Справа № 1319/2-1621/11 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/1390/4056/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3С, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 4 квітня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь та гідність ОСОБА_2, інформацію, розповсюджену ОСОБА_3С, а саме про те, що ОСОБА_2 знущається над своєю онукою під час їхніх побачень з нею; про те, що ОСОБА_2 не хоче, щоб її онука виросла здоровою людиною; про те, що трирічну онуку необхідно захистити від ОСОБА_2 Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 000 грн. моральної шкоди. Проведено розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржили сторони.

ОСОБА_2 вважає, що рішення суду не в повній мірі відповідає чинному законодавству. Стверджує, що суд безпідставно позбавив її права на спростування відповідачем поширеної недостовірної інформації про неї у спосіб, яким дана інформація була поширена, або найбільш наближений до цього спосіб. Просить змінити рішення суду в частині розміру компенсації за нанесену моральну шкоду та постановити нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її користь 5 000 грн. моральної шкоди; скасувати рішення суду в частині відмови щодо спростування відповідачем недостовірної інформації.

ОСОБА_5 посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що його дії, які полягали у зверненні з заявою до головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні, а також два звернення, які були розміщені на рекламних щитах лікарні, ніяким чином не мали на меті принизити честь та гідність позивача. Він керувався лише інтересами трирічної онуки заради збереження її фізичного та психологічного здоровя. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Встановлено, що сторони є бабою та дідом малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімї сторін перебувають в неприязних відносинах, між ними постійно виникають конфлікти з приводу виховання малолітньої онуки ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 24 травня 2011 року звернувся із заявою до головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні, в якій зазначив, що у відділенні щелепно-лицевої хірургії лікарні працює медсестрою ОСОБА_2, яка на протязі року (від 11 травня 2010 року) приходить з державними виконавцями до трирічної дитини щовівторка з 15 до 18 години. Під час цих зустрічей ОСОБА_2 неодноразово знущалася над дитиною, будила дитину від денного сну і заставляла з нею спілкуватися, заламувала руки, проводила акробатичні вправи під час яких дитина стукалася головою об підлогу, пробувала винести хвору дитину ввечері в листопаді на вулицю без шапки, тощо. Просив перевірити роботу ОСОБА_2 щовівторка і дати належну оцінку її діями по відношенню до малолітньої дитини. 25 травня 2011 року відповідач в приміщенні Львівської обласної клінічної лікарні, де працює позивач на посаді медичної сестри, розмістив на стендах при вході та в корпусі, листівки з інформацією наступного змісту: «Допоможіть захистити трирічну дитину! Баба ОСОБА_2 працює медсестрою у відділенні щелепно-лицевої хірургії ЛОКЛ. Чи бажає бабуся онучці здоровя ? Якщо при іграх з дитиною в якої на обох запястках гігроми, тягає за ручки та заламує їх, стукає дитину головою об підлогу. Чи бажає бабуся онучці добра? Якщо цілий рік щовівторка приходить в гості з державними виконавцями. Чи хоче бабуся, щоби онучка виросла здоровою людиною? Якщо влаштовує скандали та провокації в присутності дитини. Бреше і наговорює дитині про її маму. Увесь минулий рік за її бажанням дитина будилась із денного сну і примусово спілкувалась з бабусею з 15 до 18 год. А коли ж «бабуся» працює?» Ця інформація містила фотографії зустрічей позивача її онуки ОСОБА_6 Відповідач не заперечує цих обставин.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 4 грудня 2009 року позивачу ОСОБА_2 визначено дні та години зустрічей для участі у вихованні та спілкуванні з онукою - ОСОБА_6, а саме: один раз на тиждень у вівторок з 15 до 18 години, в такі ж години один раз в місяць в третю суботу, у релігійні свята: 7 січня з 10 до 15 години, в такі ж години 1 травня. Місцем зустрічі для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою до досягнення нею 3-річного віку визначено квартиру № 235 будинку № 34 на вулиці Науковій у місті Львові, за місцем проживання матері дитини у її присутності. Ухвалою Франківського районного суду мЛьвова від 22 жовтня 2010 року частково змінено години побачень, зміщено їх на одну годину, тобто з 16 до 19 години. На виконання вказаного рішення суду 27 квітня 2010 року Франківським районним судом видано виконавчий лист № 2-2844.

Наявними у справі доказами стверджується, що усі побачення позивача з її онукою ОСОБА_6 відбувалися в присутності державного виконавця Франківського ВДВС. З листа Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції вбачається, що порушень при побаченні позивача з онукою ОСОБА_6 під час виконання судового рішення у присутності державних виконавців не було, про що засвідчується в актах державних виконавців.

Докази протиправної поведінки позивача під час зустрічей з її онукою не надані. Судом не взято до уваги надані відповідачем фотографії з тих мотивів, що проведення з дитиною акробатичних вправ жодним чином не відображає протиправної поведінки позивача по відношенню до її онуки.

З матеріалів справи, а саме з листка непрацездатності вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 27 травня 2011 року до 6 червня 2011 року перебувала на амбулаторному лікуванні, витрачала кошти на лікування.

На підставі аналізу наявних у справі доказів у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи.

Конституція України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів, переконань. Стаття 68 Конституції України, яка є нормою прямої дії, зобовязує кожну особу неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Гідність, честь та ділова репутація є морально-етичними категоріями і одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Відповідно до п. 4 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 21 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і

професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Статтями 297 і 299 ЦК України кожному гарантується право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Суд зробив вірний висновок, що відповідач 25 травня 2011 року умисно принизив честь і гідність позивача, висловивши та розповсюдивши вищезазначену інформацію. Дана інформація є субєктивною думкою відповідача відносно побачень позивача з онукою. Такими своїми діями відповідач порушив особисті немайнові права позивача та завдав шкоди її відповідним особистим немайновим правам. В умисно поширеній інформації за місцем праці позивача, що доведена до невизначеного кола осіб, відповідач висловив свою думку в принизливій формі. Суд прийшов до висновку, що висловлену відповідачем інформацію, яка стосується позивача, а саме про те, що вона знущається над своєю онукою під час їхніх побачень; про те, що позивач не хоче, щоб її онука виросла здоровою людиною та про те, що трирічну онуку необхідно захистити від позивача, слід визнати такою, що порочить честь і гідність позивача та порушує її особисті немайнові права на повагу до її гідності та честі.

Судом мотивовано які дії відповідача він не вважає такими, що порушують права позивача.

Слід погодитися з висновком суду в частині, що згідно п.26 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачений у статтях 16, 27 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними

рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної

особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в

повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем не надано доказів того, що її захворювання повязане і є наслідком поведінки відповідача, що полягала у поширенні відносно неї недостовірної інформації, а також те, що вона витрачала кошти на лікування для відновлення стану здоровя у звязку із поширенням відповідачем недостовірної та такої, що порочить честь та гідність інформації.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд прийшов до висновку, що умисним приниженням честі і гідності позивача їй була заподіяна з вини відповідача моральна шкода, що знайшла своє вираження у пережитому психологічному стресі, душевних стражданнях, які вона зазнала у звязку з приниженням її честі та гідності.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодуванню враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України та позиції п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважав, що засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, ступеню вини відповідача, характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань позивача не відповідає вимога про стягнення 5 000 грн., що не є співмірною із заподіяною шкодою. Суд зробив вірний висновок, що правильним було би визначити розмір спричиненої позивачеві неправомірними діями відповідача моральної шкоди в сумі 1 000 грн., з чим слід погодитися.

На підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Сихівського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційні скарги слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 4 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: