Справа № Провадження №22-ц-73/12 22-ц/1090/163/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія46Доповідач у 2 інстанції Семенцов
УХВАЛА

Іменем України

02 квітня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Савченка С.І.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, в якому зазначила, що 10.12.2005 року між ними було зареєстровано шлюб, за час якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 3 лютого 2010 року шлюбні відносини між ними фактично припинились, проживають окремо, втратили взаємоповагу один до одного, перебування у шлюбі з відповідачем порушує її інтереси та інтереси малолітнього сина, оскільки відповідач матеріально сімю не підтримує, участі у виховання сина не приймає. Просила розірвати укладений між ними шлюб, стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходів але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_4. В подальшому позивач доповнила позовні вимоги, посилаючись на те, що під час шлюбу вони спільно придбали автомобіль марки БМВ, який зареєстрований за відповідачем, тому просила стягнути з відповідача частину вартості автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також зобовязати відповідача повернути їй борг згідно розписки від 28.12.2010 року в розмірі 6 000 доларів США.

У вересні 2011 року ОСОБА_3 предявив зустрічний позов, в якому просив розірвати шлюб та визначити місце проживання сина ОСОБА_4 разом з матір'ю на постійній основі, а з ним у кожну другу та четверту суботу й неділю місяця протягом року, один місяць в літній період та новорічні свята, зазначивши, що ОСОБА_2 перешкоджає йому спілкуватись з сином.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково. Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований ОСОБА_5 відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї (актовий запис № 3463) - розірвано. Стягнуто зі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.01.2011 року, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційні скарги, в яких просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача частини вартості автомобіля і зобовязання повернення боргу, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення суду в цій частині незаконним і необґрунтованим, мотивуючи неповним з'ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що

10.12.2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, про що здійснено актовий запис за № 3463. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. З лютого 2010 року сторони проживають окремо, та спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинено.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача частини вартості автомобіля марки БМВ, який зареєстровано за відповідачем та який позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції керувався ст. 60 ЦПК України та зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами і не скористалась можливістю витребувати докази про наявність такого майна.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі яких судом першої інстанції ухвалене рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача частини вартості автомобіля марки БМВ, позивач не надала належних доказів придбання сторонами під час шлюбу спірного автомобіля для визнання його обєктом спільної сумісної власності подружжя, його вартості, а також реєстрації за відповідачем.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 взяв в борг 6 000 доларів США та зобов'язався його повернути своєму синові ОСОБА_4 протягом трьох років, що підтверджується розпискою від 28.12.2010 року. Оскільки строк виконання зобов'язання ще не настав, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо повернення суми боргу.

Судова колегія також погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обов'язок позичальника повернути позику передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно розписки від 28.12.2010 року про отримання грошових коштів у відповідача ОСОБА_3 виникло зобовязання повернути суму боргу в строк протягом трьох років, але оскільки кінцевий строк виконання зобовязання не настав, тому право на отримання предмета позики відповідачем не порушене.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Викладені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими й не спростовують правильність висновків суду.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді