АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9987/12 Справа № 403/3206/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

25 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Новомосковського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним, скасування розпоряджень та державних актів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_7 10 січня 2011 року підписано договір оренди земельних ділянок, що розташовані на землях Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно якого відповідач зобов'язався сплачувати на користь позивача орендну плату у розмірі 5000,00 грн. на місяць. 14 березня 2011 року сторони підписали додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди. У зв»язку з користуванням відповідачем вказаними земельними ділянками на протязі двох місяців, позивач просив суд стягнути на свою користь 10000,0 грн. орендної плати.

ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, посилається на те, що земельними ділянками за вказаним договором оренди вона фактично не користувалась, акт приймання-передачі земельних ділянок сторони не підписували, договір оренди державну реєстрацію не пройшов, тому вимоги позивача порушують її права і просила суд визнати договір оренди неукладеним, визнати протиправними і скасувати розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі відсутності державної реєстрації договору оренди та недотримання норм діючого законодавства при зміні цільового призначення земельних ділянок, щодо яких сторонами було підписано договір оренди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, визнано договір оренди земельної ділянки від 10 січня 2011 року, підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_7, неукладеним; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Новомосковський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 на праві власності належать земельні ділянки площею 0,6 га та 0,6449 га, які розташовані на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що стверджується відповідними державним актами на а.с. 21, 53.

10 січня 2011 року між орендодавцем ОСОБА_6 та орендарем ОСОБА_7 у простій письмовій формі був підписаний договір оренди вказаних вище земельних ділянок, які мають кадастрові номери :01:322:0002 та :01:322:0003 (а.с. 5 6).

Згідно пунктів 3.1, 4.1 даної угоди, договір укладено строком на три роки зі щомісячною орендною платою у розмірі 5000,0 грн.

При укладенні договору оренди від 10.01.2011 року сторони не виявили бажання здійсни його нотаріальне посвідчення; акт приймання-передачі земельних ділянок у зв»язку з укладенням даного договору оренди оформлено не було; державна реєстрація цього договору оренди не здійснена, що визнано сторонами.

14 березня 2011 року сторони підписали додаткову угоду про дострокове розірвання вказаного вище договору оренди на підставі взаємної згоди, що стверджується копією відповідної додаткової угоди та визнано сторонами (а.с. 7).

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 відмовилась виплатити ОСОБА_6 оренду плату за вказаним вище договором за два місяці у розмірі 10000,0 грн.

Згідно ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року, з відповідними змінами та доповненнями, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

У частині 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що невід»ємною частиною договору оренди землі є, зокрема, акт приймання-передачі об»єкта оренди.

Статтями 17 та 18 вказаного вище Закону передбачено, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У статті 20 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що акт приймання-передачі земельних ділянок за договором оренди від 10.01.2011 р. сторонами підписано не було, докази передачі земельних ділянок у користування орендаря відсутні, державну реєстрацію зазначений договір оренди не пройшов, місцевий суд дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір оренди є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків, тому суд обґрунтовано задовольнив зустрічну позовну вимогу про визнання договору оренди від 10.01.2011 року неукладеним та правомірно відмовив у задоволенні первісного прозову про стягнення орендної плати у сумі 10000,0 грн.

Зважаючи на те, що за неукладеним договором оренди ОСОБА_7 прав та обов»язків не набула, колегія дійшла висновку, що її права та законні інтереси не порушені оспорюваними за зустрічним позовом розпорядженнями голови Новомосковської районної державної адміністрації від 22.12.2010 року №1109-р-10 та №1108-р-10 «Про затвердження проекту землеустрою щодо змін цільового призначення частини земельної ділянки ОСОБА_6», державними актами про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку серії ЯЛ №068502 від 29.12.2010 року та серії ЯЛ №891750 від 29.12.2010 року, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання вказаних розпоряджень протиправними та актів недійсними задоволенню не підлягають.

Оскаржуване рішення місцевого суду про задоволення зустрічної позовної вимоги про визнання договору оренди неукладеним та про відмову у задоволенні решти зустрічних та первісних позовних вимог є правильним по суті, а, згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому підстави для задоволенні апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Новомосковського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді