Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-157/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

12 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Гончара О.С.,

суддів Панкеєва О.В., Воробйової І. А.

при секретарі Черненко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького Національного технічного університету на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2011 року у справі за позовом Запорізького Національного технічного університету до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги,-

ВСТАНОВИЛА :

28 серпня 2006 року ЗНТУ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень під час розгляду справи, просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3Г заборгованість за надання державного пільгового кредиту на навчання, з урахуванням уточнення, станом на 07.11.2011 року, в сумі 940,86 гривень, з яких 433,11 грн. сума кредиту, 342,29 грн. річних за користування кредитом та 165,46 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

В обґрунтування зазначає, що 25.09.2002 року з ОСОБА_2 укладено угоду про надання державного пільгового довгострокового кредиту на навчання студента , за яким ОСОБА_3 виступив поручителем.

28.11.2003 року з ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору. Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_2, позивачем надано освітні послуги з вересня 2002 року по березень 2003 року, а згодом відповідач був відрахований у звязку з невиконанням навчального плану. Оскільки відповідачами кредитні кошти не повернуто, позивач вимагає задовольнити його позов у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду Запорізький Національний університет звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 307 та ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив три взаємно виключаючи друг друга підстави для відмови у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що 1) Договір укладений з порушенням встановленого порядку укладення без участі повноважного банку, його форма не відповідає вимогам Міністерству освіти, фактично кошти ОСОБА_2 не отримував, 2) позивачем не доведена вартість наданих послуг, 3) позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, оскільки право на повернення коштів передбачалося п.2.2 Договору , тобто з третього місяця після відрахування студента.

Але за таким висновком суду колегія судів не може погодитися.

Як вбачається із матеріалів справи, що 25 вересня 2002 року між ЗНТУ та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір про надання державного пільгового кредиту на навчання в сумі 14 640 гривень строком на 250 місяців з 01.09.2002 року по 01.07.2023 року зі сплатою 3 % річних (п.1.9) Договору)

Наказом № 45-с від 28.03.2003 року ОСОБА_2 було відраховано з 27.03.2003 року у звяжу з не складенням іспиту (арк..с.13) ОСОБА_3 за вказаним договором виступив поручителем, зобовязавшись солідарно відповідати перед ЗНТУ за повернення одержаного кредиту та відсотків за користування (п.3.1 Договору)

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що оскільки в ході розгляду справи розмір суми яку вимагається стягнути змінювався та представником позивача не було надано зрозумілих пояснень щодо розміру суми, яку вимагається стягнути з відповідачів, то недоведена вартість наданих освітніх послуг.

Проте, не враховано, що як вбачається із додаткової угоди (арк..с.8) та видаткового та прибуткового касового ордерів на імя ОСОБА_2 було видано, та оплачено 1680 гривень 52 копійки в якості довгострокового кредиту для здобуття вищої освіти у 2002 -2003 роках. (арк..с. 30,31)

Зміна суми яку вимагається стягнути, повязана з тим, що ОСОБА_2 зобовязався повернути ЗНТУ суму одержаного кредиту та відсотки за користування ним поетапно починаючи з третього місяця після відрахування у порядку встановленому п.2.1 даної угоди , який передбачає повернення кредиту частками шляхом щорічного перерахування (не пізніше 01 липня кожного року) однієї пятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним, тобто до 27.05.2018 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 виступав поручителем за укладеною угодою, відповідачі повинні нести майнову відповідальність солідарно.

Таким чином вимоги позивача на час звернення до суду, складали заборгованість за 2,5 роки із 280 гривень 08 копійок суми держкредиту на навчання, із розрахунку повернення кредиту за 1 рік у сумі 112, 03 гривні, та 220,38 гривні 3 % річних за користування кредитом відповідно до п.1.9 Договору (арк..7), 113, 97 гривень пені.

Станом на 07.11.2011 року, за період з 2002-2011 роки, сума повернення боргу за надання цільового пільгового державного кредиту складала 940,86 гривень, із них 433 ,11 гривень сума кредиту, (враховуючи, що боржник сплатив 351 гривню 36 копійок (арк. 145, 171) , 342 гривні 29 копійок 3 % річних та 165 гривень 46 копійок пені. (арк.. с.166, 168-179),

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За загальними правилами ст.ст. 526, 546 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства

Сума заборгованості підтверджена позивачем розрахунком (арк..с.173-179), відповідно до умов договору про надання державного пільгового кредиту на навчання, додаткової угоди та статті 64 ЦПК України, з урахуванням часткової оплати боргу, який не спростований відповідачем. Альтернативного розрахунку або квитанцій, які не враховані позивачем при проведені розрахунку заборгованості, відповідач суду не надав.

Посилання в рішенні суду як підстава для відмови у задоволенні позову на те що договір був укладений з порушенням порядку укладених таких договорів, без участі уповноваженого банку, форма не відповідає затвердженій формі Міністерства Освіти України , та ЗНТУ не є кредитною установою є безпідставними, оскільки цей договір судом не визнавався недійсним, виконувався як зі сторони позивача так і частково зі сторони відповідача (він сплатив 351 гривню 36 копійок (арк. 145, 171)

Щодо посилання у рішенні суду на ст. 53 Конституції та рішення Конституційного суду від 04.03.2004 року про безоплатність вищої освіти як підстава для відмови у задоволенні позову, то в п.4.3 цього рішення зазначено, що така гарантія не виключає можливості фінансування галузі освіти за рахунок розвитку позабюджетних механізмів залучення додаткових коштів, як це визначено законодавством про освіту.

Договір був укладений між сторонами 25 вересня 2002 року , відповідно до п.3 ст.3 Закону України про вищу освітута Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2000 року "Про затвердження порядку надання молодим громадянам пільгових довгострокових кредитів", а тому у суду не було підстав вважати, що між сторонами не виникло кредитних відносин.

Відсутність уповноваженого банку, як механізму реалізації державного пільгового довгострокового кредиту на навчання студента не змінює договірних правовідносин.

Висновок суду про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не відповідає п. 2.2. та п.2.1 угоди між сторонами.

Так, п.2.2 передбачає, що у випадку дострокового відрахування одержувача кредиту з вищого навчального закладу, повернення кредиту та відсотків за користування кредитом починається з третього місяця після відрахування, у порядку встановленому п.2.1. Але судом не враховано п.2.1, який передбачає повернення кредиту частками шляхом щорічного перерахування (не пізніше 01 липня кожного року) однієї пятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним, тобто до 27.05.2018 року.

Крім того, відповідач часткового сплатив суму боргу 03.02.2010 року у сумі 351 гривню 36 копійок (арк. 145, 171) , визначаючи борг, а тому у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності .

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та винесенню нового рішення про задоволення позову Запорізького Національного технічного університету , та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати понесені по справі 51+30 (арк..с.5,6) +25,50+30 (арк..с.51,52)+ 30+25,50 (арк..с.80а,81) = 192 гривні 81 гривня сплачена луговим О.Г. у добровільному порядку (арк..с.145)=.111 гривень.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізького Національного технічного університету задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2011 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Запорізького Національного технічного університету задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Запорізького Національного технічного університету заборгованість за договором про надання державного пільгового кредиту на навчання від 25 вересня 2002 року станом на 07.11.2011 року у сумі 940 (девятсот сорок) гривень 86 копійок , із них 433 гривень 11 копійок сума боргу по кредиту, 342 гривні 29 копійок сума боргу по відсоткам та 165 гривень 46 копійок пені.

Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь Запорізького Національного технічного університету з кожного по 55 гривень 50 копійок судових витрат, а всього 111 (сто одинадцять ) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддясуддясуддя
ОСОБА_4 ОСОБА_1 ОСОБА_5