АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/1651/12 22-ц/491/1391/12
Справа № 2-1620/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/491/1391/12 суддя Водопянов С.М.
Категорія - 27 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним кредитним договором б/н від 26.09.2008 року, за яким відповідачу було надано кредитну карту з кредитним лімітом 2 000,00 грн., внаслідок чого станом на 30.10.2010 року утворилася заборгованість по кредиту в сумі 2 217,67 грн., розмір якої позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 березня 2012 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Частково задоволено заяву відповідача ОСОБА_3 про стягнення судових витрат та стягнуто на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 095,25 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не взято до уваги, що правовідносини між сторонами виникли з підстав неналежного виконання відповідачем кредитного договору, а тому суд повинен був на підставі ст. ст. 526, 527, 629, 1010, 1054 ЦК України стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла у звязку з неналежним виконанням зобовязання.

Порушення норм процесуального права полягає у тому, що суд не надав належної оцінки доказам по справі та ухвалив рішення ґрунтуючись на припущеннях.

Стягуючи з позивача на користь позивача витрати на правову допомогу, суд не взяв до уваги відсутність доказів часу роботи представника відповідача, що перешкоджає здійсненню розрахунку правової допомоги у розмірі 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину його роботи згідно Постанови КМУ від 27 квітня 2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а тому ці вимоги ОСОБА_3 не можуть бути задоволені.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог, апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, яка виникла у результаті неналежного виконання останньою умов кредитного договору від 26.09.2008р. б/н про надання кредитної картки з кредитним лімітом у розмірі 2 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в частині отримання банківської картки та користування кредитними коштами саме відповідачем на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи, і відсутністю, у звязку з цим, підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для покладення відповідальності за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором на відповідача ОСОБА_3, оскільки суд, згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, належним чином визначився з характером спірних правовідносин, всебічно, повно та обєктивно розглянув усі обставини справи у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх доводів щодо відповідальності за кредитним договором позивач надав договір б/н від 26.09.2008р., укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (а.с. 6)

ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Пояснила суду, що вона ніколи не укладала та не підписувала зазначений договір.

На спростування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просила суд призначити по справі почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №58/04-345 від 29.11.2011р., підписи від імені ОСОБА_3 розташовані у графі «клієнт підпис», заяви про надання кредиту б/н від 26 вересня 2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 48-52).

Позивач не надав жодного доказу на спростування висновку експертизи, не заявив клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи у разі незгоди з висновками проведеної експертизи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_3 підписувала кредитний договір, отримувала кредитну картку та користувалася нею, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального права та не застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 526, 527, 629, 1010, 1054 ЦК України безпідставні та не заслуговують на увагу, оскільки дані норми права регулюють відносини, які виникають з договірних зобовязань, а судом першої інстанції встановлено та не спростовану у суді апеляційної інстанції, що договірні правовідносини між сторонами відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішенні питання розподілу судових витрат допущені порушення процесуальних норм - положень ст. 88 ЦПК, що призвело до неправильного вирішення цього питання, можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для зміни оскаржуваного рішення в цій частині враховуючи наступне.

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з квитанції №005146, ОСОБА_3 сплачено адвокату ОСОБА_5 за надання консультацій, складання документів і представництво її інтересів у суді 2 000 грн. (а.с. 68).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», від 20.12.2011року, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як убачається з журналу судового засідання, час перебування адвоката ОСОБА_5 в судових засіданнях при розгляді справи не перевищив 30 хвилин.

Доказів того, яку суму сплачено адвокату за надання консультацій, складання документів та надання іншої правової допомоги суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає компенсація за час прийняття участі в судових засіданнях, що з врахуванням мінімальної заробітної плати на 2012 рік передбаченої ст.13 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012рік», розмір такої компенсації становить 214,60 грн., з врахуванням задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 березня 2012 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судових витрат з 2 095,25 грн. до 1 309,85 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: