Номер провадження № 22-ц/1590/5156/12
Головуючий у першій інстанції Швець
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року у цивільній справі за позовом: ОСОБА_2 до Комунального підприємства Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, виконкому Ізмаїльської міської ради Про встановлення факту, визнання недійсним договору, зобовязання виконання певних дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до Комунального підприємства Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради( далі КП Ізмаїльське ВУВКГ), по якому просив встановити факт того, що разом з ним у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживає лише його дружина ОСОБА_3; зобовязати відповідача нараховувати норму сплати платежів за водопостачання та водовідведення з урахуванням пільг як для дітей війни; зобовязати відповідача зробити перерахунок заборгованості, анулювати заборгованість нараховану у сумі 356,53 грн.; стягнути 47,25 грн. сплати за технічне обслуговування внутрішньо-будинкової системи, які фактично відсутні; стягнути 600 грн. за заміну водогону власними силами; 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди; визнати недійсним договір на водопостачання від 10.12.2007 року, який не був ним укладений.

У судовому засіданні позивач заяву підтримав.

Представник КП Ізмаїльське ВУВКГ) у судовому засіданні позов не визнав.

Представник виконкому позов не визнала, посилаючись на те, що до виконкому відсутні будь-які вимоги.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт та визнано, що у квартирі АДРЕСА_2 проживають дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, вважаючи його не обєктивним та неадекватним діючому законодавству України внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає, оскільки ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог позивача про зобовязання відповідача нараховувати норму сплати платежів за водопостачання та водовідведення з урахуванням пільг як для дітей війни; зобовязання відповідача зробити перерахунок заборгованості, анулювання заборгованості; стягнення сплати за технічне обслуговування внутрішньо-будинкової системи, які фактично відсутні; стягнення за заміну водогону власними силами; стягнення моральної шкоди; визнання недійсним договору на водопостачання, який не був ним укладений, виходив з того, що позивачем не було надано відповідних належних доказів, а також що вказані вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Судова колегія вважає, що в зазначеній частині позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Між іншим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про встановлення факту та визнання, що разом з ним у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживає лише його дружина ОСОБА_3, оскільки даний висновок суду є помилковим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачений перелік фактів, які можна встановити в судовому порядку. Частина ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто, суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити - не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в судовому порядку можливо, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, судова колегія вважає, що встановлення факту та визнання, що разом з позивачем у квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживає лише його дружина ОСОБА_3 не передбачено ЦПК України, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Одночасно, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що позивач має право звернутись до суду з позовом про втрату права користування житловим приміщенням квартири осіб, які у ній фактично не проживають.

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п. 2, 311 ч.1 п.4, 313, 314, 315, 317, 318, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2012 року - змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення факту.

Ухвалити у справі в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.І. Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_4