Справа № Провадження №22-ц-1963/12 22-ц/1090/2850/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія38Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Корзаченко І.Ф., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі : Соловйову А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2011 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що відповідач ОСОБА_5 подав до комісії із захисту прав дитини Вишгородської райдержадміністрації заяву, яка містить неправдиву інформацію про всіх трьох позивачів, що мала на меті принизити їх честь і гідність. Заяву було зачитано вголос всім членам комісії. Після цього ОСОБА_5 звернувся до комісії з новою заявою, яка містить ще більше неправдивої інформації стосовно всіх трьох позивачів, а особливо стосовно позивача ОСОБА_2 Наслідком написання цієї заяви є те, що представники служби у справах дітей Вишгородської РДА приїжджали по ОСОБА_2 для обстеження матеріально-побутових умов, а також до центру розвитку дитини «Орлятко», щоб зясувати, чи насправді ОСОБА_2 несумлінно виконує батьківські обовязки. Всі три відповідачі підписали заяву до Демидівської амбулаторії, в якій містилась неправдива образлива Інформація щодо невиконання батьківських обовязків ОСОБА_2 та з приводу стану здоровя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, відповідач ОСОБА_6 надіслала заяви на місце роботи позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (мережу автозаправних станцій «БРСМ-нафта»), в якій розповсюдила неправдиву Інформацію про позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із метою приниження їх ділової репутації.

Роботодавці провели додаткову перевірку стану здоровя, що змусило позивачів пройти додаткове медичне обстеження і доводити правомірність працевлаштування. ОСОБА_4 же не хотіла, щоб роботодавці знали, що вона раніше хворіла на туберкульоз.

Вона раніше стояла на обліку у Київській студентській лікарні, тому у Вишгородській ЦРЛ інформації про колишню її хворобу не було.

12 вересня 2011 року ОСОБА_6 зареєструвала звернення до Демидівського сільського голови, в якому розповсюдила неправдиву Інформацію про відповідача ОСОБА_3 як депутата Вишгородської районної ради. Подібне звернення від ОСОБА_6 надійшло і на імя голови Вишгородської районної ради. Позивачі вважали, що неправомірними діями відповідачів їм завдано моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в звязку з тим, що вони були ображені та принижені в численних письмових зверненнях відповідачів, чия неправдива Інформація стала відома односельцям, керівництву та співробітникам «БРСМ-нафти», голові Вишгородської РДА, його заступникам, керівникам структурних підрозділів. Розповсюджена інформація стосовно ОСОБА_3 завдала значного удару по її діловій репутації, принизила честь і гідність.

В уточненій позовній заяві позивачі вказували, що не відповідає дійсності у зверненнях ОСОБА_5 інформація, що він самостійно і через своїх батьків повністю матеріально забезпечує дитину, цікавиться розвитком та поведінкою сина в дитячому садочку, на його кошти та кошти батьків навесні 2011 року був зроблений ремонт в кімнаті сина, довгий час ОСОБА_2 ніде не працювала і проживала з сином на його кошти та кошти його батьків, а працює вона на протязі останніх двох місяців, оскільки, де б вона не працювала, ніде довго не затримувалась - звільнялась, ним був придбаний та подарований мобільний телефон, який ОСОБА_2 у дитини відібрала та стала використовувати в своїх особистих інтересах, в червні 2011 року з невідомих причин ОСОБА_2 взагалі вигнала 6-річного ОСОБА_8 з дому, останнім часом ОСОБА_2 не займається вихованням їх сина. ОСОБА_9 живе у її сестри - ОСОБА_3 Позивачі вказують, що це є відвертим приниженням і дискримінацією їх, ОСОБА_3 ніколи не приховувала від відповідачів, що хворіла на туберкульоз і повністю вилікувалась у 2000-2001 роках. Аналогічну Інформацію вважають такою, що не відповідає дійсності, і в зверненні ОСОБА_5 до комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської РДА від 16.09.2011 року. Інформація про те, що наразі ОСОБА_8 проживає і виховується безробітною тіткою - ОСОБА_3, яка на його думку, є неврівноваженою, агресивною, з надірваною психікою особою, що хворіла на туберкульоз, - є неправдивою, відверто принизливою та дискримінаційною.

У заяві відповідача ОСОБА_6 до Демидівського сільського голови від 12 вересня 2011 року неправдивою є інформація про те, що ОСОБА_3 не проводить ніякої роботи ні з надання допомоги сільському голові, ні депутатам сільської ради, ні окремим мешканцям села Демидів, що в неї з Демидівським сільським головою «війна». У зверненні відповідачів до завідуючої Демидівською медичною амбулаторією інформація про те, що ОСОБА_9 фактично проживає в сімї ОСОБА_3, яка хворіла на туберкульоз (відкрита форма) та проходила 9-місячний курс лікування в Київському протитуберкульозному диспансері, в минулому році проходила курс лікування від туберкульозу і її донька ОСОБА_4, що є збиранням і розповсюдженням інформації про стан здоровя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без їхньої на те згоди.

Позивачі просили стягнути моральну шкоду: з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 21000 грн., на користь ОСОБА_3 - 10000 грн., на користь ОСОБА_4 5000 грн.; з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 10000 грн., на користь ОСОБА_3 -20000 грн., на користь ОСОБА_4 9000 грн.; з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 10000 грн., на користь ОСОБА_3 -6000 грн., на користь ОСОБА_4 9000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з апеляційною скаргою в якій просять це рішення скасувати та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ОК №018179 (а.с.23) було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 4 серпня 2006 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 присвоєно прізвище ОСОБА_2. Від шлюбу 24 листопада 2004 року народився син, ОСОБА_8 (а.с.22).

Позивачка - ОСОБА_2 є матірю дитини, позивачка ОСОБА_3 - є бабусею дитини зі сторони матері, позивачка ОСОБА_4 - рідною тіткою дитини, відповідачі - ОСОБА_5 є батьком дитини, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є відповідно бабусею та дідусем дитини з боку батька.

Між сторонами склалися складні життєві стосунки, повязані з вихованням малолітнього ОСОБА_8, про що свідчать заяви ОСОБА_5 (а.с.90,91), ОСОБА_2М.(а.с.74-77) та пояснення ОСОБА_3 (а.с.78-81), заява ОСОБА_2 І І.М. про зміну прізвища дитини (а.с.85).

Відповідно до акту обстеження умов проживання та виховання дитини від 27 вересня 2011 року (а.с.31) для дитини ОСОБА_8 матірю створені всі необхідні умови для життя і розвитку. В акті вказано, що батько ОСОБА_5 хоче брати участь у вихованні сина, але вважає, що мати чинить у цьому перешкоди, тому він змушений був звернутися до органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації з клопотанням встановити способи участі у вихованні дитини.

Відповідно до висновку №9184 0-06 від 9 листопада 2011 року служба в справах дітей рекомендувала в інтересах дитини доцільність встановлення гр..ОСОБА_5 способу участі у вихованні дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом спілкування з дитиною протягом чотирьох вихідних днів на місяць за домовленістю між батьками, врахувавши робочі дні матері дитини, половину канікулярного часу теж за згодою батьків, під час хвороби ОСОБА_8 залишати у сімї батька або матері, там де захворіла дитина (а.с.72). На підставі висновку було прийнято головою Вишгородської районної адміністрації розпорядження №2184 від ЗО листопада 2011 року (а.с.82).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач ОСОБА_5 звернувся до відповідних органів з заявою про встановлення можливості брати участь в вихованні сина і усунення перешкод в вихованні дитини, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звертались до відповідного органу з заявою про отримання відомостей про стан здоровя відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3, оскільки в цій сімї виховується малолітня дитина, відповідачка ОСОБА_6 звернулась з метою отримання звіту депутата, тому відомості, викладені в такий спосіб, не можуть вважатись поширенням недостовірної Інформації.

Відповідно до абз.6 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»- негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»навіть у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи Інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, постановляючи рішення проігнорував вимоги діючого законодавства і невірно трактував Постанови Пленуму Верховного суду України безпідставні та висновків суду не спростовують.

Факту приниження, честі, гідності, ділової репутації та поширення неправдивих відомостей відповідачами про позивачів в суді встановлено не було, як не був доведений факт завдання позивачам моральної шкоди та не надано обґрунтування сумам відшкодування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не знайшла підстав для скасування рішення суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді :