АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8780/12 Справа № 423/1386/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ

01 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Колективного підприємства «Магдалинівський маслозавод» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 7,260 га, яка розташована на території Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. 24 грудня 2007 року він, позивач, уклав з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки стром на п»ять років. 23 грудня 2011року та 18 червня 2012 року він, позивач, спрямував відповідачу листи з повідомленням про відсутність наміру продовження терміну дії договору оренди та про наявність бажання самостійно обробляти власну земельну ділянку, а 30 березня 2012 року надав заяву до відділу держкомзему у Магдалинівському районі з вимогою не здійснювати реєстрацію вказаного вище договору оренди. Не зважаючи на це, 30 березня 2012 року відділом держкомзему у Магдалинівському районі здійснено державну реєстрацію договору оренди від 24 грудня 2007 року. Позивач, посилаючись на відсутність його волевиявлення на пролонгацію дії договору оренди від 24.12.2007 року та здійснення державної реєстрації договору без його, позивача, згоди, просив суд визнати договір оренди земельної ділянки, підписаний сторонами 24.12.2007 року, недійсним.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що земельна ділянка площею 7,260 га, розташована на території Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії Ш-ДП № 067631 від 14 липня 2000 року, належить позивачеві на праві приватної власності (а. с. 17).

24 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який 24 грудня 2007 року було зареєстровано Топчинською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області (а. с. 12 - 16).

У пункті 4.1 даного договору оренди передбачено, що договір укладено на п»ять років, починаючи з дати державної реєстрації в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Магдалинівському відділенні Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

В порядку виконання умов договору оренди від 24.12.2007 року, 27 грудня 2007 року сторонами було укладено акт, згідно якого відповідна земельна ділянка передана у користування орендарю та прийнята останнім (а.с. 23). Крім того, факт прийняття відповідачем зазначеної земельної ділянки у користування визнано сторонами.

Судом встановлено, що оспорюваний договір виконувався сторонами, позивач отримував орендну плату, що визнано позивачем та представником відповідача у судовому засіданні.

23 грудня 2011 року та 18 червня 2012 року позивач спрямував відповідачу листи з повідомленням про відсутність наміру продовження терміну дії договору оренди та про наявність бажання самостійно обробляти власну земельну ділянку (а.с. 6, 37).

30 березня 2012 року позивачем до відділу держкомзему у Магдалинівському районі надано заяву з вимогою не здійснювати реєстрацію вказаного вище договору оренди земельної ділянки (а. с. 8).

30 березня 2012 року відділом держкомзему у Магдалинівському районі здійснено державну реєстрацію оспорюваного договору оренди від 24 грудня 2007 року, укладеного сторонами строком на п»ять років (а.с. 26).

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", з відповідними змінами та доповненнями, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 статті 15 цього Закону передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 18 Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про оренду землі", з відповідними змінами та доповненнями, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, який власноруч підписав оспорюваний договір оренди земельної ділянки, погодився з усіма умовами цього договору, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при підписанні договору. Крім того, доведено факти передачі земельної ділянки у користування відповідача у 2007 році та отримання позивачем орендної плати за оспорюваним договором, що свідчить про визнання позивачем та відповідачем умов даного договору.

Зважаючи на те, що позов про визнання договору оренди недійсним пред»явлено після проведення державної реєстрації цього договору, а позов з приводу незаконності державної реєстрації договору не заявлено, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору оренди недійсним, недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив у задоволенні заявленого позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на небажання продовжувати термін дій оспорюваного договору оренди і неправомірне проведення державної реєстрації цього договору у 2012 році не спростовує правильність висновків районного суду у даній справі. Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений права оскаржити у судовому порядку державну реєстрацію договору оренди.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді