Справа № 1312/925/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/1390/5940/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.

при секретарі: Рванцовій О.О.

з участю : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького, про визнання неправомірними дій та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що його було позбавлено можливості взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри фізики та математики. Зазначає, що йому також відмовлено в прийнятті на роботу на період з 1 липня 2010 року, на вакантне місце доцента кафедри фізики і математики, яке не було заповнено. Стверджує, що завдана йому моральна шкода полягає у приниженні його честі та гідності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював у відповідача на посаді доцента на кафедрі фізики і математики з 1 вересня 2009 року по 30 червня 2010 року. Був звільнений у звязку із закінченням строку контракту.

У відповідності до п.2 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Позивача звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, правомірність його звільнення позивач не оспорює, тому покликання останнього на ст. 42 КЗпП України суд вважає безпідставним.

У відповідності до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Зазначаючи про відмову у прийнятті документів для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад та поданні письмової заяви про прийняття його на роботу на подальший період з 1 липня 2010 року позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаного. Позивачем не надано ані заяв, ані доказів їх подання чи відмови у прийнятті.

Факт подання позивачем заяв та документів на участь у конкурсі відповідачем заперечується та спростовується журналом реєстрації документів поданих на конкурс та показаннями свідків.

Встановлено, ОСОБА_3 документів на конкурс для заміщення посади доцента кафедри фізики та математики не подавав, жодних вимог про реєстрацію його як учасника конкурсу не висловлював, з вимогами про прийняття документів для участі у конкурсі для заміщення посади доцента кафедри фізики та математики не звертався.

Судом враховано, що повідомлення про конкурс було розміщено в засобі масової інформації - Виданні ректорату, профкому викладачів та співробітників і профкому студентів Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_4. Таке повідомлення відповідає вимогам та встановлює строк для подання документів у відповідності до Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року N 744, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2003 року за N 600/7921 та Положенню про порядок заміщення посад науково-педагогічними працівниками у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_4.

Доказів звернення із заявою в кінці червня 2010 року про прийняття його на роботу, як і самої заяви позивач не подав.

На підставі аналізу наявних доказів суд прийшов до вірного висновку про відсутність неправомірних дій відповідача щодо позивача.

Як розяснено Верховним Судом України у Постанові Пленуму N 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач також не обґрунтував та не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність шкоди та причинного зв'язку між шкодою і описаними діяннями відповідача.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: