Справа № 2-2795/11
(2/401/682/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Пантелєєвій Я.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участі представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль»до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль»про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 29 травня 2007 р. між ВАТ ОСОБА_5 Аваль, правонаступником якого за всіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 Аваль та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №014/130707/3170/85, згідно пунктів 1.1 - 1.4 якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 113 120,00 доларів США на 240 місяців з 29 травня 2007р. по 28 травня 2027р., а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,850% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку, кінцевий строк погашення кредиту - 28 квітня 2027 р.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши Відповідачу готівкою кредитні кошти в сумі 112 000,00 доларів США, що на день видачі становило 565 600,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 170/953-107 від 29.05.2007 р. Таким чином, позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином. В той же час відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами; статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду згідно п. 5.4 кредитного договору позичальник зобов язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього Договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення.

Крім того, згідно п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього Договору або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, комісій, а також інших платежів, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

На підставі зазначених пунктів кредитного договору позивачем відповідачу було направлено письмову вимогу (претензію) вих. №20-10/2416 від 06.08.2010 р. про дострокове погашення грошових зобовязань за кредитним договором у тридцяти денний строк (додається), але відповідач своїх зобовязань не виконав.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором станом на 18.11.2010 р. складає: 141 036,97 дол. США (1 долар = 7,9377 грн.), де: 129 602,03 дол. США - непогашена сума кредиту, 7 566,49 дол. США - несплачені проценти, 3 868,46 дол. США - нарахована пеня (розрахунок додається), що по курсу НБУ станом на 18.11.2010 р. становить 1119 509,16 грн. (один мільйон сто девятнадцять тисяч пятсот девять гри. 16 коп.).

Предмет позову становить вимога про стягнення зазначеної вище суми з відповідача; підставу позову становлять приписи ст.ст. 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України.

Відповідач позов не визнав повністю та просив суд відмовити в його задоволенні; відповідач звернувся із зустрічним позовом про визнання недійним кредитного договору № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 р.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що даний кредитний договір є недійсним з моменту укладення, не є дійсним й договір іпотеки № 014/130707/3170/85/329, укладений в той же день на забезпечення виконання обов'язків за кредитним договором № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 р.

Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2010 р. у кримінальній справі № 1-126/10 за звинуваченням ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст.191 та ч. 3 ст.358 КК України відповідача визнано винним в тому, що він у травні 2007 р. надав до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль»довідку № 15-05/07 від 23.05.2007 р., що містила завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_6 працює на ТОВ «Універсал-ДС»на посаді начальника відділу будівельних матеріалів з 01.06.2006 р. і його заробіток за період з листопад 2006 р. - квітень 2007 р. складає 11 200,00 грн. щомісяця, чим скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст.358 КК України; згодом на підставі даної довідки ОСОБА_6 уклав з ДОД ВАТ «ОСОБА_5 Аваль»кредитний договір № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року, за яким отримав та привласнив 113 120 доларів США, що еквівалентно 571 256,00 грн., чим скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст.191 КК України.

Таким чином, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2010 р., яка набрала законної сили, встановлена та обставина, що 29.05.2007 р. ОСОБА_6 скоїв злочин, а не вступав з ним у цивільно-правові стосунки та його волевиявлення не відповідало його внутрішній волі. Цією ж постановою встановлено, що злочином спричинено матеріальну шкоду в розмірі 571 256,00 грн., на відшкодування банк має право в порядку ст. 28 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2010 р. по кримінальній справі № 1-126/10, обов'язкові для суду, що розглядає цивільну справу. Відтак, кредитний договір № 014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль»(кредитор) та ОСОБА_6 (позичальник) є недійсним за ч.ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, так як відповідачем в момент вчинення правочину не додержано вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Недійсним, отже, є любий і інший, похідний з нього, правочин.

Як вбачається з п.1.1 договору іпотеки № 014/130707/3170/85/329 від 29.05.2007 р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль»(заставодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець), цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 року. Предметом іпотеки за п.2.1 є нерухоме майно: домоволодіння та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Біологічний, 39, які належать позивачу на праві приватної власності.

Предмет зустрічного позову становить вимога про визнання недійсним кредитного договору №014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль»кредитор) та ОСОБА_6 з моменту його укладення та про визнання недійсним договору іпотеки № 014/130707/3170/85/329 від 29.05.2007 р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль»(заставодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) з моменту його укладення та скасування обтяження за цим договором на: домоволодіння № 39 по пров. Біологічний в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку лит.А-1„ житл. пл. 20,9 м.кв, загальною площею 38,6 м.кв, сараю лит. Б, сараю лит. В, уборної лит.Г, сараю (тимчасовий) лит. Д, споруд, огорожі 1-5; земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер :03:262:0006, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Біологічний, 39.

Підставу зустрічного позову становлять приписи ч. 3 ст. 203, ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити поданий позов; представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову банку та задовольнити зустрічний позов відповідача повністю.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовів, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 29 травня 2007 р. між ВАТ ОСОБА_5 Аваль, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 Аваль та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №014/130707/3170/85, згідно пунктів 1.1 - 1.4 якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 113 120,00 доларів США на 240 місяців з 29 травня 2007р. по 28 травня 2027р., а відповідач прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,850% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку, кінцевий строк погашення кредиту сторони погодили 28 квітня 2027 р.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши відповідачу готівкою кредитні кошти в сумі 112 000,00 доларів США, що на день видачі становило 565 600,00 грн., утім, відповідач не здійснює повернення кредитних коштів та сплачує проценти за користування кредитом відповідно до погодженого учасниками договору Графіку.

Судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2010 р. у кримінальній справі № 1-126/10 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 358 КК України було встановлено, що ОСОБА_6 вчинив дані злочини (органи досудового слідства кваліфікували дії ОСОБА_6 за зазначеними вище статтями КК через те, що він у травні 2007 р. надав до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль»довідку № 15-05/07 від 23.05.2007 р., що містила завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_6 працює на ТОВ «Універсал-ДС» на посаді начальника відділу будівельних матеріалів з 01.06.2006 р. і його заробіток за період з листопад 2006 р. - квітень 2007 р. складає 11 200,00 грн. щомісяця (ч. 3 ст.358 КК України). Згодом на підставі даної довідки ОСОБА_6 уклав з ДОД ВАТ «ОСОБА_5 Аваль»кредитний договір №014/130707/3170/85 від 29 травня 2007 р., за яким отримав та привласнив 113 120 доларів США, що еквівалентно 571 256,00 грн. (ч. 1 ст.191 КК України).

Відтак, суд погоджується із доводами відповідача щодо відсутності підстав для застосування наслідків зобовязання, яке виникло з договору від 29.05.2007 р.: 29.05.2007 р. ОСОБА_6 вчинив злочин, яким спричинив банку шкоду (матеріальну) в розмірі 571 256,00 грн., право на відшкодування якої передбачено чинним законодавством.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову відповідача, суд виходить з підстав зустрічного позову якими є ч. 3 ст. 203, ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України: звертаючись до суду із зустрічним позовом відповідач наголошував на тому, що його волевиявлення не відповідало його внутрішній волі та договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним (цивільно-правових наслідків).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; та лише пята частина ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Утім, ч. 5 ст. 203 ЦК України не визначена відповідачем в якості підстави позову; чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Статтею ст. 203 ЦК України насамперед встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218 - 235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору. Тому визнання договору недійсним лише з мотивів недодержання загальних вимог для чинності правочину не є таким, що відповідає вимогам закону.

Разом з тим, що стосується посилання відповідача на ч. 3 ст. 203 ЦК України, то за цією правовою нормою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини, та, оскільки для встановлення відсутності загальної вимоги, додержання якої є наряду з іншими, є необхідною для чинності правочину (ч. 3 статті 203 ЦК) необхідно не лише встановити, що волевиявлення учасника правочину не відповідало його волі, але й те, що воно не було вільним (адже у ч. 3 ст. 203 міститься зєднувальний союз «і»), та а лише за сукупності цих двох умов можна говорити про відсутність передбаченої ч. 3 ст. 203 ЦК України загальної вимоги, утім, дані обидві умови судом при розгляді справи встановлені не були, тому також з цієї підстави зустрічний позов відповідача не підлягає задоволенню.

У звязку з відмовою в задоволенні вимоги про визнання недійним кредитного договору, вимога зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки, як похідна від задоволення первісної вимоги зустрічного позову відповідача, є такою, що не підлягає задоволенню.

Судові витрат віднести на рахунок сторін.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя