АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2012 року м. Дніпропетровськ

12 липня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2002 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідачів посилаючись на те, що 22 жовтня 2001 року о 22 годині 50 хвилин на вулиці Калиновій в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, що належить їй, під керуванням водія ОСОБА_10, та автомобіля ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_9, право керування яким має ОСОБА_8, останній в своїй присутності передав право керування транспортним засобом водію ОСОБА_6 У зв»язку з цим позивачка, згідно уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 8836,27 грн., моральну шкоду в сумі 2000,0 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року позовні вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної коди 4152 грн. 29 коп., на повернення витрат з оплати за надання юридичної допомоги 400,0 грн., з оплати послуг спеціаліста автотоварознавця 300,0 грн., на повернення судових витрат 211грн. 54коп., на відшкодування моральної шкоди 2000,0 грн., а всього 7063 грн. 83коп.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 22 жовтня 2001 року о 22 годині 50 хвилин на вулиці Калиновій в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_7, під керуванням водія ОСОБА_10, та автомобіля ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_9, право керування яким має ОСОБА_8, останній в своїй присутності передав право керування транспортним засобом водію ОСОБА_6

В результаті даної ДТП автомобілю ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачці, спричинені значні механічні пошкодження та, згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця ОСОБА_11 №ZU161101/1 від 16 листопада 2001 року, встановлено, що розмір матеріальної шкоди складає 4152 грн. 29коп. (т. 1 а.с. 10 - 12).

Згідно постанови судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2002 року зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_6, останнього було звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку притягнення до відповідальності (т. 1 а.с.18).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що під час ДТП 22 жовтня 2001 року автомобіль ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_2, перебував у правомірному володінні ОСОБА_6, з вини якого було пошкоджено автомобіль позивачки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивачки матеріальної шкоди у повному розмірі у сумі 4152 грн. 29 коп.

Зважаючи на недоведеність позовних вимог щодо заподіяння позивачці матеріальної шкоди у більшому розмірі ніж 4152 грн. 29 коп., відсутність вини відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у заподіянні майнової шкоди позивачці, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у даній частині та у відношенні зазначених осіб.

Твердження апелянта про те, що розмір залишкової вартість автомобіля ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1, менше розміру заподіяної позивачці матеріальної шкоди спростовується поясненнями у судовому засіданні експерта автотоварознавця ОСОБА_11, який надавав вказаний вище висновок №ZU161101/1 від 16 листопада 2001 року та визначив залишкову вартість автомобіля позивачки у розмірі 4254,57 грн.

Колегія не приймає до уваги висновок експерта Дніпропетровської торгівельно-промислової палати №В-1626 від 07.04.2004 року, оскільки у ньому визначена залишкова вартість автомобіля подібного до автомобіля позивачки, а не конкретного транспортного засобу ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 97).

Також відповідачем не доведено твердження про наявність вини особи, що керувала під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем позивачки.

Суд зауважує, що клопотання по призначення відповідної експертизи учасниками процесу не заявлено.

Крім того, місцевий суд дійшов правильного висновку про заподіяння позивачці моральної шкоди, яка пов»язана з хвилюваннями у зв»язку з пошкодженням автомобіля, неможливістю його експлуатації на протязі тривалого часу та небажанням відповідача відшкодувати шкоду у добровільному порядку, тому, враховуючи характер, тривалість та ступінь моральних переживань позивачки, стягнув на її користь з ОСОБА_6 моральну шкоду у необхідному та достатньому розмірі 2000,0 грн.

Також, відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України, місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_6 на користь позивачки судові витрати на правову допомогу у розмірі 400,0 грн., на оплату автотоварознавчого дослідження спеціаліста в сумі 300,0 грн., на відправку поштової кореспонденції у сумі 104, 19 грн., сплачений судовий збір у розмірі 107 грн. 35 коп. (т. 1 а.с. 2, 3, 7, 7-а, 135) та на користь держави - 120,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Колегія звертає увагу, що ухвалення місцевим судом у даній справі заочного рішення не вплинуло на правильність висновків районного суду.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді