Номер провадження № 22-ц/1590/5708/12
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Суворова В.О.

судді Артеменка І.А.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, Головного управляння Державної казначейської служби України в Одеської області - Про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси до відповідачів про стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 грн., в якому зазначив, що 6 серпня 2000 року сталась дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої ОСОБА_3, перебуваючи за кермом свого автомобіля у нетверезому стані, пошкодив автомобіль швидкої медичної допомоги, яким він керував. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та став інвалідом 2-ї групи.

Згідно вироку Іллічівського районного суду м.Одеси від 17.04.2002 року з підсудного ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду у розмірі 5000 грн. На підставі вироку суду, 05.12.2002 року був виданий виконавчий лист про стягнення 5000 грн.

17.01.2003 року даний виконавчий лист надійшов до виконання до другого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси та після проведення виконавчих дій був повернутий позивачу 12.11.2003 року.

16.02.2004 року він звернувся до суду з позовом на незаконні дії виконавчої служби, 03.09.2004 року у задоволенні позову було відмовлено. У подальшому після кількох судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій по суті було частково задоволено його апеляційну скаргу ОСОБА_2 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року: скасовано рішення суду першої інстанції від 03.09.2004 року: Ухвалено нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано дії другого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про повернення стягувачеві виконавчого листа від 05.12.2002 року незаконними. Скасовано постанову державної виконавчої служби від 12.11.2003 року про повернення виконавчого листа. Зобовязано другий відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси виконати виконавчий лист суду від 05.12.2002 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн. відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначений виконавчий лист був виконаний та йому кошти перерахувала фізична ос ба 11.12.2008 року.

Позивач вважав, що неправомірними діями виконавчої служби йому було заподіяно значну моральну шкоду, оскільки він не зміг своєчасно отримати присуджену йому суму відшкодування моральної шкоди. Відсутність коштів не дали йому можливості своєчасно зробити операцію, повязану з ДТП, що призвело до значного погіршення його здоровя та моральних страждань. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів 300000 грн.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на відсутність доказів спричинення моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 березня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача моральну шкоду 2000 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати у звязку з порушенням судом юридичних норм національного і міжнародного права, принципи законності і справедливості, чим суттєво порушені його законні права і інтереси.

В апеляційній скарзі другий відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси також просить рішення суду скасувати, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та винесеним з суттєвим порушенням норм матеріального права.

Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, судом не встановлено причинно-наслідкового звязку між діями відповідачів та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 в частині часткового відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що з вини другого відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м.Одеси вирок суду від 17.04.2002 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь позивача моральної щкоди було виконано лише 11.12.2008 року. Таке тривале виконання вироку суду призвело до його моральних та фізичних страждань, розмір яких суд визнав у сумі 2000 грн.

Колегія суддів вважає, що висновки суду в цій частині відповідають фактичним обставинам по справі, суд вірно визначився з підставами позовних вимог та правильно застосував норми матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м.Одеси від 17.04.2002 року з підсудного ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду у розмірі 5000 грн. На підставі вироку суду, 05.12.2002 року був виданий виконавчий лист про стягнення 5000 грн.

17.01.2003 року даний виконавчий лист надійшов до виконання до другого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси та після проведення виконавчих дій був повернутий стягувачеві 12.11.2003 року.

16.02.2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом на незаконні дії виконавчої служби, рішенням Малиновського районного суд м.Одеси від 03.09.2004 року у задоволенні позову було відмовлено.

У подальшому після кількох судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій по суті було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2010 року: скасовано рішення суду першої інстанції від 03.09.2004 року: Ухвалено нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано дії другого відділу державної виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції м. Одеси про повернення стягувачеві виконавчого листа від 05.12.2002 року незаконними. Скасовано постанову державної виконавчої служби від 12.11.2003 року про повернення виконавчого листа. Зобовязано другий відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси виконати виконавчий лист суду від 05.12.2002 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн. відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначений виконавчий лист був виконаний 11.12.2008 року, шляхом перерахування 5000 грн. позивачу родичами боржника.

Обгрунтованими є висновки суду про те, що відповідно до положень Закону Уекраїни Про державну виконавчу службудержавна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України, державні виконавці є державними службовцями, фінансування та матеріальне забезпечення діяльності яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Районним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що незаконними та безвідповідальними діями ДВС по невиконанню протягом тривалого часу судового рішення, позивачу спричинено моральну шкоду. При цьому суд правильно визначився з підставами задоволення позову: ст.ст. 1167, 1174 ЦК України та розміром суми відшкодування.

Колегія суддів вважає, що і цій частині рішення є обґрунтованим та законним.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення судових витрат у розмірі 20042 грн. то рішення суду в цій частині є не законним і необґрунтованим частково, тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову.

Дійшовши обгрунтованого висновку про те, що з вини відповідача ДВС, вирок суду від 17.04.2002 року був фактично виконаний добровільно божником тільки 11.12.2008 року, районний суд не надав належну оцінку тій обставині, що у звязку із зазначеним незаконними діями ДВС позивач вимушений був нести певні витрати, повязаних з розглядом його справи судом з грудня 2003 року до початку 2012 року: витрати на оформлення двох довіреностей 400 грн.; отримання юридичної допомоги від адвоката ОСОБА_1 у 2005 році та її оплата 2000 грн. ( а.с. 251-254, том 1); витрати на проїзд до районного суду 1190 грн., апеляційного суду 230 грн. та до ДВС 150 грн. згідно розрахунку, наданого позивачем ( а.с.3, 205-207, том 2).

Таким чином, доведені та необхідні судові витрати позивача складають 3970 грн. (400+1190+230+150+2000).

Дані витрати позивача є дійсно необхідними, обґрунтованими, підтвердженими відповідними доказами, а тому підлягають стягненню з Державної Казначейської служби України відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України.

В іншій частині позов ОСОБА_2 про стягнення судових витрат судова колегія вважає безпідставним та недоведеним, а тому в іншій частині вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.3, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної казначейської служби України відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2012 року змінити, скасувати рішення в частині відмови у стягненні судових витрат та в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 3970 грн.

В задоволенні іншої частини позову про стягнення судових витрат відмовити.

Змінити резолютивну частину рішення в частині стягнення моральної шкоди та викласти у наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_4

ОСОБА_5