Справа № 4-с-17/11
УХВАЛА

іменем України

23 березня 2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою та заявленими в останній вимогами про визнання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2011 р. неправомірною, про зобовязання державного виконавця усунути порушення. Як вбачається зі змісту скарги, приводом для цього звернення за судовим захистом з боку ОСОБА_1 стало те, що постановою державного виконавця від 8.11.2011 р. було закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», та ОСОБА_1 вважає, що підстави, на які посилається державний виконавець у постанові, не відповідають дійсності. Так, під час проведення виконавчих дій державний виконавець не виконував приписів Закону України «Про виконавче провадження», які стосуються виконання справ немайнового характеру; постанова винесена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, тому у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження, рішення суду набрало законної сили та суд не вимагав повернення виконавчого документа. Крім того, державний виконавець в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає, що рішення суду неможливо виконати без участі боржника. Законом передбачено, що якщо боржник не виконає без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, державний виконавець має право винести постанову про накладення штрафу на боржника, та зі слів державного виконавця відомо, що на ОСОБА_3 був накладений штраф двічі, але штраф сплачений не був.

Якщо виконати рішення суду без участі боржника неможливо, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу ДВС, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ, після чого виконавче провадження закінчується, а виконавчий документ повертається до суду чи іншого органу, що його видав. Цей порядок виконання передбачений для рішень суду, за яким боржник особисто має здійснити певні дії. В даному випадку виконати рішення можливо без участі боржника, але державний виконавець ухиляється від виконання рішення суду; разом з тим, відповідно до скарги державний виконавець відмовився надати рахунок для внесення коштів на депозит в розмірі 5 000,00 грн. для виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник особи, як подала скаргу, за довіреністю підтримав вимоги скарги повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним та просив суд її задовольнити.

Державний виконавець скаргу не визнав та просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що ним були вчинені усі необхідні виконавчі дії для виконання судового рішення (а також вжито заходів до боржника за невиконання рішення суду та накладено штраф), утім, через те, що виконати судове рішення без участі боржника неможливо, виконавче провадження було закрито. Разом з тим, відповідно до пояснень державного виконавця Верзуніна І.В. відмовилася авансувати витрати на організацію та проведення виконавчих дій, та державний виконавець не мав змоги виконати рішення суду, через що й була винесена відповідна постанова.

Заслухав пояснення учасників процесу та дослідивши докази в межах заявлених вимог та матеріали відповідного виконавчого провадження, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення скарги частково, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 01.08.2011 р. до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла заява стягувача про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про зобовязання ОСОБА_3 знести огорожу «Єврозабор», самовільно встановлену ним на земельній ділянці №134 по вул. Богомаза у м. Дніпропетровську; постановою від 03.08.2011 р. було відкрито виконавче провадження, та боржникові було надано строк до 10.08.2011 р. для добровільного виконання. Утім, боржником судове рішення виконано не було.

08.09.2011 р. державним виконавцем був складений акт про те, що у домоволодінні боржника ведеться ремонт, боржник за даною адресою не мешкає, копїі постанов були вручені бригадиру будівельників (ОСОБА_4) для передачі ОСОБА_3

10.09.2011 р. державним виконавцем була винесена постанова про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду; постанова про накладення штрафу на боржника за невиконання боржником рішення суду також була винесена 29.09.2011 р.

04.11.2011 р. прокурору Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська було направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», та 08.11.2011 р. постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито з передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»підстави.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження»відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно зі змістом п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, як встановлено судом винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження 08.11.2011 р. з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» мало місце з порушенням закону, оскільки зазначені вище правові норми передбачають закінчення виконавчого провадження у звязку з повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як встановлено судом, 04.11.2011 р. прокурору Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська було надіслано державною виконавчою службою подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за невиконання рішення суду.

За таких обставин, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження мало місце з передбаченої ч. 3 ст. 75 Закону України підстави, а не з підстав, зазначених державним виконавцем у постанові (п. 9 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»), та саме з цієї підстави скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Щодо вимоги скарги про зобовязання державного виконавця усунути порушення, то суд відмовляє в її задоволенні та при цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Утім, ОСОБА_1 не скористалася в повному обсязі правами, визначеними ЦПК України; не зважаючи на заявлену у скарзі вимогу про зобовязання державного виконавця усунути порушення, не конкретизувала яким саме шляхом повинно відбуватися усунення порушення з боку державного виконавця, яке саме порушення та які дії необхідно зобовязати вчинити останньому задля поновлення прав особи, яка звернулася із даною скаргою.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Водночас, вирішуючи в обовязковому порядку при винесенні ухвали питання про розподіл витрат, повязаних із розглядом скарги, при вирішенні даного питання суд керуються тим, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 388 ЦПК); таким чином, враховуючи результат розгляду скарги, то, на переконання суду, із державного виконавця на користь заявника підлягатиме до сплати судовий збір пропорційно до задоволених вимог скарги та в розмірі 47,05 грн.

Керуючись ст. 8, ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 208, ст.ст. 210, 386 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 08.11.2011 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-160, виданого 28.07.2011 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя