Справа № 2114/2-4749/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2012 року Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого-судді: Дзиговського Ю.В.

при секретарі: Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на частину квартири, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26.04.1980 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 За період спільного проживання, крім іншого майна, 22.11.1991 року вони за 3 500 доларів США придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Продавець квартири ОСОБА_3 із родиною виїжджав за межі країни, в звязку з чим їм було зручніше оформити продаж квартири договором дарування. Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22.11.1991 року було укладено договір дарування, хоча за цим правочином був прихований договір купівлі-продажу. Кошти на придбання квартири були зароблені позивачем, оскільки його дружина займалась вихованням дітей. В 2002 році ОСОБА_2 поїхала до Італії, де проживає до теперішнього часу. Більше девяти років всі обовязки по утриманню квартири здійснює позивач, який проживає в ній зі своєю матірю. В листопаді 2011 року ОСОБА_1 отримав судову повістку про слухання справи про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 Після чого, у телефонній розмові із позивачем остання натякнула, що має намір розпорядитися квартирою, яку вважає своєю особистою власністю. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України, який діяв на той час, ОСОБА_1 вважає, що має право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Оскільки вказана квартира була придбана не безоплатно, то договір дарування, укладений 22.11.1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є удаваною угодою. Позивач вважає, що строк позовної давності пропущено ним з поважної причини, оскільки вони із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та мали повноцінну сімю, він не приділяв уваги формі договору, за яким була придбана квартира. ОСОБА_1 просить суд поновити йому строк позовної давності звернення до суду, визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 22.11.1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений старшим державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-3559, недійсним; визнати договір купівлі-продажу зазначеної квартири укладеним; визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити по вищезазначеним обставинам.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, крім того зазначені ним обставини нічим не підтверджені.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини.

У відповідності до свідоцтва про шлюб, 26.04.1980 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

З митних декларацій за 1990-1991 роки вбачається, зо ОСОБА_1 ввіз на територію України 2585 доларів США, що також підтверджується викликом до США та авіаквитком.

Відповідно до трудової книжки та довідки-розрахунку № 1205, ОСОБА_1 у період з 1988 року по 1989 рік працював в будівельному кооперативі Волховпри Новгородському облвиконкомі.

22.11.1991 року між ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_2, з іншої сторони, був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений старшим державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-3559. Зазначена квартира, у відповідності до довідки ЖБК Електрон№ 211 від 29.09.1991 року, належала ОСОБА_3

Згідно довідок ЖБК Електрон№ 54 від 01.12.2011 року та №№ 98, 99 від 30.11.2011 року, за вищезазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_1, син ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7, що також підтверджується паспортами громадян України.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 06.12.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що є сусідами сімї ОСОБА_2, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. До 1991 року в даній квартирі проживала родина ОСОБА_3, які наприкінці 1991 року отримали візу на виїзд до США, в звязку з чим розпродавали своє майно. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 придбали у ОСОБА_3 побутову техніку. ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_3 квартиру та оселилися в ній.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що його гараж знаходився поряд із гаражем ОСОБА_3, який наприкінці 1991 року виїжджав до США та розпродавав все своє майно. ОСОБА_10 придбав у нього велосипед.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З частини 5 ст.267 ЦК України вбачається, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що строк звернення до суду пропущено ОСОБА_1 з поважної причини, оскільки про порушення свого права йому стало відомо лише наприкінці 2011 року після звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про розірвання шлюбу, так як до цього часу вони перебували у зареєстрованому шлюбі та мали повноцінну сімю, і це твердження не спростоване підчас розгляду справи судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. При цьому, зазначену угоду на вимогу продавця ОСОБА_3, було оформлено договором дарування на імя ОСОБА_2

З пояснень позивача та матеріалів справи судом встановлено, що договір дарування не був безоплатним, оскільки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3 500 доларів США.

Після укладення договору дарування квартири, остання разом із чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_6 вселилася в квартиру.

Із зазначеного виходить, що сторонами договору виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, якими є: право відповідача ОСОБА_3 на продаж належної йому квартири; факт передачі відповідачем ОСОБА_3 та факт прийняття відповідачем ОСОБА_2 даної квартири, визначення сторонами продажної ціни квартири; факт оплати вартості квартири.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладання та оформлення угоди, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

З п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійснимивід 28.04.1978 року № 3, що діяла на час спірних правовідносин, вбачається, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України (в редакції 1963 року) визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.

Враховуючи зазначене, а також встановлений судом факт про те, що до укладення договору дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були сторонніми особами і на період 22.11.1991 року між ними не було таких стосунків, які б могли спонукати ОСОБА_3 безоплатно подарувати ОСОБА_2 належне йому нерухоме майно, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана не безоплатно, в звязку з чим вказаний договір дарування є удаваною угодою.

Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, позивач має право на частину квартири АДРЕСА_1 в звязку з тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 При цьому, зважаючи на норму ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, суд вважає зайвим встановлювати, на які кошти була придбана спірна квартира.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про існування у ОСОБА_1 іншого житла, оскільки з договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 продав квартиру № 26 по вул.Жовтневій в с.Дарївка Білозерського району Херсонської області, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 18.09.2006 року. Даний договір спростовує відомості, зазначені в довідці Херсонського ДБТІ № 2293 від 13.02.2012 року.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 22, 28 КпШС України, ст.267 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійснимивід 28.04.1978 року № 3, суд

в и р і ш и в:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу укладеним та визнання права власності на частину квартири задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 22.11.1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений старшим державним нотаріусом третьої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-3559.

Визнати укладеним між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22.11.1991 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_11