Справа № 2-3837/11
(2/401/871/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді Руденко В.В.,

при секретарі Чорнойван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання одного із подружжя позичальником та іпотекодавцем, третя особа: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання частини майна особистою приватною власністю одного з подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача в обґрунтування якого зазначив, що з 26.01.07 він перебував з відповідачем у шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.10 року. За час шлюбу сторонами по справі було нажито майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Між тим, відповідач вважає майно, придбане за час шлюбу виключно своїм, спираючись на те, що вона зазначена його номінальним володільцем. Так, до складу майна, щодо поділу якого сторони не дійшли згоди, яке у зв'язку з цим підлягає поділу в судовому порядку, входить:

-придбана на ім'я відповідача 01.02.07 квартира АДРЕСА_1, яка складається з: 1-коридор, 2,3,4-житлові, 5-кладова, 6-кухня, 8-ванна, I-лоджия, ІІ-балкон, загальною площею - 69,0 м2, житловою - 45,5 м2, вартість якої за договором іпотеки № 0/3 від 01.02.07, укладеним між ОСОБА_2 та AT «УкрСиббанк»становить 313 557,00 грн.;

-придбаний на ім'я відповідача 12.12.07 автомобіль НОМЕР_1 V1N-Y6DTF69Y050004018 вартістю 48 000,00 грн.

При поділі майна просить врахувати також борги подружжя за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї, а саме договір про іпотечний кредит № 0 від 01.02.07, укладений відповідачем з третьою особою в інтересах сім'ї на суму 140 000,00 грн., з договором іпотеки -№ 0/3 від 01.02.07, укладеним між відповідачем та третьою особою, обов'язки по яких сторони мають виконувати також в рівних частках.

Поділ прав та обов'язків позичальника кредиту можливий шляхом визнання позивача та відповідача позичальниками половини суми кредиту. Зазначене прав третьої особи не зачіпає, оскільки умови повернення кредиту не змінюються, забезпечення повернення кредиту не порушується, оскільки у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Просить суд: визначити за ним право часткової власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 та на ? частини автомобіля НОМЕР_1 VIN-Y6DTF69Y050004018; визначити за відповідачем право часткової власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1 VIN-Y6DTF69Y050004018; припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, автомобіль НОМЕР_1 VIN-Y6DTF69Y050004018; визнати його та відповідача позичальниками по 70 000,00 грн. кожного за договором про іпотечний кредит № 0 від 01.02.07, укладеним між відповідачем та ПАТ «УкрСиббанк»; визнати його іпотекодавцем за договором іпотеки № 0/3 від 01.02.07, укладеним між відповідачем та ПАТ «УкрСиббанк».

У свою чергу, відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача, в обґрунтування якого зазначила,що З листопада 2003 року вона з відповідачем, без реєстрації шлюбу, проживала однією сім'єю в орендованій квартирі. 02.09.2004 року нею, на власні кошти, за 9500 доларів США на підставі договору купівлі-продажу ВВВК №257422 було придбано у ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. 26.01.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, з метою поліпшення житлових умов сім'ї, вона виключно за особисті кошти, за 62500 доларів США, на підставі договору купівлі-продажу ВЕМ № 970132 від 01.02.2007 року, придбала у ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_4. Придбання вищезазначеної квартири відбулось за наступних обставин. Вона взяла у своїх знайомих у борг грошові кошти в розмірі 48 000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Зазначеним особам вона пообіцяла повернути запозичені кошти після продажу належної їй квартири АДРЕСА_5. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк»на підставі кредитного договору № НОМЕР_2 від 01.02.2007 року укладеного з нею, на придбання зазначеної квартири, надав їй в кредит грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн. При одержанні кредиту, нею банку сплачено комісійні у розмірі 4230,00 грн. Також, витрати на послуги працівників агентства по продажу нерухомості становили 2500,00 доларів США, а всього витрати на придбання квартири становили 65000,00 доларів США. Згідно п. 1.1. кредитного договору, плата за користування кредитом становить 11% річних. Відповідно до графіку, вона повинна щомісячно сплачувати 435,00 грн. тіла кредиту та в середньому до 1400,00 грн. процентів. Кінцевий термін погашення кредиту визначено 01.02.2034 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним 1.02.2007 року було укладено договір іпотеки № 0/3, відповідно до якого вона передала в іпотеку придбану квартиру. 16.02.2011 року на підставі договору купівлі-продажу BEE № 664019, вона за 39800 доларів США продала ОСОБА_5 свою квартиру АДРЕСА_6, після чого повернула запозичені кошти своїм позичальникам, крім матері. Перебуваючи у шлюбі, на спільні кошти з відповідачем, 12.12.2007 року на підставі біржового договору купівлі-продажу № 004199/04-05 від 12.12.2007 року, вона придбала автомобіль ОСОБА_6, 2005 року випуску за ціною 29115,00 грн. В той же день право власності на автомобіль було зареєстровано за нею. Від дня придбання і по сьогоднішній день автомобіль знаходиться у її користуванні.

Спільне життя у неї з позивачем не склалося, і з вересня 2009 року вони припинили спільне проживання, перестали вести спільний бюджет та господарство, і за її позовом рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2010 року шлюб між ними було розірвано. З моменту укладення кредитного договору 01.02.2007 року і по серпень 2009 року, коли вона з позивачем ще проживали спільно, було погашено кредиту та сплачено відсотків за рахунок виключно її особистих коштів на суму 71241,65 грн. Ця сума була сплачена за рахунок 25000,00 грн., які залишились від продажу належної їй квартири та за рахунок її трудових доходів. В цей період позивач одержував тільки мінімальну заробітну плату, яка становила від 400 до 605 грн. і цих грошей не було достатньо для проживання дорослої людини.

З вересня 2009 року вона також погашає кредит та сплачує по ньому відсотки тільки за рахунок власних коштів. Відповідач з вересня 2009 року будь-яких коштів на погашення кредиту їй не надавав. Лише з 2011 року він став надавати їй грошові кошти в якості аліментів на утримання сина, перераховуючи їх на її кредитну карту ПАТ КБ «ПриватБанк». З травня по вересень 2011 року відповідачем сплачено аліментів у загальному розмірі 10504,73 грн.

Відповідно до викладених вище обставин, на її думку, ОСОБА_1 має право претендувати лише на ? частину автомобіля ОСОБА_6, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 або половину дійсної вартості автомобіля. Просить суд: визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_4 та визнати за нею право часткової власності на ? автомобіля ОСОБА_6, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3.

Представник позивача в судовому засіданні свій позов підтримав та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував частково, визнав в частині поділу автомобіля, в іншій частині позову просив відмовити.

Відповідач проти позову заперечувала частково, визнавши лише позовні вимоги в частині поділу автомобіля. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі.

Представник третьої особи до суду не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмові заперечення, в яких проти первісного позову заперечував у повному обсязі що стосується його прав.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовами такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 26 січня 2007 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 2.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами придбано автомобіль НОМЕР_1, а також квартира АДРЕСА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 1.02.2007 року. Сторони визнають взаємні позовні вимоги щодо поділу автомобіля.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проте, як встановлено судом при придбанні спірної квартири , між відповідачем та третьою особою 1.02.2007 року були укладені договір про іпотечний кредит та договір іпотеки, відповідно до умов яких відповідач ОСОБА_2 отримала у третьої особи на придбання квартири 140000 грн. та в рахунок забезпечення виконання зобовязань за договором відповідач передала третій особі в іпотеку вищезазначену квартиру. Спірна квартира придбана за 313557 грн. Інша частина коштів при придбанні спірної квартири була взята у сторонніх осіб в позику, та повернута після продажу квартири АДРЕСА_8, яка належала відповідачу ОСОБА_2 на праві власності. 25000 грн. від продажу зазначеної квартири були погашені третій особі в рахунок платежів по іпотечному кредиту. Зазначені обставини визнаються сторонами і не підлягають доказуванню.

Оскільки квартира АДРЕСА_8 придбана відповідачем до реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1, факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу судовим рішенням не встановлено, тому суд вважає, що зазначена квартира була власністю відповідача ОСОБА_2В і кошти від реалізації належали останній на праві особистої власності.

Однак, після внесення коштів від продажу зазначеної квартири в березні 2007 року сторони за рахунок спільної праці здійснювали платежі за договором іпотечного кредиту до вересня 2009 року, коли фактично були припинені шлюбні стосунки, після чого відповідач ОСОБА_2 одноособово здійснює платежі за вказаним договором та фактично проживає в спірній квартирі разом зі спільною неповнолітньою дитиною. Поточна заборгованість за іпотечним кредитом становить 83450 грн.

За таких обставин, суд вважає, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності, тому доводи відповідача, викладені в зустрічному позові є необґрунтованими. При цьому, суд вважає, що позивач має право на відшкодування ? частини грошових коштів, витрачених сторонами при перебуванні у шлюбі на погашення платежів за договором про іпотечний кредит. Також суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання його позичальником та іпотекодавцем, оскільки відповідно до ст. 520 ЦПК України, боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора. Доказів тому, що третя особа надала згоду на заміну боржника у зобовязанні іншою особою за договором про іпотечний кредит позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суду не надано.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги як за первісним, так і за зустрічним позовами задовольняються частково, судові витрати у вигляді судового збору підлягають взаємозаліку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 212-218 ЦПК України, ст.ст 60, 69-70 СК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1, ОСОБА_2 за кожним право власності по 1/2 частині автомобіля марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2005 року випуску, державний номер АЕ 7342СА, припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.