АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1213/12 Справа № 22-ц/490/1213/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, виконавчий комітет Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.40-41) до ОСОБА_2С про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позивачка вказувала на те, що у 1987 році згідно договору купівлі-продажу та реєстрації його ДМБТІ вона набула право власності на 138/600 частин домоволодіння по вул.Могилевській,37 у м.Дніпропетровську.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем, якому належить 407/600 частин домоволодіння, постійно виникають суперечки та скандали з приводу користування земельною ділянкою, позивачка просила визначити порядок користування нею у відповідності до частин кожного співвласника та висновків експертного дослідження №2470-10 від 30 травня 2011 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011 року, з урахуванням ухвали від 11 листопада 2011 року про виправлення описок, позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне зясування обставини, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та про ухвалення нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї з сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідач та третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили. Але з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судові повістки відповідачеві в передбаченому ст.76 ЦПК України порядку не вручалися і причини його неявки до суду належним чином не перевірялись.

Поштове повідомлення на а.с.57 не свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки з нього вбачається, що поштове відправлення було вручено 9 липня 2011 року, тобто через декілька днів після розгляду справи та ухвалення рішення.

Щодо третьої особи ОСОБА_6, яка проживає в за межами України, судові повістки та копії позовних заяв їй в передбаченому законом порядку навіть не направлялися.

Розглянувши справу за відсутності вказаних осіб, суд позбавив їх змоги надати докази та заперечення по суті спору.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та визначаючи порядок користування земельною ділянкою за висновком №2470010 експертного будівельно-технічного дослідження від 31 травня 2011 року, суд виходив з положень ч.3 ст.358, ч.2 ст.377 ЦК України та побажання позивачки у справі.

З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння по вул.Могилевській,37 у м.Дніпропетровську належить трьом співвласникам, а саме: позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 1987 року належить 138/600 його часток; відповідачеві на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська та мирової угоди від 19 грудня 1980 року належить 207/600 часток та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 грудня 2004 року - 210/600 часток, а всього 417/600 часток; ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 23 травня 1981 року належить 45/600 часток домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з ч.4 ст.120 цього Кодексу у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

У пункті 21 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обовязковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд на вказані вимоги уваги не звернув та не здійснив необхідної перевірки обставин справи, а саме: не прийняв до уваги, що аналогічний спір уже вирішувався цим же судом до набуття позивачкою права власності на частину даного домоволодіння і рішенням від 27 листопада 1981 року земельна ділянка була залишена у спільному користуванні співвласників домоволодіння; не встановив який порядок користування земельною ділянкою склався між співвласниками після ухвалення вказаного рішення та чи не змінився він після придбання відповідної частини домоволодіння позивачкою; не зясував чи ущемляє порядок користування земельною ділянкою законні права співвласників, чи позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку та чи суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Ухвалюючи рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами, тобто між двома співвласниками домоволодіння, і виділяючи 462/600 частини земельної ділянки в користування відповідача, якому належить 417/600 частин домоволодіння, суд не навів обґрунтування рішення в даній частині, не вказав чому не приймає участі у справі третій співвласник домоволодіння ОСОБА_5 та чому суд позбавив її права користування земельною ділянкою.

Не зясував суд яке відношення до даного спору має ОСОБА_8, яка притягнута до участі в справі в якості третьої особи.

Постановляючи ухвалу від 11 листопада 2011 року про виправлення описок в оскарженому рішенні, суд виходив з того, що в імені третьої особи ОСОБА_6 допущена описка, вказано ОСОБА_6 замість ОСОБА_6, яка підлягає виправленню.

Вказана процесуальна дія була виконана за відсутності позивачки в судовому засіданні і без зясування чи дійсно імя третьої особи в позовній заяві було вказано помилково, тобто розбіжність залишилась не усунутою.

На порушення вимог ст. ст.212-214 ЦПК України суд не звернув уваги на викладені обставини, не визначився із тим, чи не перевищив він свої повноваження позбавивши одного із співвласників домоволодіння права користування земельною ділянкою та виділивши в натурі іншому частку земельної ділянки, яка значно перевищує його частку в домоволодінні, і дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

При викладених обставинах ухвалене у справі рішення без змін залишатися не може і підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2011 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: