп. ( т.1 а.с.10-13). Крім того, позивачем понесені витрати по оплаті за проведення експертизи, що складають 438 грн. згідно квитанції № 260702 ( т.1 а.с. 5 ).

10.02.2003 року по цьому факту ДТП в порушені кримінальної справи було відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України, встановлено що в скоєнні ДТП обєктивно підозрюється автомобіль ОСОБА_10 державний номер 983-97АН, який на момент вчинення ДТП належав гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Водія, який керував автомобілем на момент вчинення ДТП, до даного часу, прийнятими мірами розшуку встановити не можливо. Було констатовано, що дана транспортна пригода трапилася з вини водія автомобіля Тойота, його дії суперечать вимогам п.1.3, 1.4, 1.5, 12.1 і 12.3 Правил дорожнього руху України ( т.1 а.с.130-131).

Відповідно до доручення від 29 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, та зареєстрованого за реєстровим номером 3034 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4, користуватися, а також розпоряджатися від його імені (продати, подарувати, обміняти, здавати в оренду, заставляти в забезпечення його зобовязань, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯАА №552350, виданого МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14.02.2001 року, автомобілем марки ОСОБА_10 Е, випуск 1992 року, кольору блакитного, державний номер НОМЕР_4. Доручення видане з правом передоручення повноважень третім особам з правом користування автомобілем за кордоном і дійсне до двадцять девятого жовтня 2004 року ( т.1 а.с.121).

Згідно до доручення від 25 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, та зареєстрованого за реєстровим номером 3568 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3, користуватися, а також розпоряджатися від його імені ( продати, подарувати, обміняти, здавати в оренду, заставляти в забезпечення його зобовязань, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯАА №552350, виданого МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14.02.2001 року, автомобілем марки ОСОБА_10 Е, випуск 1992 року, кольору блакитного, державний номер НОМЕР_4. Доручення видане з правом передоручення повноважень третім особам з правом користування автомобілем за кордоном і дійсне до двадцять пятого грудня 2004 року ( т.1 а.с.122).

Відповідно до доручення від 06 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за №1885, ОСОБА_3, діючий від імені ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_13 або ОСОБА_6, кожний з яких може діяти окремо один від одного керувати, а також розпоряджатися ( продавати, подарувати, обміняти, тощо) належний ОСОБА_5 автомобіль марки ОСОБА_10 Е, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ( т.2 а.с.99).

Відповідно до листа Дніпропетровського обласного управління юстиції від 03.02.2006 року за №05-3/495 за повідомленнями державних та приватних нотаріусів Дніпропетровської області, ними протягом 2001 року факти посвідчення довіреностей від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_2 на розпорядження, користування тощо автомобілем ОСОБА_10, не встановлені ( т.1 а.с.97).

Відповідно до довідки Начальника відділу УБОЗ УМВС України в Дніпропетровській області від 22.02.2006 року № 11/24-925 ОСОБА_2 дійсно проходив службу в Управлінні по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Дніпропетровській області і на підставі розпорядження Міністерства внутрішніх справ України від 25.01.1999 року №27 та начальника ГУБОЗ №9/8-222 від 26 січня 1999 року з січня 2000 року був включений до складу слідчо-оперативної групи Генеральної прокуратури України з розслідування карної справи , де пропрацював у відрядженні до грудня 2002 року ( т. 1 а.с.106).

Щодо застосування правових норм, то оскільки всі події виникли та наступили при дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, то до правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року ( ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до ст.440 ЦК України , шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Відповідно до ст. 450 ЦК України, організації і громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточення ( транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін..), зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про відшкодування шкодивід 27.03.1992 року № 6, відповідно до статей 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина , підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умов, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.4 Постанови під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо).

Позивачем заявлено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ст.440-1 ЦК України моральна ( немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, зі змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в заподіянні. Особа ( фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні представник відповідача звернула увагу суду на факт порушення порядку встановлення при первинному розгляді справи винної особи в ДТП начебто ОСОБА_2, та надання свідку та позивачу для впізнання фотокарточки та форми №1 ОСОБА_2

Отже в судовому засіданні встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди власником автомобіля ОСОБА_10 Е, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_4 був ОСОБА_5, також відповідно до довіреностей керувати та розпоряджатися автомобілем мали право ще чотири особи, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_6, винна особа не встановлена, то саме вони повинні нести солідарну відповідальність за шкоду спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки суду не надано доказів щодо встановлення порядку користування автомобілем та незаконного вибуття автомобіля з їх володіння. Однак оскільки представники відповідача наполягали на стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки належним чином його вина не встановлена.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 із наступними змінами ст.ст.440-1, 450 ЦК УРСР, ст. ст.3,7, 11, 15, 60, 61, 88, 169, 212- 215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції

шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар