АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8028/12 Справа № 2/422/3120/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

30 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на самочинно збудоване майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, посвідченого 31 березня 2010 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, їй належить домоволодіння № 65 по вул. Кірова в м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1598 га., що належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЛ №044492, виданого 12 листопада 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 березня 2010 року, і державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЛ №044491, виданого 12 листопада 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 березня 2010 року. Домоволодіння № 65 по вул. Кірова в м. Дніпропетровську складається з житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літА'-І, прибудови літ.а-1, літньої кухні літ. Б, козирка до Б., погріба з шийкою літ. В, сарая-землянки літ. Г, душа літ. Д, вбиральні літ. Е, споруд № 1-7, 1, К, вимощення, воріт, колодязя, огорожі, сходів, цоколя, ями вигрібної. На зазначеній земельній ділянці в 1989 році спадкодавець ОСОБА_7, який помер 10 березня 2009 року, самовільно побудував житлову прибудову літ. А'-І (приміщення 1-4 площею 14,6 кв. м, 1-5 площею 6,9 кв. м.), прибудову а-1 (приміщення 1-І площею 2,9 кв.м); свідоцтво про право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на вказані прибудови їй, позивачці, не видано. Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 13 січня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області за № ДП 2 закінчений будівництвом об'єкт - житловий будинок (після реконструкції), розташований за адресою м. Дніпропетровськ, смт. Таромське, вул. Кірова, 65 вважаються готовим до експлуатації. 25 січня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до Дніпропетровської міської ради з заявою щодо підготовки проекту рішення про оформлення права приватної власності на об'єкти нерухомого майна в домоволодінні №65 по вул. Кірова в смт. Таромське м. Дніпропетровська. Однак виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надав відповідь за № 7/21-434 від 20.02.2012 року, якою відмовив в підготовці проекту рішення з посиланням на те, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться органами місцевого самоврядування за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а ОСОБА_7 для оформлення права власності на домоволодіння не звертався. В зв'язку з викладеним позивачка просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме житлову прибудову літ. А'-І (приміщення 1-4 площею 14,6 кв. м., 1-5 площею 6,9 кв. м), прибудову а-1 (приміщення 1-І площею 2,9 кв.м) в домоволодінні № 65 по вул. Кірова в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А-1, прибудови літ.а-1, літньої кухні літ. Б, козирка до Б, погріба з шийкою літ. В, сарая-землянки літ. Г, душа літ. Д, вбиральні літ. Е, споруд № 1-7, 1, К, вимощення, воріт, колодязя, огорожі, сходів, цоколя, ями вигрібної, та рахувати по літ.А-1 житлову площу - 29,9 кв. м, загальну площу - 58,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 10 березня 2009 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, посвідченого 31 березня 2010 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр №3-562, зареєстровано в КП «ДМБТИ» 30 квітня 2010 року, реєстровий номер 29419533, ОСОБА_6 належить домоволодіння № 65 по вул. Кірова в м. Дніпропетровську.

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1598 га., яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЛ №044492, виданого 12 листопада 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 березня 2010 року, і державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЛ №044491, виданого 12 листопада 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 березня 2010 року.

Домоволодіння № 65 по вул. Кірова в м. Дніпропетровську складається з житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літА'-І, прибудови літ. а-1, літньої кухні літ. Б, козирка до Б., погріба з шийкою літ. В, сарая-землянки літ. Г, душа літ. Д, вбиральні літ. Е, споруд № 1-7, 1, К, вимощення, воріт, колодязя, огорожі, сходів, цоколя, ями вигрібної.

На зазначеній земельній ділянці в 1989 році спадкодавець ОСОБА_7, який помер 10 березня 2009 року, самовільно побудував житлову прибудову літ. А'-І (приміщення 1-4 площею 14,6 кв. м, 1-5 площею 6,9 кв. м.), прибудову а-1 (приміщення 1-І площею 2,9 кв.м).

Свідоцтво про право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на вказані прибудови позивачці не видано.

Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 13 січня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області за № ДП 2, закінчений будівництвом об'єкт - житловий будинок (після реконструкції), розташований за адресою м. Дніпропетровськ, смт. Таромське, вул. Кірова, 65 вважаються готовим до експлуатації.

25 січня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до Дніпропетровської міської ради з заявою щодо підготовки проекту рішення про оформлення права приватної власності на об'єкти нерухомого майна в домоволодінні №65 по вул. Кірова в смт. Таромське м. Дніпропетровська. Однак виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надав відповідь за № 7/21-434 від 20.02.2012 року, якою відмовив в підготовці проекту рішення з посиланням на те, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться органами місцевого самоврядування за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а ОСОБА_7 для оформлення права власності на домоволодіння не звертався.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 діючого ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 діючого ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1218 діючого ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від від 30.05.2008 року, з відповідними змінами та доповненнями, зокрема, роз»яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що на час смерті за ОСОБА_7 право власності на прибудови літ. А'-І та літ. а-1 зареєстровано не було, місцевий суд дійшов правильного висновку, що право на вказане нерухоме майно не увійшло до складу спадщини ОСОБА_7, тому в порядку спадкування за законом за позивачкою не може бути визнано право власності на це майно; отже районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

В ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» визначено процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів будівництва.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Статтею 14 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року передбачено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради; встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність; надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок; забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній; проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством; організація охорони культурної спадщини; організація робіт, пов'язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року, з відповідними змінами та доповненнями, до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належать здійснення державного контролю за використанням та охороню земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання; розміщення, проектування, будівництва та введення в дію об'єктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель та ін.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з відповідними змінами та доповненнями) реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Також право власності на об'єкти нерухомого майна провадяться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об'єкта та введення його в експлуатацію.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 року роз»яснено, що не може бути застосовано правила статті 376 ЦК, зокрема, при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Враховуючи наведені роз»яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, приймаючи до уваги, що спірні житлова прибудова літ. А'-І (приміщення 1-4 площею 14,6 кв. м, 1-5 площею 6,9 кв. м.) та прибудова а-1 (приміщення 1-І площею 2,9 кв.м) є приналежностями до основної речі - житлового будинку літ. А-1 за адресою м. Дніпропетровськ, смт. Таромське, вул. Кірова, 65, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог на підставі вимог п. 5 ст. 376 ЦК України.

Крім того, у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 року роз»яснено, що суд повинен мати на увазі те, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону N 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, з відповідними змінами та доповненнями, визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року.

Позивачкою не надано суду доказів, що підтверджують її звернення до компетентного органу з приводу прийняття до експлуатації зазначених вище споруд за спрощеним порядоком.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим доказам, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та недоведеність позовних вимог, тому правомірно ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді