Справа № 1003/4534/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Коженицької сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-я особа: управління Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області, про визнання права на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23.10.2006 року помер їхній батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,505 га на території Коженицької сільської ради, у встановлений строк вони прийняли спадщину після смерті батька, їхня мати ОСОБА_5 відмовилася від спадщини на користь позивачів, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини на цю земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця не зареєстровано за його життя. Позивачі просили суд визнати за ними право на отримання у власність в порядку спадкування за законом після смерті батька вказаної земельної ділянки.

В суді позивачі уточнили позовні вимоги і просили суд визнати за ними право в порядку спадкування за законом в рівних частинах на земельну ділянку площею 2,505 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Коженицької сільської ради.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надано листа, в якому вказано на те, що Коженицька сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі їхнього представника.

Представник 3-ї особи до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення позивачів, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 23.10.2006 року помер ОСОБА_4 батько позивачів, що стверджується копіями свідоцтва про смерть, свідоцтв про народження позивачів та про шлюб позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

З матеріалів справи також вбачається, що заповіту померлий не залишив, а позивачі, як діти померлого, та його дружина ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника.

Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи за № 127/2007, копію якої надано суду, позивачі в шестимісячний строк після смерті їхнього батька звернулися до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що слідує з копій їхніх заяв, а дружина померлого ОСОБА_5 звернулася в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь позивачів, що стверджується копією її заяви.

З постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 17.01.2012 року слідує, що позивачам відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Коженицької сільської ради площею 2,505 га, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку не був зареєстрований за життя спадкодавця.

Судом встановлено, що на імя ОСОБА_4 було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 701787 площею 2,505 га, яка розташована в межах Коженицької сільської ради Білоцерківського району, на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 30.08.2006 року № 331, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний державний акт за життя спадкодавця не було зареєстровано у встановленому законом порядку, що стверджується копією державного акта в матеріалах справи.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Як встановлено судом, на імя ОСОБА_4 було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,505 га, що розташована у межах Коженицької сільської ради Білоцерківського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але цей акт не пройшов державну реєстрацію, тобто, спадкодавець не набув права власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, а тому спадкоємці не мають можливості оформити спадщину на земельну ділянку.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При вирішенні даного спору судом враховуються ті обставини, що спадкодавцю ОСОБА_4 належало право на земельну частку /пай/, на його імя було видано сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії КВ № 0097421 розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ в межах Коженицької сільської ради, що стверджується довідкою сільської ради.

Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» та Закону України «Про оренду землі», громадяни власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку.

Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності.

Отже, аналіх вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку /пай/ посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток /паїв/ в натурі /на місцевості/, а після цього -власнику земельної частки /паю/ видається державний акт на право власності на земельну ділянку.

В даному випадку спадкодавець, який був власником земельної частки /паю/, після виділення цієї частки /паю/ в натурі /на місцевості/ одержав державний акт на право власності на земельну ділянку, тоді як сертифікатом посвідчувалося його право на земельну частку /пай/ до виділення цієї частки в натурі.

Як вказано вище, позивачі як спадкоємці ОСОБА_4 позбавлені на даний час можливості оформити спадщину на земельну ділянку із-за відсутності правовстановлюючого документа, оскільки сертифікат на право на земельну частку /пай/ був таким документом до виділення цієї частки /паю/ в натурі /на місцевості/, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_4 , не було зареєстровано у визначеному законом порядку в звязку з його смертю.

Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку.

До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину.

А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі такого свідоцтва, то суд вважає за можливе визнати за ними право в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,505 га на території Коженицької сільської ради, оскільки інший порядок для набуття позивачами права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений.

Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/.

А за ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

А тому проаналізувавши всі вищенаведені докази, суд вважає за можливе визнати за спадкоємцями померлого ОСОБА_4 право на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 1225, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1299 ЦК України, ст.ст. 86, 87, 125, 126 ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», Законом України «Про оренду землі», ст.ст.10,60,79,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право в порядку спадкування за законом після померлого 23 жовтня 2006 року ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,505 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коженицької сільської ради Білоцерківського району Київської області, в рівних частинах по 1/3 частині за кожним.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_7