Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-23/2012 Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання договору іпотеки від 10.10.2007 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.12.2007 року недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору іпотеки від 10.10.2007 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.12.2007 року недійсними.

Позов обґрунтований тим, що 10 жовтня 2007 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір іпотеки, де ОСОБА_3 (Іпотекодавець) виступала як майновий поручитель ОСОБА_5, а відповідачка (Іпотекодержатель) виступала з іншої сторони. Згідно умов цього договору позивачка передала в іпотеку відповідачці для забезпечення отриманих ОСОБА_5 зобов'язань за договором позики від 10 жовтня 2007 року в строк до 10 квітня 2008 року грошової суми в розмірі 149 480 грн. належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 16 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Для забезпечення договірних зобов'язань позивачкою було передано відповідачці право на майно, що було предметом іпотеки, оскільки це вимагала відповідачка, так як ОСОБА_5 не виконав взятих на себе боргових зобов'язань.

Позивачка зазначала, що ні вона, ні ОСОБА_5 не отримували від відповідачки яких-небудь поштових рекомендованих кореспонденцій, які свідчили б про її намір виконати договірні зобов'язання достроково.

Позивачка вказувала, що їй було відомо, що ОСОБА_5 не ухилявся від виконання взятих на себе зобовязань за договором іпотеки від 10 жовтня 2007 року, а ОСОБА_3 зі свого боку також не порушувала предмет даного договору. Вона виконала всі договірні зобов'язання, взяті на себе за договором іпотеки та договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а відповідачка ввела її в оману.

Позивачка зазначала, що у неї є малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після укладення вищевказаних договорів позивачка та її син позбавленіправа користуватися вказаною квартирою. Іншого майна у позивачки немає. На час звернення з позовом до суду вона із своїм сином мешкала без реєстрації у своїх батьків.Позивачка вказувала, що нею не було отримано в Органі опіки та піклування згоди на відчуження нерухомого майна, в якому має право проживати її син.

Крім того, з 03 вересня 2008 року позивачка перебувала на обліку в психіатричній лікарні з діагнозом адаптаційні розлади у вигляді субдеприсивного синдрому зі змішаним порушенням емоцій і поведінки.

Позивачка зазначала, що ознаки хвороби у неї проявлялися задовго до взяття на облік у психіатричній лікарні. І вона вважала, що на момент укладення договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

На підставі ст.. ст.. 203, 215, 225, 229, 230 ЦК України, позивачка просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 10 жовтня 2007 року між нею та відповідачкою, та визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 16 грудня 2007 року між позивачкою та відповідачкою.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7, Орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання договору іпотеки від 10.10.2007 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.12.2007 року недійсними відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку, належну їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 12.12.2001 року, квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4 для забезпечення одержаної ОСОБА_5 позики у розмірі 29600 доларів США з терміном повернення до 10.04.2008 року ( а.а.6 т.1)

У п.17 цього договору іпотекодавець стверджувала, що нема права користування означеною квартирою у неповнолітніх та малолітніх дітей ( а.с.8т.1)

16 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.В. укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя згідно якого ОСОБА_3 добровільно передала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3, яка є предметом іпотечного договору від 10.10.2007 року ( а.с.9) .

У письмові заяві та у п.5 цього договору іпотекодавець стверджувала, що нема права користування означеною квартирою у неповнолітніх та малолітніх дітей ( а.с.10 т.1, а.с.38 т.1).

При цьому надала довідку з місця проживання, виданої Керуючої компанії «КоменергоМелітополь» від 10.10.2007 року, де зазначено, що за адресою : АДРЕСА_4 зареєстрованих немає. ( а.с.109)

Перед укладенням договору іпотеки, ОСОБА_3 була знята з реєстрації за адресою: а також її син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 був вписаний у карточку матері та виписаний з нею 20.09.2007 року за адресою: вул.. Свердлова,41 у м. Мелітополі .

20.09.2007 року ОСОБА_3 з дитиною зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.11 т.1)

Позивачка вважає, що порушено право користування будь-яким жилим приміщенням її малолітнього сина, оскільки у позивачки немає іншого житла у власності, не було отримано згоду орган опіки та піклування на вчинення оспорюваних договорів згідно зі ст.18 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки, згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації.

Як видно з матеріалів справи, на момент укладання спірних договорів ОСОБА_3 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, а також її син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 був вписаний у карточку матері та виписаний з нею 20.09.2007 року за адресою: вул.. Свердлова,41 у м. Мелітополі за якою 20.09.2007 року вони зареєстрували своє місце проживання ( а.с.11 т.1).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зазначеними нормами цивільного законодавства встановлено, що недійсність правочину може мати місце лише в тому випадку, коли на момент вчинення правочину його зміст не відповідав чи суперечив вимогам законодавства

Позивачкою не доведено, що оспорювані нею правочини не відповідали волевиявленню та внутрішній волі її учасників та суперечать вимогам закону.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка також посилалась на те, що ОСОБА_4 під час укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя ввела її в оману, оскільки ОСОБА_5 не ухилявся від виконання зобовязань за договором позики.

Проте, ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції, що вона знала про те, що строк виконання зобовязань за договором позики у ОСОБА_5 не настав, та йому необхідні були ще кошти, та у звязку з цим вона уклала з ОСОБА_4 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто усвідомлювала названі обставини та добровільно уклала названий договір.

Як розяснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відмовляючи у задоволенні позову на підставі ст. 229 ЦК суд правильно виходив з того, що позивачкою не надано доказів, що відповідач ввела в оману її відносно обставин які мали значення для укладення договору.

Крім того, як на підставу визнання недійсними спірних договорів, позивачка зазначала, що страждає на розлад психічного стану а тому не могла усвідомлювати та керувати своїми діями на час вчинення оспорюваних правочинів.

Із висновків судово психіатричної експертизи № 325 від 19.05.2011 року встановлено, що ОСОБА_3 хронічними захворюваннями не страждала та не страждає на теперішній час, а тому могла розуміти та керувати своїми діями на час укладення оспорюваних договорів ( а.с.188 т.1), а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Інші підстави, зазначені в апеляційній скарзі стосовно недійсності оспорюваних договорів не були предметом дослідження суду першої інстанції, а апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції ( ч.1 ст. 303 ЦПК України )

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, і тому до уваги не беруться.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 вересня 2011 року по цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: