Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22ц-260/2011р. Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.,

Суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Ремонтно експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків», про виселення за неможливістю спільного проживання із кімнати гуртожитку,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: КП «РЕПОГ», про виселення за неможливістю спільного проживання із кімнати гуртожитку..

В позовній заяві позивач зазначала, що вона з 1992 року проживає у кімнаті № 222 в гуртожитку за адресою м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 24-А.

В 1993 році в кімнату вселився її молодший син ОСОБА_4

Протягом 2004-2008 років ОСОБА_4 проживав з дружиною у її квартирі, згодом повернувся та проживає разом з ОСОБА_3 у кімнаті гуртожитку. Протягом цього часу він систематично зловживає алкоголем та в стані сп'яніння штовхає її, лається, погрожує їй, ображає нецензурними словами, не дає можливості відпочити, нацьковує на неї свою собаку, не сплачує витрати на утримання житла, у зв'язку з чим вона змушена жити до дочки ОСОБА_5 Також вона зверталася до міліції та прокуратури, а їй відповідали, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину.

Посилаючись на ці обставини, просила суд виселити відповідача з кімнати № 222 в гуртожитку за адресою м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе. 24-А,. без надання іншого жилого приміщення за неможливістю сумісного проживання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Встановлено, що сторони по справі проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, кімната 222 (гуртожиток) ( а.с.12)

З матеріалів справи вбачається, що за місцем проживання відповідач характеризується позитивно (а.с.24,60)

Постановою Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 22 травня 2010 року відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_6 за ст.. 122, 296 КК України, де зазначається, що причиною конфлікту є намір ОСОБА_3 виселити сина із кімнати гуртожитку ( а.с.З9)

Декілька звернень позивачки до правоохоронних органів мали місце у 2011 році, коли справа перебувала у провадженні суду та до відповідача не було застосовано заходів впливу, як це передбачено положеннями ст.. 116 ЖК України.

Наданий апеляційному суду висновок спеціаліста № 2292 від 25.01.2012 року, не може були прийнятий як доказ по справі щодо неправомірної поведінки відповідача, оскільки стосується подій, які мали місце після ухвалення судового рішення.

Отже, порушення відповідачем умов проживання в кімнаті гуртожитку і користування ним, передбачених ст.. 116 ЖК України не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою не було доведено факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, його триваючої антигромадської поведінки, а також вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

При цьому районний суд навів у рішенні відповідні доводи з посиланням на надані по справі докази та положення закону.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не вказують на порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: