АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4044/12 Справа № 2/436/140/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2012 року м. Дніпропетровськ

07 травня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Бондаренко В.В.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Кримавтотранс" про заборону вчиняти певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про заборону вчиняти певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що він є інвалідом війни ІІ групи і відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право безоплатного проїзду, зокрема, автобусами.

При отриманні ним квитків на пільговий проїзд автобусом, відповідач стягнув з нього 05 серпня 2011 року та 25 жовтня 2011 року автостанційний збір у розмірі 5,21 гривень. Позивач вважав дії відповідача протизаконними, просив про заборону стягнення збору щодо пасажирів льготної категорії, повернути йому 5,21 гривень та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.

Відповідач позов не визнав, посилався на те, що автостанційний збір разом з вартістю проїзду є складовою вартості квитка. Автостанційний збір є обовязковою послугою, яка за Законом надається пасажирам. Діюче законодавство України не передбачає компенсації з державного бюджету вартості збору господарюючому субєкту при перевезенні пасажирів льготної категорії.

Рішенням суду І інстанції від 23 лютого 2012 року в заявлених позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування матеріального та процесуального Закону, просить скасувати судове рішення та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, і дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІ групи і відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право безоплатного проїзду, зокрема, автобусами.

Надання послуг про перевезення пасажирів автобусами регулюється: Законом України "Про автомобільний транспорт", "Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту", які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", автостанції надають пасажирам послуги, що повязані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, що повязані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

До обовязкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам належать: продаж квитків, користування приміщеннями для очікування поїздки; облаштованими місцями для сидіння, можливість користування громадськими вбиральнями, інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїзки.

За надання обовязкових послуг автостанцій з осіб, які купують проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка. Послуги автостанцій пасажирам надаються за плату.

Згідно п. 130 "Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд.

Відповідно до п.п. 5-6 цих Правил, вартість квитка - сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої), вартість проїзду - сума, за якою автомобільний перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість.

Розмір автостанційного збору визначається власником автостанції за погодженням з Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними державними адміністраціями на території яких розташована автостанція.

З матеріалів справи, вбачається, що розмір автостанційного збору встановлено відповідачем на підставі наказу підприємства № 8 від 29 січня 2010 року на рівні 10% проїзного тарифу (а.с. 62).

З урахуванням наведеного суд дійшов до правильного висновку, що автостанційні послуги є окремим видом послуг за надання яких стягується автостанційний збір, який не є платою за проїзд.

Послуги автостанції виділені окремою статтею Закону, як додаткові послуги, що повязані з проїздом пасажирів, а тому пільги по сплаті вартості проїзду, які встановлені ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" не можуть розповсюджуватися на даний вид послуг.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд підставно відмовив позивачу в задоволенні вимог стосовно заборони певних дій, стягнення матеріальної шкоди.

Доказів спричинення моральної шкоди, позивач суду не надав.

При вирішенні спору, суд І інстанції в повному обємі зясував права та обовязки сторін, перевірив їх доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючися ст. ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Кримавтотранс" про заборону вчиняти певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: