Справа № 1313/2-1285/11 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/1390/6488/12 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О. суддів: Бойко С.М., Зверхановської Л.Д. при секретарі: Служалі А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 березня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ВАТ «Миколаївцемент» про відшкодування моральної школи.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає, що таке суперечить всім документам, що знаходяться у матеріалах справи. Через відсутність довідки про розмір заробітної плати її чоловіка, ОСОБА_3 за період роботи на ВАТ «Миколаївцемент» з 1961 р. до 1963 р. Пенсійним Фондом проводилося нарахування пенсії без врахуванням заробітку за зазначений період роботи, у зв»язку з чим сім»я недоотримала 200 тис. гри. і втратила здоров»я. Просить оскаржуване рішення суду скасувати, передати справу для продовження її розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина 1 ст. З ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини і фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню,та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати .немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст. 27 ЦПК України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.І ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Факт заподіяння моральних страждань чи втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, позивачкою доведено не було. Позивачка, оцінивши заподіяну їй моральну шкоду в сумі 584300 грн., ні в позовній заяві, ні в інших поданих суду документах, не зазначила, з чого вона виходила, визначаючи саме таку суму, та якими доказами це підтверджується, що є обов»язком позивача.

Вказавши у позовній заяві про душевні страждання, які вона пережила, перенасичення її житгя негативними емоціями, психічними переживаннями, погіршення стану її здоров»я, спричинення їй значної шкоди, позбавлення можливостей поліпшити умови свого життя, неможливість реалізації звичок та бажань, психологічний стрес, тривалість травмуючого фактору, позивачка не довела, нічим не обгрунтувала і не підтвердила належними доказами.

Зазначивши у позовній заяві про те, що моральна шкода полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв»язку із ненаданням відповідачем її чоловікові довідок, необхідних для призначення пенсії більшого розміру, що призвело до втрати значної суми коштів, необхідної для її лікування, не надала суду жодних доказів необхідності такого лікування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було доведено того, що її чоловік, ОСОБА_4, був позбавлений можливості отримувати зароблену трудову пенсію, оскільки позивачкою не було подано доказів звернення до відповідних органів Пенсійного Фонду України щодо перерахунку чи відмову у перерахунку пенсії, на якій підставі і в якому саме розмірі.

Як вбачається з позовної заяви, документів, поданих до позову, лист Головного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області від 04.10.2010 p. № 1111/П-5, яким підтверджено проведення перерахунку пенсії ОСОБА_4 з 0.09.2010 р. на підставі довідки про заробітну плату за період з 01.01.1960 р. по 31.12.1964 p., збільшення її розміру до 1533, 24 грн., в порушення вимог вищезазначених норм процесуального закону, у встановлений термін суду першої інстанції не було подано, а тому суд був позбавлений можливості оцінити цей лист, як доказ наявності або відсутності обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згаданий лист був долучений позивачкою лише до апеляційної скарги, хоча про такий доказ позивачці було відомо і вона таким володіла, доказів неможливості подання суду першої інстанції такого доказу, позивачкою не було надано, як і не було зазначено поважності причини неподань^ цього доказу..

Частиною 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини в тому разі, коли їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які особа не мала можливості подати суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, чи неправомірно не була цим судом прийняті та досліджені, або можуть бути перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, які судом першої інстанції досліджувались з порушенням встановленого порядку.

Надання особою, яка бере участь у справі, в суд апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється судом, як зловживання позивачкою своїми правами.

Враховуючи те, що лист Головного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області від 04.10.2010 р. № 1111/П-5, яким підтверджено проведення перерахунку пенсії ОСОБА_4 з 0.09.2010 р. на підставі довідки про заробітну плату за період з 01.01.1960 р. по 31.12.1964 p., збільшення її розміру до 1533, 24 грн., подано лише суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою, при подачі якої апелянтом не зазначено об»єктивності причин та поважності причин неподання суду першої інстанції цього доказу, який існував на час розгляду справи в суді першої інстанції, і про який позивачу було відомо, виключає можливість його прийняття та дослідження судом апеляційної інстанції.

А тому враховуючи вищенаведене, те, що позивачкою не було подано доказів під ставності позовних вимог, суд першої інстанції за наявності тих доказів, які були подані позивачкою, правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.І ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, ухвалив законне та обгрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.І ст.307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 березня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Бойко С.М.

Зверхановська Л.Д.