АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5531/12 Справа № 0430/760/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Глущенко Н.Г., Баранніка О.П.,

при секретарі Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, працюючи на шахті імені Сташкова ВАТ "Павлоградвугілля», правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», в тяжких підземних умовах ушкодив здоров'я в наслідок професійного захворювання та виробничої травми, на підтвердження яких було складено АКТ П-4 від 15 квітня 2 011 року та акт Н-1 №71 від 04 листопада 1987 року. Висновком МСЕК від 13 травня 2011 року йому було встановлено первинно-повторно 55% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську йому була призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати, але завдана моральна шкода відшкодована не була. У зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 55 000 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.2012 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 в відшкодування моральної шкоди 4000 ( чотири тисячі) гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, перебуваючи в трудових відносинах з шахтою імені Сташкова ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 04 листопада 1987 року був травмований при виконанні трудових обов'язків про що було складено акт форми Н-1 №71 про нещасний випадок від 04.11.1987 року.

При подальшому виконанні трудових обов'язків на шахті імені Сташкова ОСОБА_2 захворів на професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст.), емфізема легень першої-другої ст., ЛН другого ст., нейросенсорна приглухуватість другого ст. (зпомірним зниженням слуху), про що складено акт розслідування професійного захворювання від 15 квітня 2011 року.

За висновком МСЕК від 02 жовтня 1995 року позивачу встановлено 15 стійкої втрати професійної працездатності по виробничій травмі від 04 листопада 1987 року.

При повторному огляді на МСЕК 13 травня 2011 року ОСОБА_2 первинно-повторно встановлено 55 % стійкої втрати професійної працездатності, з яких 15% - повторно по виробничій травмі 1987 року та 40% - первинно по професійним захворюванням.

Згідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені.

Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 березня 1992 року №6 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008(справа про страхові виплати) зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд дійшов до вірного висновку, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин суд правильно дійшов висновку про наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 15 квітня 2011 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого.

З врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не можуть бути взяти до уваги, оскільки відповідно до ст. 2371 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого позивачеві було заподіяно моральну шкоду, повязану з виконанням ним трудових обовязків під час чого відповідачем не були забезпечені умови праці.

Крім того, неправомірні посилання ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» в апеляційній скарзі на згоду позивача працювати у небезпечних та шкідливих умовах, які підприємство не приховувало, оскільки така згода не звільняє роботодавця від передбаченого ст.153 КЗпП України обовязку забезпечувати працівникам безпечні та нешкідливі умови праці.

Крім того, не підлягають задоволенню і доводи скарги щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з підприємства, як необґрунтовані.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: