Справа № 0417/2-2188/2011
№ 2/0417/267/2012
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
08 червня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Грищенко В.М.

при секретарі Шульга Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської Ради, треті особи виконавчий комітет Індустріальної районної в місті Дніпропетровськ ради, Сектор обліку імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №21, про визнання права користування житловим приміщенням, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №21, про виселення, -

ВСТАНОВИВ:
В липні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської міської Ради, треті особи Сектор обліку імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №21, про визнання права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 10.12.1991 року вони переїхали із Російської федерації сім`єю на постійне місце проживання до України та оселилися в квартирі АДРЕСА_1 . Основним і єдиним наймачем вищезазначеної квартири був - ОСОБА_4 , який доводиться позивачці ОСОБА_1 свекром, тобто батьком її чоловіка ОСОБА_5 , а двом іншим позивачам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дідом. ЇЇ чоловік ОСОБА_5 у січні 1992 року зареєструвався в цій квартирі, а ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не змогли своєчасно зареєструватися за місцем свого фактичного проживання тому, що ОСОБА_1 загубила паспорт і на його відновлення витратила дуже багато часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер основний квартировинаймач - ОСОБА_4 . Після його смерті обов`язки наймача квартири перейшли до його сина ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , який доводився позивачам чоловіком та батьком.

Позивачі у 1991 році вселилися до квартири як члени сім`ї наймача та продовжують там безперервно проживати по теперішній час. Оскільки до спірної квартири вони заселилися як члени сім`ї наймача то вони нарівні з наймачем користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Просили суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язати Сектор обліку імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області провести їх реєстрацію за місцем проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачів підтримали позов у повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити, проти задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради про виселення заперечували.

Представник відповідача Дніпропетровської міської Ради проти заявленого позову про визнання права користування житловим приміщенням заперечував, зазначивши, що позовні вимоги позивачів є повністю необґрунтованими та безпідставними, просив суд в задоволенні позову відмовити. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради про виселення підтримав.

Представник третьої особи Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради в судове засідання з`явився, проти позову про визнання права користування житловим приміщенням заперечував, надав позовну заяву з самостійними вимогами (а.с.44-47), в якій просив висилити позивачів із займаної квартири. Зазначив, що позивачі проживають в спірній квартирі без офіційної реєстрації, мають заборгованість по оплаті квартирної плати, та в період з 1995 року по 2001 рік в спірній квартирі не проживали.

Представник третьої особи Комунального житлово-експлуатаційне підприємства №21 в судове засідання з`явився, проти задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням заперечував, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради про виселення підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради про виселення слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська і перебуває на обслуговуванні КЖЕП №21.

Ця квартира у 1979 році була виділена ОСОБА_4 в порядку компенсації замість знесеного належного йому приватного будинку (а.с. 51).

Наймач квартири - ОСОБА_4 доводився позивачці ОСОБА_1 свекром, тобто батьком її чоловіка - ОСОБА_5 , а двом іншим позивачам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дідом.

10.12.1991 року позивачі переїхали із Російської федерації сім`єю на постійне місце проживання до України та оселилися в квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 у січні 1992 року зареєструвався в цій квартирі, про що свідчить довідка із КЖЕП №21(а.с. 15), та копія карточки про реєстрацію із Індустріального РВВС (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 наймач ОСОБА_4 помер, права та обов`язки наймача квартири перейшли до його сина ОСОБА_5 тому що, офіційно зареєстрованим за цією адресою він був одноосібно. На це також була воля покійного, що підтверджується відомостями, що ще за своє життя ОСОБА_4 мав намір переоформити особистий рахунок на квартиру на свого сина ОСОБА_5 про, що свідчать їхні заяви (а.с. 22-23) від 08.09.1992 року написані на ім`я голови Індустріального виконкому, на яких є резолюція начальника КЖЕП №21.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 14). В спірній квартирі фактично залишилися проживати позивачі в кількості трьох осіб.

Підтвердженням їхнього постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 є те що, ОСОБА_2 1987 року народження, та ОСОБА_3 1989 року народження навчалися та закінчили середню загальноосвітню школу №63, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 17-18), в яких зазначено, що в період навчання вони проживали за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 неодноразово викликався до Індустріального військового комісаріату про що свідчать повістки, які направлялися на його ім`я за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради №274911 від 16.06.2011 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради і отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 19).

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила факт постійного проживання позивачів в квартирі АДРЕСА_1 з 1991 року по теперішній час.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконкому Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради про виселення, суд виходить із того, що третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги, не надано доказів, що ОСОБА_1 разом із дітьми вселилася у спірну квартиру самовільно. Судом встановлено, що позивачі вселилися в спірну квартиру 1991 році в якості членів сім`ї і за згодою наймача, яким на той час був ОСОБА_4 . Після його смерті 1998 році обов`язки наймача перейшли до його сина ОСОБА_5 , який був зареєстрований за цією адресою. Позивачі доводилися ОСОБА_5 дружиною та дітьми, факт родинних відносин ніким не заперечувався, тому у розумінні ст.ст. 64,65 ЖК України їхнє вселення та проживання у спірній квартирі не можна вважати самовільним.

Посилання представника Виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради в якості доказу на письмові пояснення ОСОБА_7 (а.с. 60), які були долучені до їхнього позову не можуть прийматися до уваги, оскільки ця особа не допитувалася в судовому засіданні в якості свідка. Представник третьої особи з самостійними вимогами мав змогу заявити клопотання про виклик та допит цього свідка в судовому засіданні. Однак від нього як сторони на яку покладений обов`язок доказування вчинення відповідачами протиправних дій,- не надходило клопотань про допит цієї особи в якості свідка.

Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданні сторонами докази приводять суд до висновку про відсутність у третьої особи з самостійними вимогами порушеного права, а саме самовільного вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за захистом якого він звернувся до суду.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення є необґрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 64, 65 ЖК України, ст.ст. 4 8, 10, 57, 59, 88, 169, 174, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати сектор обліку імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області провести реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, Виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня постановлення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Грищенко