Номер провадження 2/2603/1975/12
Справа №2-1306/12
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2012 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Смирнової Є.П.,

при секретарі Грей О.,

з участю прокурора Одуденко А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,

3-ї особи: ОСОБА_3,

Комунальне підприємство «Київське міське

бюро технічної інвентаризації та реєстрації

права власності на об»єкти нерухомого майна»,

Відділ громадянства, імміграції та реєстрації

Фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС

України в м.Києві, -

Про визнання права власності на ? частину

Квартири, припинення право власності та

Усунення перешкод в користуванні квартирою,-

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

3-ї особи: ОСОБА_3,

Приватний нотаріус Київського міського

Нотаріального округу

ОСОБА_7,

Приватний нотаріус Київського міського

Нотаріального округу

ОСОБА_8,

Комунальне підприємство «Київське міське

бюро технічної інвентаризації та реєстрації

права власності на об»єкти нерухомого майна»,

Відділ громадянства, імміграції та реєстрації

Фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України

В м.Києві, - про визнання недійсними договорів

Купівлі-продажу нерухомого майна, визнання

Право власності на ? частину квартири

Та витребування ? частини квартири, -

За позовом 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги

На предмет спору,

ОСОБА_6 до

ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

3-ї особи: ОСОБА_3,

ОСОБА_5,

Комунальне підприємство «Київське міське

бюро технічної інвентаризації та реєстрації

права власності на об»єкти нерухомого майна»,

Відділ громадянства, імміграції та реєстрації

Фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України

в м.Києві, - про визнання право власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

28.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з нього (позивача) на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за вказану частку спірної квартири в сумі 96.000 грн. та визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири, яка належить ОСОБА_2

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_9 змінила предмет позову. При цьому, крім вищезазначених вимог, просила зобов»язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна» здійснити реєстрацію права власності ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, за ОСОБА_1

Крім того, позивач просить усунути йому перешкоди у здійснені права власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою. (а.с.38-41 т.1).

При цьому ОСОБА_1 вказує на те, що згідно Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі ОСОБА_11 про проведені прилюдні торги з реалізації заарештованого нерухомого майна, він є власником ? частини квартир № 190 по вул. Сабурова, 9/61 в м. Києві.

Зазначена ? частина спірної квартири, яка належала третій особі по справі ОСОБА_3, була реалізована на прилюдних торгах згідно Протоколу проведення прилюдних торгів по реалізації майна № 11055 від 15.12.2010 року.

Як зазначає позивач, придбавши зазначену частину квартири, він мав намір перевезти свою сімю з м. Ржищева Київської області до м. Києва, так як сам тут працює та весь час перебуває у м. Києві. Він сподівався, що його сімя разом з ОСОБА_2 проживатимуть в спільній квартирі у злагоді. Проте, як виявилося пізніше, проживання з відповідачкою є неможливим.

Як вказує ОСОБА_1, у спірній квартирі, окрім відповідачки, зареєстрований її син ОСОБА_3, колишній співвласник квартири, який нещодавно звільнився з місць позбавлення волі. ОСОБА_2 разом із сином створюють всі можливі умови міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, за яких він не тільки не має можливості перевезти дружину та сина до м. Києва, а й сам, проживаючи в зазначеній квартирі, весь час перебуває у напруженні та на межі нервового зриву.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідачка та її син не весь час знаходяться у спірній квартирі, а тому він робить висновок, що в них є ще додаткова житлова площа. Навідуються вони до квартири приблизно два-три рази на тиждень, при цьому засмічують її, залишають по всій квартирі пляшки з-під алкогольних напоїв, недопалки цигарок. Син ОСОБА_2 приходить до помешкання зі своїми друзями, вони всю ніч розпивають спиртні напої, що супроводжується шумом, лайками, а іноді бійками.

Посилаючись на викладені обставини та вимоги ст. 365 ЦК України, згідно яких частка відповідачки у спільній власності не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною, спільне володіння і користування спірним житлом є неможливим, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

20.06.2011 року по даній справі було постановлено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_2 та визнано право власності на вказану частину квартири за ОСОБА_1С (а.с. 109-111).

Крім того, вказаним заочним рішенням суду було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за ? частину квартири АДРЕСА_2, в розмірі 96.000 грн., зобовязано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2, а також зобовязано відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_3.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.07.2011 року було виправлено описку в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позов ОСОБА_1 задовольнити. Припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за ? частину квартири АДРЕСА_2, в розмірі 96.000 грн. Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2. Зобовязати відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_3.

В решті рішення залишити без змін.» (а.с. 116).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.01.2012 року заочне рішення суду від 20.06.2011 року та ухвалу від 29.07.2011 року про виправлення описки було скасовано, а справу призначено до нового судового розгляду (а.с. 140-141).

Під час нового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечує. При цьому звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, який неодноразово доповнювала та уточнювала. В зустрічних вимогах разом з уточненнями та доповненнями ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 20.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 3387; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 09.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 2861 та просить застосувати наслідки недійсності вказаних правочинів.

Крім того, ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 та витребувати від ОСОБА_6 ? частину квартири АДРЕСА_4.

При цьому позивачка за зустрічним позовом вказує на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації житлового фонду Ватутінської районної ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року, власниками вищезазначеної квартири в рівних долях є вона та її син ОСОБА_3

Згідно з протоколом проведення прилюдних торгів по реалізації майна № 11055 від 15.12.2010 року, ? частина цієї квартири, яка належала ОСОБА_3, була реалізована на прилюдних торгах, яку придбав ОСОБА_1

Як вказує ОСОБА_2, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2011 року було задоволено позов ОСОБА_1 та припинено право її власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_1 право власності на належну їй ? частину вказаної квартири та стягнуто на її користь грошову компенсацію за ? частину квартири в розмірі 96.000 грн.

В-подальшому, за її заявою заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва 11.01.2012 року було скасовано. Однак, за цей час ? частина квартири незаконно вибула з володіння її законного власника ОСОБА_2 на підставі поданих ОСОБА_1 до суду недостовірних даних та обставин.

ОСОБА_2 вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності.

При цьому ОСОБА_2 вважає недоведеними доводи ОСОБА_1 про те, що вона разом із сином створюють всі можливі умови міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, за яких він не тільки не має можливості перевезти дружину та сина до м. Києва, а й сам, проживаючи в зазначеній квартирі, весь час перебуває у напруженні та на межі нервового зриву.

Також ОСОБА_2 вважає безпідставними посилання позивача на те, що вона із сином навідуються до квартири приблизно два-три рази на тиждень, при цьому засмічують її, залишають по всій квартирі пляшки з-під алкогольних напоїв, недопалки цигарок, а її син ОСОБА_3 приходить до помешкання зі своїми друзями, вони всю ніч розпивають спиртні напої, що супроводжується шумом, лайками, а іноді бійками.

Як зазначає ОСОБА_2, навпаки, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 самовільно пошкодив замки вхідних дверей спірної квартири, пошкодив та вивіз все належне їй майно, чим позбавив її можливості користуватися квартирою. Як вказує позивачка, по даному факту порушено кримінальну справу.

ОСОБА_2 також вважає необгрунтованими посилання ОСОБА_1 на положення ст. 365 ЦК України, згідно яких право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду, якщо частка є незначною та не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною та спільне володіння і користування спірним житлом є неможливим.

При цьому зазначає, що їй належить ? частина квартири, яка не може бути визнана незначною часткою порівняно з усією площею квартири, до того ж, їх з ОСОБА_1 частки квартири є рівними.

Крім того, ОСОБА_2 не згодна на грошову компенсацію вартості належній їй ? частини спірної квартири. При цьому вважає суму компенсації за ? частини квартири в розмірі 96.000 грн., запропоновану ОСОБА_1, такою, що не відповідає реальній ринковій її вартості та є значно заниженою.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 вважає, що підстави для припинення її права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, передбачені ст. 365 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1, ним не доведені, тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що оформивши право власності на всю квартиру на підставі заочного рішення суду від 20.06.2011 року, згодом ОСОБА_1 продав квартиру ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_5 Г.І., за якою на даний час зареєстровано право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_2 вважає, що вищезазначені договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а також між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мають бути визнані недійсними, оскільки квартира вибула із її законного володіння поза її волею.

Крім того, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України ? частина спірної квартири має бути витребувана на її (ОСОБА_2) користь у її добросовісного набувача ОСОБА_6

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить задовольнити її зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_12 проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечує (а.с.15,193,194 т.1).

При цьому вказує на те, що підстави припинення право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 відповідають вимогам ст. 365 ЦК України. Крім того зазначила, що ОСОБА_2 має інше нерухоме майно квартиру АДРЕСА_6, де на даний час проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3, тому викуп у ОСОБА_2 її частки квартири АДРЕСА_7 не завдасть значної шкоди її інтересам та інтересам її родини та не будуть порушені права теперішнього власника квартири ОСОБА_6

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та як 3-ї особи за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_13, проти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні - не заперечує, вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом - не визнає. При цьому ОСОБА_13 вказує на те, що 09.12.2011 року на момент укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, квартира була вільна від обтяжень та арештів, що перевірялося нотаріусом та була підтверджено витягами з відповідних реєстрів.

Як зазначає ОСОБА_13, згідно з вимогами ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, факт про наявність у продавця права власності на квартиру та відсутність обтяжень на неї, станом на момент укладання ОСОБА_6 09.12.2011 року договору купівлі-продажу квартири був офіційно визнаний та підтверджений державою.

Вказане, на думу ОСОБА_13, також стосується і договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, який, крім офіційних даних Державного реєстру, покладався на заочне рішення суду.

Посилаючись на викладенні обставини, представник ОСОБА_6 вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Також, представник ОСОБА_6 ОСОБА_13 зазначає, що ОСОБА_5Л не є позивачем у даній справі, тому до нього не може бути предявлений зустрічний позов. При цьому ОСОБА_13 вважає, що з вимогами про застосування наслідків недійсності правочинів ОСОБА_2 має звернутися з окремим позовом до ОСОБА_5, щоб зобовязати його повернути ОСОБА_6 отримані від неї за договором купівлі-продажу грошові кошти, отримати від неї у власність квартиру та передати її у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2

Крім того, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6, в особі свого представника ОСОБА_13, звернулася до суду з окремим позовом, який в-подальшому доповнила. В своєму позові ОСОБА_6 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, зняти арешт, накладений на вказану квартиру, а також усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3О з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Також, ОСОБА_6 просить зобовязати Відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_8 (а.с. 148-150 т. 1, а.с. 93-94 т. 2).

При цьому представник ОСОБА_6 ОСОБА_13 К,В. вказує на те, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, за реєстровим № 2861, та зареєстрованого у Київському міському БТІ 15.12.2011 року під № 331326. Продавцем квартири за вказаним договором купівлі-продажу є ОСОБА_5 Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є, і на момент постановлення ухвали про накладення арешту, не були власниками вищезазначеної квартири.

На час укладання договору купівлі-продажу квартира була вільна від обтяжень та обмежень, що перевірялося нотаріусом. ОСОБА_6 дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири. Отже, право власності на квартиру № 190 по вул. Сабурова. 9/61 в м. Києві набуте ОСОБА_6 правомірно і добросовісно.

Як вказує ОСОБА_13, накладений Деснянським районним судом м. Києва арешт на квартиру, порушує право ОСОБА_6 як власниці квартири, зокрема, не дає їй можливості зареєструватися за вказаною адресою.

Як зазначає ОСОБА_13, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не передбачена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру оспорюється ОСОБА_2, то ОСОБА_6 змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_6 ОСОБА_13 доповнив позовні вимоги. В доповненнях до позову від 26.04.2012 року, представник ОСОБА_6 просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3О з реєстраційного обліку за вказаною адресою, та зобовязати Відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_8, посилаючись на те, що 13.01.2012 року відділ ГІРФО, не зважаючи на наявність арешту на квартиру, відновив реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаною адресою, та відмовив, при цьому, в реєстрації за цією адресою ОСОБА_6

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_13 просить задовольнити позовні вимоги 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6

Третя особа ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 заперечує, позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 просить розглядати справу у його відсутність. При цьому зазначив, що при посвідченні ним 09.12.2011 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за реєстровим № 2861, ним було дотримано усіх, передбачених Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вимог щодо вчинення такого роду правочинів. Відомих нотаріусу перешкод для вчинення зазначеної нотаріальної дії на час її вчинення не існувало (а.с. 20, 108,128, 153 т.2).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представники третіх осіб: Відділу ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві та КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» просять розглядати справу у їх відсутність ( а.с. 169,171 т.1, а.с. 82, 110, 145,152 т. 2 ).

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_8ЛО. та представників третіх осіб Відділу ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві та КП «Київське містке бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вислухавши думку представника прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради на підставі розпорядження № 589 від 20.02.1997 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності, в рівних долях, ОСОБА_2 та члену її сім»ї ОСОБА_3 (а.с.9 т.1).

Як вбачається з ОСОБА_11 державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 10347 від 20.05.2005 року, виданого Деснянським районним судом м.Києва, про конфіскацію на користь держави всього майна ОСОБА_3, яке є його особистою власністю, 15.12.2010 року були проведені прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_3 ? частини квартири АДРЕСА_1. Вказану частину квартири придбав на прилюдних торгах ОСОБА_1 за 105.500 грн. (а.с.8 т.1).

На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації заарештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року та Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, відповідно до ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 став власником ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 6-7, 8,45-49 т.1).

Відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року, інша частина спірної квартири належала відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно технічного паспорту спірна квартира є двокімнатною, загальною житловою площею 29,7 кв.м., при цьому житлова площа кімнат становить 17,9 кв.м. та 11,8 кв.м., які за своїм розміром не відповідають ? частини власності кожного із співвласників (а.с.98-99 т.1).

Як стверджує представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_12, квартира АДРЕСА_1 є неподільною, а спільне володіння і користування спірним житлом неможливе, так як ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 міняють вхідні замки, перерізають дроти, навмисно залишають відкриті крани з водою, зламують замок на дверях у його кімнату, у зв»язку з чим позивач неодноразово звертався до органів міліції із заявами з метою усунення перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні квартирою.

Крім того, припинення право власності відповідачки у спірній квартирі не завдасть значної шкоди її інтересам, оскільки вона має інше житло квартиру АДРЕСА_6.

Також, ОСОБА_12 зазначила, що відповідно до Висновку про вартість майна № 10/03 від 21.03.2011 року, виконаного СПД ОСОБА_14, позивач вніс на депозитний рахунок суду 96.000 грн. у рахунок вартості ? частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, на думку ОСОБА_12, є всі умови, передбачені статтею 365 ЦК України, на підставі яких право ОСОБА_2 на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду.

Суд вважає, що вказані доводи представника позивача при новому розгляді справи не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння та користування є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як стверджує ОСОБА_2, її частка у спірній квартирі є не меншою за частку ОСОБА_1, а відповідно до Свідоцтв про право власності, кожному з них квартира АДРЕСА_1 належить в рівних долях по ? її частці. Таким чином, припинення права на її ? частину в спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім того, вона не погоджується на вирішення спору шляхом отримання грошової компенсації за належну їй ? частину спірної квартири в розмірі 96.000 грн., посилаючись на те, що дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 значно більше тієї вартості, яку поклав на депозитний рахунок суду ОСОБА_1, і взагалі, продавати свою частку квартири іншій особі вона не має наміру.

Доводи ОСОБА_2 про те, що її частка у спірній квартирі є не меншою за частку ОСОБА_1, суд вважає обгрунтованими, оскільки вони підтверджуються доказами у справі, а саме: ОСОБА_1 набув право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 на підставі акту про проведені прилюдні торги з реалізації заарештованого нерухомого майна від 15.12.2010 року та Свідоцтва про право власності від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10

Інша ? частина вказаної квартири належала відповідачці ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної Ради згідно з розпорядженням № 589 від 20.02.1997 року.

Таким чином, на час набуття ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, частка власності ОСОБА_2 у спірній квартирі була рівною з часткою власності ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому частиною 4 цієї статті передбачено, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як встановлено судом, до придбання ОСОБА_1 ? частини спірної квартири, остання належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3, між якими існували добри родинні відносини та не існувало розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном.

Суд, також, враховує, що при придбанні ? частини квартири АДРЕСА_9 Є.С. було відомо, що квартира має житлову площу 29,7 кв.м., складається з двох кімнат площею 17,9 кв. м. та 11,9 кв.м., які за своїм розміром не відповідають ? частини власності кожного із співвласників.

Як зазначає ОСОБА_1 в своєму позові, мирне вирішення питання між сторонами про належне володіння та користування спірною квартирою та її поділ відповідно до часток власності кожного неможливий через неприязнені стосунки з відповідачкою ОСОБА_2 Про наявність конфліктних стосунків з представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 з приводу користування спірною квартирою не заперечує в судовому засіданні і сама ОСОБА_2, яка також стверджує, що ніколи не бачила самого ОСОБА_1

Крім того, суд враховує, що при наявності розбіжностей з іншім співвласником квартири АДРЕСА_7 щодо порядку володіння і користування вказаною квартирою або виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, ОСОБА_1 не вирішував зазначене питання в судовому порядку, тому суд критично ставиться до доводів позивача та його представника ОСОБА_15 щодо неможливості виділення частки ОСОБА_1 в спільній власності в натурі, а також не приймає до уваги їх доводи про те, що квартира є неподільною.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що з підстав припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, передбачених ст. 365 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх доводів, останнім не доведено, що квартира АДРЕСА_7, яка належить двом співвласникам в рівних частках, є неподільною, а частка ОСОБА_2 у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі.

Що стосується доводів ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_15 про те, що спільне володіння і користування квартирою разом з ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 неможливе через їх неправильну поведінку та створювання перешкод у користуванні квартирою, то як встановлено судом, саме через неправомірні дії представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, який самовільно пошкодив замки вхідних дверей та проник до квартири АДРЕСА_7, між сторонами склались конфліктні непримиримі стосунки, що зробило неможливим спільне володіння та користування спірною квартирою. При цьому сам ОСОБА_1 жодних питань з ОСОБА_2 , як співвласницею квартири, не вирішував.

Також, позивачем не доведено, що припинення права ОСОБА_2 на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам та члену її сім»ї ОСОБА_3 При цьому посилання представника позивача на те, що ОСОБА_2 має інше житло квартиру АДРЕСА_10 суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_2 належить вказана квартира.

Крім того, суд враховує, що однією з підстав для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення її права власності на частку у спільному майні, був намір ОСОБА_1 перевезти свою сім»ю (дружину та дитину) з м.Ржищева Київської області до міста Києва, де він працює та майже весь час знаходиться у м.Києві.

В той же час, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_12 не надали жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Навпаки, як вбачається з відповіді Головного управління юстиції у Київській області від 24.02.2012 року на запит прокуратури Деснянського району м.Києва, перевіркою за архівами відділів державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційних служб районних, міських та міськрайонних управлінь юстиції області встановлено, що за період з 01.01.2005 року по теперішній час (з моменту настання шлюбного віку ОСОБА_1С.) державна реєстрація шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, підпорядковими відділами не проводилась (а.с.63 т.2).

Суд також враховує, що всупереч свого наміру перевезти свою сім»ю (дружину та дитину) з м.Ржищева Київської області до міста Києва, щоб проживати зі своєю сім»єю та ОСОБА_2 в одній квартирі у злагоді, що і було однією з підстав для звернення позивача до суду з даним позовом, ОСОБА_1, оформивши право власності на всю квартиру АДРЕСА_7 на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, продав належну йому квартиру ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.171 т.1, а.с.24-27 т.2).

Виходячи із зазначених обставин, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про припинення право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_7 та визнання за ОСОБА_1 право власності на вказану частину квартири суд не вбачає.

Як встановлено судом, будучи власником 1/2 квартири АДРЕСА_7 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23.12.2010 року державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та власником ? частини вказаної квартири на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, ОСОБА_1 продав належну йому квартиру АДРЕСА_11 К.Л. на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року (а.с.45-48, 171, 216-217 т.1). .

Від ОСОБА_5 право власності на квартиру перейшло та на даний час зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року (а.с.151,152, 218-219 т.1).

Оскільки на час розгляду справи в суді право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 оспорюється, ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_7.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а також між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, мають бути визнані недійсними, оскільки квартира вибула із її законного володіння поза її волею.

Також, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України ОСОБА_2 просить витребувати на її користь ? частину спірної квартири у її добросовісного набувача ОСОБА_6

ОСОБА_6, як власник спірного житла, інтереси якого порушуються при розгляді даної справи, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в особі свого представника ОСОБА_13, звернулася до суду з окремим позовом, який в-подальшому доповнила. В своєму позові ОСОБА_6 просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, зняти арешт, накладений на вказану квартиру, а також усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3О з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Як вказує представник 3-ї особи із самостійними вимогами ОСОБА_13, на час укладання договору купівлі-продажу квартира була вільна від обтяжень та обмежень, що перевірялося нотаріусом. ОСОБА_6 дотримані вимоги щодо нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири. Отже, право власності на квартиру № 190 по вул. Сабурова. 9/61 в м. Києві набуте ОСОБА_6 правомірно і добросовісно.

Статтею 204 ЦК України встановлені загальні положення про презумпцію правомірності правочинів і закріплені умови їх дійсності. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не передбачена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Зокрема: зміст правочину не може суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, право власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_12 було припинено на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року про виправлення описки. Цим же рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності на вищезазначену частину квартири (а.с.109-111,116 т.1).

В подальшому за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2011 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_7. (а.с.124 т.1).

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.01.2012 року заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвала суду від 29.07.2011 року про виправлення описки були скасовані, а справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення право власності на ? частину квартири, визнання право власності та усунення перешкод в користуванні квартирою № 190 по вул.Сабурова,9/61 у м.Києві призначена до нового розгляду (а.с.140-141 т.1).

За цей період ОСОБА_1, будучи власником 1/2 квартири АДРЕСА_7 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23.12.2010 року державним нотаріусом 11-ї київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, та власником 1/2 частини вказаної квартири на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року та ухвали суду від 29.07.2011 року, продав належну йому квартиру АДРЕСА_11 К.Л. на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2011 року (а.с.45-48, 171, 216-217 т.1). .

Від ОСОБА_5 право власності на квартиру перейшло та на даний час зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року (а.с.151,152, 218-219 т.1).

Разом з тим, при новому розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення право власності на ? частину квартири, визнання право власності та усунення перешкод в користуванні квартирою № 190 по вул.Сабурова,9/61 у м.Києві призначена до нового розгляду, суд не знайшов підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

Оскільки заочне рішення суду від 20.06.2011 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на належну ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_7 на даний час скасовано, а при новому розгляді справи підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на вказану частину квартири суд не вбачає, то суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не мав і має правових підстав володіння зазначеною часткою квартири.

При таких обставинах суд вважає, що ? частина квартири АДРЕСА_7, яка належала ОСОБА_2 на законних підставах, вибула із її володіння поза її волею, тому вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом в частині визнання за нею права власності на ? частину вказаної квартири суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та положення ст.ст. 203,204 ЦК України, суд вважає, що договір купівлі-продажу, укладений 20.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 3387, має бути визнаний недійсним в частині купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_7, яка належала ОСОБА_2

Оскільки вищезазначений договір купівлі-продажу визнається частково недійсним, то договір, укладений 09.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 2861, також є недійсним в частині купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_7.

При цьому суд погоджується з доводами представника останнього покупця спірної квартири ОСОБА_6 ОСОБА_13 про те, що при придбанні квартири АДРЕСА_13 Г.І. діяла правомірно і добросовісно, при цьому покладалась на дані державного реєстру реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень. Так як ОСОБА_6 при покупці квартири не було відомо про вищезазначені судом обставини, то суд визнає її добросовісним набувачем спірної квартири.

Згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: ... вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 388 ЦК України у ОСОБА_2 є всі підстави для витребування у ОСОБА_6 ? частини квартири АДРЕСА_7.

При цьому, враховуючи обставини справи, суд вважає необхідними застосувати наслідки недійсності правочину, укладеного 09.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, передбачені ст. 216 ЦК України, та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за ? частину квартири АДРЕСА_1, що за договором купівлі-продажу від 09.12.2011 року становить 252.000 грн.

Виходячи з зазначених обставин, позовні вимоги 3-ї особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, в частині визнання за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Оскільки суд визнає за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири, то вимоги ОСОБА_6 в частині усунення перешкод у здійсненні нею права власності на квартиру шляхом зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3О з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Як встановлено судом, дізнавшись про заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2011 року, яким її право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 було припинено та знято її та сина ОСОБА_3 з реєстрації за вказаною адресою, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення суду, а в забезпечення позову просила накласти арешт на спірну квартиру.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.12.2011 року з метою забезпечення позову по даній справі було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки на даний час питання правомірності переходу та набуття права власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_1, від якого право власності перейшло до ОСОБА_16, а в подальшому - до ОСОБА_6, є предметом судового розгляду, вимоги ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного на вищезазначену квартиру, суд вважає передчасними.

Оскільки суд частково задовольняє вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом, то відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України, стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 607 грн. 30 коп.

Так як вимоги 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_6 також задоволені частково, враховуючи, що ОСОБА_6 звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь держави судовій збір в сумі 2520 грн., а саме: з кожного по 1260 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,10,57-60,79,88,213-214,218 ЦПК України, ст.ст.203, 215,316,321,365,387,388 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за ? частину квартири АДРЕСА_1 в сумі 96.000 грн., припинення право власності ОСОБА_2 на ? частину вказаної квартири та усунення перешкод в користуванні нею, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 20.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 3387, а саме в частині купівлі-продажу ? частини вказаної квартири.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09.12.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за № 2861, а саме в частині купівлі-продажу ? частини вказаної квартири.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за ? частину квартири АДРЕСА_1, що за договором купівлі-продажу від 09.12.2011 року становить 252.000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 607 грн. 30 коп.

В решті позову відмовити.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь держави судовій збір в сумі 2520 грн., а саме: з кожного по 1260 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: