Справа № 1326/2-4120/08 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М. О.
Провадження № 22-ц/1390/2531/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу укладеною та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі продажу автомобіля Фольксваген Гольф, номерний знак 08907ТВ, 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_1, між ними - ОСОБА_2 і ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони - укладеною, визнання за ними - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 права спільної власності на даний автомобіль. В позовній заяві зазначають, що 12 серпня 2005 року, фактично, між ними та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Фольксваген Гольф, номерний знак 08907ТВ, 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_1. За вказаний автомобіль вони сплатили ОСОБА_4 12 500,00 грн., що еквівалентно 2 500,00 доларам США. Проте, всупереч вимогам ст. ст. 655, 656 ЦК України між ними було укладено не договір купівлі-продажу, а договір доручення. Протягом одного року вони користувались даним автомобілем, однак в липні 2006 року відповідачка звернулася до Франківського РВ УМВС України у Львівській області з вимогою зобовязати їх доплатити 1 000,00 доларів США, які начебто вони їй заборгували та одночасно скасувала довіреність на право користування цим автомобілем.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та уточнив, а саме просить врахувати нововиявлену обставину, оскільки після набрання заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2007 року Управлінням державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області їм відмовлено в реєстрації автомобіля, оскільки відповідачко замінено кузов № НОМЕР_1 на № WVWZZZІHZTW066815. Тому позивач просить визнати за ним право власності на транспортний засіб автомобіль марки Фольксваген Гольф, номерний знак 08907ТВ, кузов № WVWZZZІHZTW066815, зобовязати ОСОБА_4 передати йому цей транспортний засіб.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2008 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони укладену угоду купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_2, 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_2, кузов № WVWZZZІHZTW066815.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6

В апеляційній скарзі зазначає, що судом при ухваленні рішення не досліджено те, що власником спірного автомобіля є саме він, що підтверджується біржовою угодою, яка дійсна на даний час та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, про що було відомо відповідачці, у якої він придбав спірний автомобіль. Таким чином, рішення зачіпає його права та обовязки щодо права власності на спірний автомобіль. Вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, у звязку з чим рішення є незаконним і необґрунтованим.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2005 року ОСОБА_4 було видано довіреність на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_8, якою вона уповноважила останніх керувати та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІНС № 394414, виданого 26.10.2000 року Львівським МРЕВ, автомобілем Фольксваген Гольф, номерний знак 08907ТВ, 1985 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що між сторонами був укладений усний договору купівлі-продажу. За вказаний автомобіль, як стверджують позивачі, сплатили ОСОБА_4 12 500,00 грн., що еквівалентно 2500,00 доларам США. Протягом року ОСОБА_8 користувались даним автомобілем, однак в липні 2006 року відповідачка ОСОБА_4 звернулася до Франківського РВ УМВС України у Львівській області з вимогою зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_8 доплатити їй 1 000,00 доларів США, які начебто вони їй заборгували та одночасно скасувала довіреність на право користування цим автомобілем. З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що технічний паспорт-оригінал є у нього, як і автомобіль, який знаходиться за адресою с. Верхня Балка Пустомитівського району Львівської області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу купівлі - продажу автомобіля, а не з приводу доручення, оскільки покупець (позивач) прийняв майно зі сплатою певної грошової суми продавцю (відповідачу). Тобто сторони уклали удаваний правочин, щоб приховати інший правочин, а саме договір купівлі - продажу.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Згідно ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв.

Виходячи із положень ст. 1003 та ст. 655 ЦК України договір доручення та договір купівлі-продажу за своєю правовою природою не є тотожними.

За змістом ст. ст. 328, 334 та 655 ЦК України власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена також ст. 34 Закону України Про дорожній рухта постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Відповідно до п. 4 зазначених вище Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Однак, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_4 Заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 до цих Прави; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Проте, такі документи у позивачів відсутні.

Зазначені обставини вказують на відсутність волі у продавця укласти з позивачем удаваний правочин. Самої лише волі однієї із сторін договору, позивача, недостатньо для визнання правочину удаваним.

Дійшовши висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, суд зазначених вимог закону не врахував. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу і позивач ОСОБА_2 став власником спірного автомобіля.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Проте суд, усупереч цим положенням закону обґрунтував своє рішення щодо визнання довіреності, виданої позивачем, укладеним договором купівлі-продажу автомобіля та визнання за відповідачами права власності на спірний автомобіль лише на поясненнях позивачів.

Отже висновок суду першої інстанції про укладення сторонами договору купівлі-продажу спірного автомобіля зроблений не на належних та допустимих доказах, а ґрунтуються лише на припущеннях про обставини справи, на яких не можна було ухвалювати рішення, про задоволення позову ОСОБА_2 про визнання укладеним договір купівлі - продажу автомобіля між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_2.

Ураховуючи те, що районний суд ухвалив рішення при невідповідності висновків обставинам справи, при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, судове рішення на підставі ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу укладеною, визнання права власності, зобовязання передати транспортний засіб відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_9