АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

22 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що 29.09.2010 року померла ОСОБА_9, яка за життя склала заповіт, посвідчений Васильківською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області 09.04.2010 року за реєстровим № 9, яким заповіла ОСОБА_8 державний акт про право власності на землю. Оскільки єдиним об'єктом спадщини, що заповідався відповідачці, був тільки документ на право власності на земельну ділянку, який по своїй суті не може входити до складу спадщини, ОСОБА_9 в силу своїх років страждала психічними розладами, позивачі, посилаючись на те, що є спадкоємцями ОСОБА_9 першої черги та прийняли спадщину, просили суд вказаний заповіт визнати недійсним.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29.09.2010 року померла ОСОБА_9, якій на праві власності належала, зокрема, земельна ділянка (земельний пай) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ДП №042875 від 12.03.2002 року (а.с. 10).

За життя ОСОБА_9 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 09.04.2010 року за реєстровим № 9, згідно якого спадкодавець заповіла ОСОБА_8 вказаний державний акт про право власності на земельну ділянку (а.с. 23).

Також судом встановлено, що 22.02.2011 року спадкоємець ОСОБА_8 звернулась до Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 1251 ЦК України якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У частині 1 ст. 1257 передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ст. 1257 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Виходячи з викладеного, розглядаючи спір у межах заявлених правових підстав, встановивши факт дотримання форми заповіту, відсутність порушень порядку його посвідчення та підстав для визнання заповіту недійсним, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія звертає увагу, що посилання у заповіті на державний акт про право власності на землю, без зазначення про заповідання земельної ділянки, не свідчить про недійсність заповіту та не доводить твердження апелянта про відсутність у спадкодавця наміру передати відповідачці у спадщину земельну ділянку.

Крім того, місцевий суд, надавши належної оцінки зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність доводів позивачів про те, що ОСОБА_9 мала психічні розлади та не розуміла значення своїх дій при складанні оспорюваного заповіту; клопотання про призначення відповідної судової експертизи позивачами не заявлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді