Справа № 2-791/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Ільницька І. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.04.2010 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді житлового будинку по вул.Леніна,1 в с.Чепеліївка Білоцерківського району та 2-х земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і площею 0,0593 га для ведення особистого селянського господарства за вказаною вище адресою, дані земельні ділянки були передані спадкодавцю у приватну власність на підставі рішення сільської ради, але державні акти на ці земельні ділянки за життя спадкодавця не пройшли державну реєстрацію, спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є позивач, його мати-відповідачка по справі, відмовилася від обовязкової частки у спадщині, позивачу відмовлено нотаріусом в оформленні спадкових прав на земельні ділянки в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. А тому позивач просив суд визнати за ним право на спадкування на вищевказані земельні ділянки після смерті ОСОБА_3

В суді позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала щодо визнання за позивачем права на спадкування на вищевказані земельні ділянки після смерті ОСОБА_3

За ухвалою суду від 16.12.2011 року до участі в розгляді даної справи в якості другого відповідача було залучено Сухоліську сільську раду Білоцерківського району, представник якої в судове засідання не зявився, але до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника сільської ради.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 26.04.2010 року помер ОСОБА_3, який залишив заповіт на все належне йому майно на імя позивача ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про смерть і копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори 30.01.2007 року і зареєстрованого в реєстрі за № 521.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця спадщину за заповітом прийняв його син ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири за № 69 по вул..Леваневського,32 в м.Білій Церкві, на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 1 по вул..Леніна в с.Чепеліївка Білоцерківського району, на грошовий вклад з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у Білоцерківському відділенні № 1 Київської регіональної дирекції АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5»; дружина спадкодавця ОСОБА_2 в установлений строк відмовилася від обовязкової частки у спадщині після смерті чоловіка.

Наведені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, копією заяви ОСОБА_2 про відмову від спадщини від 07.10.2010 року в матеріалах спадкової справи, копію якої надано суду.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що на імя спадкодавця ОСОБА_3 було оформлено державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 407536 на земельну ділянку площею 0,0593 га для ведення особистого селянського господарства і державний акт на право власності на землю серії ЯИ № 407533 на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані по вул. Леніна,1 в с.Чепеліївка Білоцерківського району Київської області в межах Сухоліської сільської ради, що стверджується копіями цих актів.

Вказані земельні ділянки були передані у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Сухоліської сільської ради від 10.10.2008 року за № 14-85.

Як вбачається з відповіді державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 22.06.2011 року, спадкоємцю ОСОБА_3 було відмовлено у оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки із-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, оскільки державні акти не зареєстровано у відповідному органі.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, на імя спадкодавця було оформлено державні акти на право власності на дві земельні ділянки, що розташовані у межах Сухоліської сільської ради Білоцерківського району, але ці акти не пройшли державну реєстрацію, тобто, відповідно до вимог чинного законодавства ці акти не є правовстановлюючими документами, а тому спадкоємець не має можливості оформити спадщину на земельні ділянки.

На обидві земельні ділянки на імя спадкодавця було оформлено також реєстраційні картки земельної ділянки і кожній земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер, що стверджується копіями вказаних карток в матеріалах справи.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку.

До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину.

Як вказано вище в рішенні, спадкодавець ОСОБА_3 набув певних майнових прав на зазначені земельні ділянки, оскільки рішення про передачу йому у приватну власність цих земельних ділянок було прийнято за життя спадкодавця.

А відповідно до вищенаведених правових норм, його спадкоємці також набувають права на ці земельні ділянки, оскільки на підставі рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок спадкоємцям може виготовлятися державний акт на право власності на земельну ділянку, але в даному випадку державні акти були витовлені на імя спадкодавця.

Нормами ст.120 ЗК України передбачається, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як вказано вище, до позивача перейшло право власності після смерті спадкодавця ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул.Леніна,1 в с.Чепеліївка Білоцерківського району, то згідно наведених правових норм до нього також перейшло право і на земельні ділянки біля будинку на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто, спадкодавця.

А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки біля будинку, то суд вважає за можливе визнати за ним право в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,2500 га і площею 0,0593 га.

На підставі ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач був звільнений від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з цим позовом.

Відповідно до ст 88 ЦПК України за згодою відповідачки ОСОБА_2 суд вважає за можливе стягнути з неї судовий збір на користь держави в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», який діє на час постановлення судового рішення.

Керуючись ст.ст.1223,1225,1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст. 120,125,126 ЗК України, ст.ст.10,60,79,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за заповітом після померлого 26 квітня 2010 року ОСОБА_3 на земельні ділянки: площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,0593 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул.Леніна,1 в с.Чепеліївка Білоцерківського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_5