Справа № Провадження №22-ц-713/12 22-ц/1090/3155/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Сержанюка А.С.,

суддів - Верланова С.М., Білоконь О.В.,

при секретарі - Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «БТА Банк», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 29 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 325 про звернення стягнення на належне йому майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться по вул. Дімітрова, 57 в с. Софіївській Борщагівці Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до цього виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, мають бути задоволені вимоги відкритого акціонерного товариства «БТА Банк», правонаступником якого є ПАТ «БТА Банк»щодо стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 744099 грн. 19 коп., суми заборгованості за процентами у розмірі 145675 грн. 02 коп. та сплати за вчинення виконавчого напису у сумі 7058 грн. 82 коп.

10 листопада 2009 року відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса № 325 від 29 вересня 2009 року про звернення стягнення на належне йому майно. 11 серпня 2010 року винесено постанову № 417/7 про накладення арешту на зазначене нерухоме майно. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис було виконано з порушенням законодавства, зазначаючи, що він вчинений на аркуші паперу, а не спеціальному бланку, без перевірки факту безспірності заборгованості та дотримання банком вимог законодавства щодо повідомлення позивача про усунення порушень основного зобовязання та попередження його про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були виконані вимоги законодавства, які регулюють порядок вчинення зазначеної нотаріальної дії, а позовні вимоги не підтверджені доказами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справ та вимогах закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «БТА Банк»(далі ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №086/06Б на суму 317 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 17 червня 2017 року. Того ж дня для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 згідно з договором іпотеки передав ПАТ «БТА Банк»земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Дімітрова, 57 в іпотеку.

12 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «БТА Банк»та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №002/001/08-22-1 на суму 757 500 грн. зі сплатою 19% річних з терміном повернення кредиту до 18 березня 2018 року. Того ж дня між банком та позивачем було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки від 12 червня 2007 року, за яким іпотекою забезпечується виконання зобовязань також і за вказаним кредитним договором.

Встановлено, що у звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором від 12 березня 2008 року щодо сплати щомісячних платежів виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 1048668, 82 грн.

Також встановлено, що 29 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №325, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул. Дімітрова, 57 та житловий будинок, що розташований на зазначеній земельній ділянці за тією ж адресою, які належать на праві власності ОСОБА_3 За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимогу банку щодо стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 744099 грн. 19 коп.; суми заборгованості за процентами у розмірі 145675 грн. 02 коп. та плати за вчинення викового напису у сумі 7058 грн. 82 коп., а всього у сумі 896833 грн. 03 коп.

Для вчинення виконавчого напису банком були надані всі необхідні документи: заява про вчинення виконавчого напису від 28 вересня 2009 року; витяг з особових рахунків боржника, відкритих згідно з кредитним договором; нотаріально посвідчений договір іпотеки та договір про внесення змін та доповнень №1 до нього; копія кредитного договору; досудові вимоги банку про погашення заборгованості. Також нотаріусом перевірено дієвість договору іпотеки шляхом отримання витягу з державного реєстру іпотек від 29 вересня 2009 року.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у наявності безспірної заборгованості, є небгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до статей 34, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса (далі Перелік документів) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Судом першої інстанції встановлено, що наявність заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором перед ПАТ «БТА Банк»підтверджена передбаченими зазначеним вище Переліком документами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума заборгованості за процентами, яка зазначена до стягнення у виконавчому напису нотаріуса перевищує суму, зазначену у письмовій вимозі банку про погашення заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки з часу надіслання боржнику письмової вимоги і по 29 вересня 2009 року, тобто по день вчинення виконавчого напису нотаріусом, банк мав право на отримання процентів за користування кредитом, так як боржник свого зобовязання за кредитним договором не виконав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено дотримання банком вимог законодавства щодо повідомлення позивача про усунення порушень основного зобовязання та попередження його про звернення стягнення на предмет іпотеки, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень, в якому зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, банк надіслав письмову вимогу про усунення порушень боржнику, яку ОСОБА_3 особисто отримав 14 липня 2009 року та з розміром заборгованості погодився (а.с.76). Даний документ банк надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звернення стягнення на заставлене майно не може бути вчинено на підставі виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді