АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1937/12 Справа № 22-ц/490/1937/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Міхеєвої В.Ю.

суддів Гайдук В.І., Макарова М.О.

при секретарі Поздняковій Р.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» про визнання договорів кредиту і застави недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання кредитного договору удаваним правочином та про визнання його таким, що був укладений у національній валюті України (а.с.3-6).

В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив визнати укладений між ним та відповідачем кредитний договір № КRА/0900/412/07 від 21 вересня 2007 року недійсним, як укладений з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики та внаслідок обману; стягнути з відповідача на його користь 89137,73 доларів США; визнати недійсним договір застави (а.с.46-52).

Відповідач з позовом не погодився та надав письмові заперечення (а.с. 41-45).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» було відмовлено (а.с.74,75).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, через що суд дістався висновків, які суперечать обставинам справи та надав неправильну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами (а.с.78-81).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача, який вважав, що рішення суду необхідно залишити без змін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач 21 вересня 2007 року уклав з відповідачем кредитний договір №КRА/0900/412/07 (надалі - ОСОБА_3 договір), на умовах якого строком по 19 вересня 2014 року включно отримав у користування кредитні кошти в розмірі 63 876,49 доларів США для придбання автомобіля під проценти за користування коштами в розмірі 11,5 % річних.

Зазначена обставина підтверджується копією ОСОБА_3 договору, підписаного сторонами, п.3.1 якого передбачено погашення позичальником кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом у валюті кредиту (а.с.7-9).

Відповідно до копій платіжного доручення № 1, заяви на видачу готівки № 69_13, квитанції про здійснення валютно-обмінної операції № 131_2 і заяви на переказ готівки № 69_14, що оформлені в касі установи банку-відповідача, 21 вересня 2007 року позивач отримав у розпорядження іноземну валюту, яку він конвертував у гривню з наступним зарахуванням на відкритий для нього відповідачем рахунок, з якого 321 937,5 грн. були перераховані на користь ТОВ «Созидатель-АВТО» у рахунок оплати придбання автомобіля марки «Акура» (а.с.12,17,18,30).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що дії відповідача по укладенню з позивачем ОСОБА_3 договору з валютою зобовязання у доларах США не суперечили вимогам діючого законодавства, не були такими, що вчинені з використанням нечесної підприємницької практики та не вводили позивача в оману, а тому вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставні.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін.

Виходячи з тексту укладеного сторонами ОСОБА_3 договору, такі умови договором передбачені (а.с.7-9).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом правильно взято до уваги, що відповідач ПАТ АКБ «Ідустріалбанк» має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, включаючи передання резидентам України у власність іноземної валюти в кредит, що підтверджується копіями банківської ліцензії і дозволу НБУ № 126-3 (а.с.57-59).

Банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, що відповідає змісту ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ), ст.ст. 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», які визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті заздалегідь для розрахунків цією валютою на території України з іншим резидентом України, судова колегія не може взяти до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Як уже зазначалося вище, кошти в розмірі 63 876,49 доларів США в безготівковій формі були перераховані на поточний рахунок позивача, відкритий у Банку відповідно до умов п.4.1 ОСОБА_3 договору, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 140_5 від 21 вересня 2007 року (а.с.19), які надалі на підставі заяви на видачу готівки № 69_13 від 21 вересня 2007 року позивач отримав готівкою через касу відповідача (а.с.18).

З моменту перерахування кредиту на поточний рахунок позивача кредит став власністю позивача та відповідно він набув право вільно ним розпоряджатися в межах цільового призначення, що він і зробив, скориставшись іншими послугами банку: здійснив конвертацію отриманих грошових коштів з долара США на гривню, що підтверджується копією квитанції № BUY_131_2 від 21 вересня 2007 року (а.с.17) та на підставі заяви на переказ готівки № 69_14 від 21 вересня 2007 року (а.с.30) та платіжного доручення № 1 від 21 вересня 2007 року (а.с.12) розпорядився наданими йому коштами, здійснивши оплату за автомобіль згідно договору № 20/09-А купівлі-продажу транспортного засобу від 20 вересня 2007 року (а.с.10).

Відповідно до розяснення Пленуму Верховного Суду України в п.20 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачем такі обставини не доведені.

Судова колегія не погоджується також з доводами позивача, що відповідач застосував при укладанні договору нечесну підприємницьку практику та ввів його в оману, викликавши ілюзію, що надані йому у кредит долари США є лише засобом обміну на гривню, відіграють роль еквіваленту, заздалегідь призначеного для обміну на національну валюту України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

При укладенні ОСОБА_3 договору відповідач дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, внаслідок чого позивач був повідомлений про всі умови кредитування в Банку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, що підтверджується письмовим повідомленням Банку № КRА/0900/412/07 від 21 вересня 2007 року, передбаченим п.10.3 ОСОБА_3 договору, підписаним особисто позивачем (а.с.37).

Із заповненої позивачем анкети-заяви на отримання кредиту від 18.09.2007 року видно, що він самостійно вибрав валюту кредитування, а саме - долар США (а.с.20).

Як убачається з копії розрахунку заборгованості за кредитною угодою позивач, прийнявши умови договору, деякий час здійснював погашення заборгованості за основним боргом та по процентах за користування кредитом у валюті, передбаченій умовами договору (а.с.60).

Судова колегія вважає, що суд, відмовивши у визнанні недійсним ОСОБА_3 договору, правильно відмовив також у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору застави, укладеного з метою забезпечення виконання зобовязань за ОСОБА_3 договором.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Справа розглянута судом у відповідності з вимогами ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі доказів, що були надані суду сторонами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді