Номер провадження № 22-ц/1590/7002/12
Головуючий у першій інстанції Горяєва
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Про зобовязання не перешкоджати у здійсненні права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Про відшкодування затрат, -

ВСТАНОВИЛА:

4 квітня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на те, що він, згідно державного акту від 6.11.2006 року, є власником земельної ділянки, розташованої за адресою Одеська область, м. Біляївка, вул. Фрунзе, 7 та тимчасових споруд, розташованих на ній. На земельній ділянці у тимчасових спорудах проживає відповідач, яка використовує земельну ділянку та споруди у своїх інтересах, чим обмежує його право власності. Тому просив зобовязати її не перешкоджати йому у здійсненні права власності на земельну ділянку, зобовязати не використовувати земельну ділянку і споруди у своїх інтересах та зобовязати її звільнити земельну ділянку та тимчасові споруди.

Відповідач звернулась із зустрічним позовом, по якому просила стягнути з ОСОБА_2 11576 грн. в якості її витрат на будівництво та газифікацію житлового за вказаною адресою. При цьому, ОСОБА_3 посилалась на те, що з 1990 року до 2007 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 За цей період вони з ОСОБА_2 виконали різних будівельних робіт на 23152 грн., тому відповідач зобровязаний відшкодувати половину витрачених коштів, виходячи з положень ст. 74 СК України.

У судовому засіданні Зубар свій позов підтримав, зустрічний позов не визнав.

Відповідач свій позов у судовому засіданні підтримала, позов ОСОБА_2

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю, зустрічний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення районного суду в частині відмови у задоволенні його позову скасувати та ухвалити рішення про задоволення позову, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів його звернень до ОСОБА_3 до міської ради чи правоохоронних органів зі скаргами дії відповідача. Також не доведено суду: у чому полягали перешкоди з боку відповідача у користуванні та розпорядженні власністю на розсуд позивача та використання нею тимчасових споруд.

Колегія суддів вважає, що висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно державного акту серії ЯГ за № 940916 від 06.11.2006 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0830 га у м. Біляївка, вул. Фрунзе, 7, на якій розташовані тимчасові споруди: будинок, літня кухня, сараї, вбиральня, що підтверджується технічним паспортом від 13.03.2007 року.

Відповідно позивач звернувся за захистом своїх земельних прав та прав на тимчасові споруди, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зазначені у даному законі способи захисту прав на земельні ділянки не є вичерпними.

Районний суд зазначених вимог закону не врахував, не обґрунтовано посилаючись на те, що позивач не надав належних доказів його звернень до ОСОБА_3 до міської ради чи правоохоронних органів зі скаргами дії відповідача та у чому полягали перешкоди з боку відповідача у користуванні та розпорядженні власністю на розсуд позивача та використання нею тимчасових споруд, чим відмовив ОСОБА_2 у захисту порушених прав з підстав не передбачених законом.

Крім того, помилковим є висновок районного суду про те, що позивач уже звертався з подібними вимогами, які рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.10.2010 року залишені без задоволення.

З дослідженого апеляційним судом зазначеного рішення суду від 7 жовтня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом з інших підстав: про захист прав власності на житло. У даному позові він просить про захист земельних прав.

Тому колегія суддів скасовує рішення районного суду у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову, яким зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні права власності щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Фрунзе, 7 та зобовязати ОСОБА_3 звільнити земельну та тимчасові споруди, що розташовані на ній, які знаходяться за адресою: Одеська область, Біляївський район, вул. Фрунзе, 7.

В іншій частині позову про зобовязання ОСОБА_3 не використовувати земельну ділянки та тимчасові споруди для свого проживання слід залишити без задоволення, оскільки дана вимога охоплюється іншими вимогами, які судом задоволені.

Залишаючи позов ОСОБА_3 без задоволення, суд виходив з того, що вона не довела суду, що переобладнання в житловому будинку та газифікацію здійснювала за власні кошти, що проживала із ОСОБА_2 однією сімєю з 1990 року по 2007 рік та відповідно на була право власності на частина майна, придбаного за цей час.

Колегія суддів вважає, що висновки суду в цій частині відповідають фактичним обставинам по справі, суд вірно визначився з підставами позовних вимог та правильно застосував норми матеріального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2010 року було змінено рішення Біляївського районного суду Одеської області від 7 жовтня 2010 року та виключено з рішення посилання на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існували фактичні шлюбні відносини у період з 1990 року по 4 листопада 1993 рік і з 10 лютого 1997 року по 2007 рік.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому посилання ОСОБА_3 на доведеність існування між та ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин є безпідставним.

Також необґрунтованим є її посилання на доведеність понесених нею витрат на переобладнання в будинку та на газифікацію, оскільки дійсно вона не надала суду належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 2,3, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2012 року - змінити.

Скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні права власності щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Фрунзе, 7.

Зобовязати ОСОБА_3 звільнити земельну та тимчасові споруди, що розташовані на ній, які знаходяться за адресою: Одеська область, Біляївський район, вул. Фрунзе, 7.

В іншій частині позову про зобовязання ОСОБА_3 не використовувати земельну ділянки та тимчасові споруди для свого проживання залишити без задоволення.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І.Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_4