Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Шишка А.І.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря: Кіндрата В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Коломийської міської ради від 25.12.2007 року №973-23/2007 року про передачу земельної ділянки по вул. Міцкевича, 108 в м. Коломия у власність ОСОБА_2 та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ №150747 на ім'я ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2011 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, зіслався на той факт, що право землекористувача не підлягає захисту, оскільки відсутній Державний акт на земельну ділянку. Даний висновок суду суперечить рішенню Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №1-17/2005, яким встановлено, що громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

При цьому, земельна ділянка зареєстрована за будинком у встановленому законом порядку ще з 21.11.1980 року, коли було ухвалено рішення виконкому Коломийської міської ради. Право землекористування засвідчувалося не державним актом, а записом у

реєстрових книгах виконкому. У 1994 році законність права землекористування позивача було засвідчено рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 16.03.1994 року, яким передано у його приватну власність спірну земельну ділянку. Таким чином, апелянт вважає себе законним землекористувачем земельної ділянки.

Суд помилково прийшов до висновку, що міська рада, як власник земель, має право передавати її у власність будь-кому, не зважаючи на наявність землекористувача, якщо цей землекористувач не має державного акту. Цей висновок суперечить положенням ЗК України, який надає міській раді право на розпорядження тільки землями, що відносяться до вільного земельного фонду.

Крім того, суд не взяв до уваги, що відповідачка ОСОБА_2, приватизуючи земельну ділянку, подала неправдиві дані та документи, які були сфальсифіковані. Також, судом проігноровано висновки судової будівельно-технічної експертизи, яка зафіксувала накладку на 11 кв. м. і встановила, що саме відповідачка порушує права власників суміжної земельної ділянки.

ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу та посилаючись на законність рішення суду та безпідставність апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2011 року залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановив суд першої інстанції позивач є власником будинку у м. Коломия по вул. Міцкевича, 110. Цей будинок побудований на земельній ділянці площею 2238 кв. м. Рішенням Коломийського міськвиконкому від 16 березня 1994 року позивачу передано дану земельну ділянку у приватну власність, однак до цього часу він не оформив це право у встановленому законом порядку. Поруч з будинком позивача проживає відповідачка ОСОБА_2, якій рішенням Коломийської міської ради передано у власність 0,10 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі рішення цієї ж ради від17 вересня 2008 року їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею. Рішенням від 27 лютого 2008 року відповідачці передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0417 га для ведення садівництва, а 19 листопада 2008 року їй видано Державний акт на право власності на дану ділянку та проведено його реєстрацію. Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 є законним землекористувачем.

Перед приватизацією узгоджувальною комісією погоджено межі земельних ділянок сторін, оскільки позивач не був з ними згідний. На час прийняття Коломийською міською радою оскаржуваного рішення позивач не був і в даний час не є законним землекористувачем, як цього вимагає земельне законодавство, зокрема, ст. 124 Земельного кодексу України. Відповідачка приватизувала свою земельну ділянку відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Посилання апелянта на те, що суд не звернув уваги на висновок експертизи є голослівним, оскільки суд дав цьому висновку оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачка, набуваючи право власності на земельну ділянку, прав позивача не порушила, а Коломийська міська рада при цьому діяла у межах своїх повноважень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.І. Шишко

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_3