Номер провадження2/2603/2766/12
Справа №2-1526/12
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (далі - позивач 1), ОСОБА_4 (далі позивач 2) до ОСОБА_5 (далі відповідач 1), ОСОБА_6 (далі відповідач 2) про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювався в процесі судового розгляду, щодо стягнення з відповідачів половини вартості житлово комунальних послуг в період з 2002 по грудень 2010 року (включно) в розмірі 10 306,32 грн., посилаючись на те, що сторони по справі займають житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру. Відповідачі з 1993 року по 2011 рік не несуть ніяких витрат повязаних з оплатою комунальних послуг, що випливають з договору найму жилого приміщення. У звязку з порушенням майнових прав, позивачі звернулись за кваліфікованою правовою допомогою, тому просять стягнути і витрати на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Щодо строків позовної давності зазначила, що її перебіг переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Відповідачі визнали за собою борг, адже ними було здійснено оплату комунальних послуг на початку 2011 року.

Відповідач 1 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що з грудня 1993 року по теперішній час не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з цим він не користується житлово-комунальними послугами. В цій квартирі проживають позивачі. За таких обставин, витрати, що повязані з наданням житлово комунальних послуг у спірній квартирі вважає необґрунтованими, оскільки він не є користувачем даних послуг з часу припинення прожиття в спірній квартирі. Зокрема, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач 2 в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Як вбачається з акту, складеному працівниками ЖЕКу №301, вручити судову повістку відповідачу неможливо, оскільки за даною адресою вона не преребувала, місце її знаходження невідоме. (а.с. 16)

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 1966 року Виконавчим комітетом Київської міської ради працюючих депутатів було видано ордер №А 50252 на вселенна ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2. (а.с. 5)

Рішенням Ватутінського районного народного суду м. Києва від 24 грудня 1992 року позивача, ОСОБА_3, визнали відповідальним наймачем вище зазначеної квартири. (а.с. 6-7), з яким були укладені договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, останній від 23 березня 2011 року.

Згідно з довідкою Ф-3 АДРЕСА_3 зареєстровані сторони по справі. (а.с. 5)

Встановлено, що з 1993 року по грудень 2010 року (включно) відповідачі не сплачували житлово-комунальні послуги, про що не заперечували сторони.

Також, встановлено, що з 1993 року відповідачі не проживають в вище зазначеній квартирі, що не заперечувала сторона позивачів.

Згідно з ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

На підставі ст. 64 ЖК України повнолітні члени сімї наймача несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобовязаннями, що випливають з договору найму.

В порушення зазначеної норми закону відповідачі належно не сплачували витрати на житлово комунальних послуг з 2002 до 2011 року, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користувачі будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій встановлено, що власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобовязані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найом чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.

Що стосується суми боргу, що підлягає стягненню, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача борг за період з квітня 2002 року по грудень 2010 року (включно), а звернулася з позовом у січні 2012 року.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що перебіг позовної давності переривається вчиненням відповідачами дії, що свідчить про визнання ними свого боргу, адже ними було здійснено оплату комунальних послуг на початку 2011 року строк.

Однак суд звертає увагу на те, що позивачі звернулись до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 2002 р. по грудень 2010 р. включно. Вимоги за період з 2011 р. не заявлялись. Доказів на вчинення відповідачами будь-яких дій, що переривали б перебіг позовної давності у період з 2002 р. по грудень 2010 р. (включно) стороною позивачів не надано.

Крім того, сторона позивачів не просить в судовому засіданні поновити строк позовної давності та не зазначає причини його пропуску, а тобто стороною позивача не надано суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, тому суд, застосовуючи загальний трирічний строк позовної давності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню лише в межах зазначеного строку, з січня 2009 року по грудень 2010 року (включно).

У звязку з цим, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачів боргу у межах трирічного строку позовної давності, що становить 3 403,19 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Як вбачається з Договору від 31 серпня 2011 року, предметом даної угоди є юридичний супровід позову про усунення перешкод у користуванні квартирою до ОСОБА_6, ОСОБА_5 (а.с. 8), у звязку з чим суд вважає що даний договір не є підтвердженням надання позивачам правової допомоги у розмірі 1 500 грн. за їх позовом до відповідачів про стягнення половини вартості житлово комунальних послуг.

Разом з тим суду не надано документів з переліком виконаних дій, кількістю витрачених годин та квитанції по оплаті правової допомоги.

Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 188, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 88, 212 215 ЦПК України, ст.ст. 156, 162 ЖК України, 257, 317, 322,360 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість щодо оплати житлово комунальних послуг у розмірі 3 403,19 грн., а також судовий збір в розмірі 188,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1