Справа № 0807/2887/2012
Провадження № 2/807/833/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2012 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М. О.

при секретарі: Степаненко Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2О про стягнення суми боргу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2011 року він за розпискою позичив відповідачеві гроші в розмірі 35000 гривень на строк до 20 вересня 2011 року. До теперішнього часу відповідач суму боргу йому не повернув, тому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надавши заяву про слухання справи у їх відсутності та посилаючись на позовні вимоги та матеріали справи просять задовольнити позов у повному обсязі. Справу слухати в заочному провадженні.

Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, що є підставою у відповідності до ч.4ст. 169 ЦПК України для винесення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В матеріалах справи наявна розписка від 20.06.2011 року, від імені ОСОБА_2 (відповідача у справі) про отримання ним у борг від позивача грошової суми у розмірі 35000 грн. та зобовязанням повернути борг в строк до 20.09.2011 року. (а.с.6).

Таким чином, між сторонами відповідно до ст.1046 ЦК України був укладений договір позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підставі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Таким чином, відповідно до розписки від 20.06.2011р. відповідач зобовязувався повернути борг до 20.09.2010 р., проте взяті на себе зобовязання не виконав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог.

Крім того, відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобовязання та не повернув суму позики у визначений строк, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача за договором позики грошей в розмірі 35000 грн., 3 % річних - 946 грн. 44 коп., являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає що дана позовна вимога не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, при наявності його провини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наслідки порушення договору позичальником установлені ст.ст.625, 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Не встановлює такої відповідальності також дана відповідачем розписка та письмові свідчення наявні у матеріалах справи, а відтак правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскільки цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на підставі договору позики, умовами якого право на відшкодування моральної шкоди у разі порушення його умов, не передбачене, суд знаходить позов в цій частині безпідставним, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, ч.4 ст. 169, ст..ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який мешкає за адресою: Запорізька область м. Енергодар вул.. Лісова 1 корп.2 квартира,36, на користь ОСОБА_1, борг згідно розписки в сумі 35000 (тридцять пять тисяч) грн. 00 коп., суму 3% річних у розмірі 946 грн.44 коп.,судові витрати в сумі 359 грн. 46 коп., всього 36305 (тридцять шість тисяч триста пять)грн. 90 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. О. Куценко