АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3704/12 Справа № 2-8069/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2012 року м. Дніпропетровськ

26 липня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір в усній формі, чим порушені вимоги діючого законодавства, тому просив суд визнати усний кредитний договір недійсним, застосувати двохсторонню реституцію та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №SAMDN0777 відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 7000,0 грн. з перерахуванням зазначеної суми на платіжну картку «Метро» №333395 із застосуванням базової відсоткової ставки за кредитним лімітом 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Факт укладення зазначеного договору та отримання ОСОБА_6 суми кредиту визнано сторонами, що стверджується, зокрема, змістом позовної заяви (а.с. 4 7), письмовими заявою і вимогою представника позивача на а.с. 8, 9, поясненнями у судовому засіданні.

Судом встановлено, що вказаний кредитний договір укладено у простій письмовій формі, що стверджується копією відповідної заяви позивача на а.с. 33 32, яка містить умови кредитного договору, реквізити сторін та підписана позивачем і представником банку, а також доданими до вказаної заяви довідками на а.с. 34, 35, які також містять умови договору кредиту та підписані позивачем. Факт підписання позивачем даних документів визнано учасниками процесу.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Надавши належної оцінки представленим доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що кредитний договір від 16.09.2008 року укладено між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» у простій письмовій формі, при підписанні договору сторонами була досягнута домовленість з усіх істотних умов договору, банком умови даного кредитного договору виконані, недійсність договору не доведена, підстави для проведення двосторонньої реституції відсутні, докази порушень прав позивача, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладення оспорюваної угоди, у межах заявлених позовних вимог та визначених у позові правових підстав (а.с. 3 6), суду не надані, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення є законним і підлягає залишенню без змін.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді