Справа № 1101/3470/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2012 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді Замші О.В.,

при секретарі Машковій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 13500 грн., обґрунтовуючи позов тим, що вона 04.05.2008 року уклала з публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанккредитний договір, отримавши кредит в розмірі 3000 грн. Вказаний кредит вона взяла на прохання ОСОБА_2 і гроші передала останній, яка в свою чергу зобовязалася вносити платежі до банку по погашенню кредиту та відсотків за його користування. Однак протягом 2008 2012 років свої зобовязання не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість перед банком в розмірі 135000 грн. Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.. 526 ЦК України щодо невиконання зобовязань, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 13500 грн. боргу за кредитним договором Приватбанку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що взяла кредит в банку на прохання відповідача, після оформлення договору передала їй всі документи банку для погашення кредиту. Після того, як банк почав вимагати повернення кредиту та відсотків, дізналася, що ОСОБА_2 не сплачувала кредит, внаслідок чого виникла заборгованість 13500 грн. Вважає, що відповідач не виконала взяті на себе зобовязання та повинна сплатити їй суму заборгованості по кредитному договору.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що дійсно брала у позивача 3000 грн., які позивач взяла як кредит у банку за її проханням, однак кошти на до банку ні позивачу не повертала, оскільки була в утрудненому фінансовому становищі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд відзначає наступне.

За договором кредиту від 04.05.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанкта ОСОБА_1 остання отримала 3000 грн. кредиту з нарахуванням відсотків за його користування.

Наданою розпискою від 04.05.2008 року ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання погашення боргу ОСОБА_1 по вказаному вище кредиту, в тому числі по сплаті відсотків за його користування.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, забезпечення зобовязання боржника перед кредитором може бути оформлене порукою, яка повинна мати форму договору відповідно до вимог ст.. 553 ЦПК України. Крім того, у відповідності до ст.. 520 ЦК України передбачена можливість заміни боржника у зобовязанні за згодою кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 у визначеному законодавчо порядку не оформляла ні договір поруки за зобовязання ОСОБА_3 перед банком, ні заміну боржника у зобовязанні.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором кредиту не обґрунтовуються зобовязаннями позики, тому до даних правовідносин не може бути застосовані положення ст.. 526,530,612,625 ЦК України, на які посилається позивач.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Незважаючи на визнання позову відповідачем, суд відзначає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті обставини, на які посилався позивач як на обґрунтування позовних вимог, в тому числі розмір боргу 13500 грн., що позивач просив стягнути з відповідача.

За викладених обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 57, 60,61, 212-215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 13500 грн. за договором кредиту відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

В повному обсязі рішення суду виготовлене 26.11.2012 року.