Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2012 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі;

Головуючого судді; ВОДОП 'ОСОБА_2 ,

при секретарі ; ОСОБА_3

розглянувши за участю представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 , представника Публічного акціонерного товариства ««Криворізький залізорудний комбінат»- ОСОБА_6 у відкритому судовому засіданні у залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом, -

ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»»про відшкодування моральної шкоди заподіяної при виконанні трудових обовязків ,-

В С Т А Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 звернувся позивач ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»міста ОСОБА_1 / далі ПАТ «КЗРК»/, про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача,- ОСОБА_5 суду зазначив, що позивач ОСОБА_4 всю свою трудову діяльність пропрацював на підприємстві - відповідача шахта «Більшовик»та «Октябрська»в Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат»(правонаступником являється Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»).

З 17 січня 1980 року ОСОБА_4 працював підземним черговим слюсарем з ремонту устаткування, стволовим 5 розряду, стволовим кріпильником, а 10.06.2006 року він був звільнений з підприємства відповідача в справі в зв'язку з виходом на пенсію.

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромом, з периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, часто рецидивуючій перебіг.

Комісією в складі представників: керівництва ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», санітарно-епідеміологічної станції Жовтневого району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань..., проведено розслідування та складено 07.04.2006 року Акт № 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_4.

Згідно пункту 17 цього Акту... та санітарно - гігієнічної характеристики умов праці Жовтневого району від 07.02.05 р. № 2/2 - 239, причиною профзахворювання ОСОБА_4 явилась робота в умовах фізичного перевантаження, рівень яких перевищував граничнодопустимі норми, а саме;:

-маса піднімання та переміщення вантажів 80 кг при нормі 30 кг,

-нахили корпусу 306 разів за зміну при нормі 50 -100 разів,

-статичне навантаження при утриманні вантажу 300000кг/с при нормі 100000кг/с.

- мікрокліматичні умови -100% вологості при нормі 80 - 30%.

В пункті 19 зазначеного Акту...встановлено винних осіб у заподіянні шкоди здоровю ОСОБА_4 , а саме; посадових осіб керівництва підприємства - відповідача, і зазначено що ними було допущено порушення вимог ст..13 Закону України «Про охорону праці»та ст..153 КЗпП України.

В результаті цього, встановлено що підприємство відповідача в справі не створило безпечні та не шкідливі умови праці ОСОБА_4, що передбачено на законодавчому рівні.

Саме роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених норм. Згідно законодавства роботодавець на перший план повинен зважувати на пріоритетність життя і здоров'я працівників у процесі виробничої діяльності підприємства.

Моральні страждання та переживання спричиняють ОСОБА_4 наступні факти:

За висновком МСЕК в 2006 році ОСОБА_4 встановлено первинно 35% втрати професійної працездатності, при наступному огляді в 2009 році підтверджено 35% втрати працездатності. Лікарями встановлено противопоказания: фізичне перевантаження, несприятливий мікроклімат, переохолодження. ОСОБА_4 встановлено 3 групу інвалідності.

Позивач ОСОБА_4 переносить фізичні страждання та переживання, так як його постійно непокоїть стійкий біль та обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, він має утруднену ходу. Він відчуває загальну слабкість, головний біль, періодичне підвищення артеріального тиску.

По причині хронічної болі в спині ОСОБА_4 не має можливості вести активне життя, оскільки навіть незначні фізичні загрузки ініціюють приступи загострення болю. Йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, так як виникає задишка. ОСОБА_4 не має змоги тривалий час рухатися, підніматися сходами, так як у нього виникають гострі болі в спині та кінцівках.

Стан здоров'я ОСОБА_4 загострюється вранці та ввечері, постійно змушений приймати обезболюючі препарати та використовувати мазі для зменшення болю. Його стан здоров'я не дозволяє повноцінно виконувати побутові справи по дому, в результаті для підтримання працездатності він приймає медикаменти, проходить постійно лікування.

ОСОБА_4 відчуває неповноцінність, моральні страждання та переживання.

Свої моральні страждання ОСОБА_4 оцінює у 220 000 гривень, які він і просить стягнути з відповідача в справі на його користь.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 виходить з розрахунку 200 розмірів мінімальної заробітної плати (з 01.07.2012 року мінімальна заробітна плата складає 1102 гривень, згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»).

Представник відповідача в справі,- ПАТ «КЗРК»- ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Сутність заперечень представника відповідача зводиться до того, що позивач обравши професією підземного гірничого робітника, знав про шкідливість цієї професії для здоровя, тому він добровільно і свідомо погодився виконувати цю роботу тривалий час.

Вини підприємства відповідача у заподіяні шкоди здоровю позивача вона не вбачає, та вважає, що керівництвом ПАТ «КЗРК»встановлені належні умови праці для виконання робіт підземними гірничими робітниками.

Крім того, представник відповідача суду вказала, що стаття 9 Закону України "Про охорону праці" покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Укладаючи з відповідачем трудовий договір відповідно до ст. 29 КЗпП України позивачеві ОСОБА_4 було роз'яснено його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки.

Тобто, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, і тому не може нести відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 має тривалий трудовий стаж підземного прохідника. Він працював на підприємстві відповідача в справі з 17 січня 1980 року до 10.06.2006 року .

За висновком МСЕК в 2006 році ОСОБА_4 встановлено первинно 35% втрати професійної працездатності, при наступному огляді в 2009 році підтверджено 35% втрати працездатності.

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромом, з периферичним нейросудинним синдромом нижніх кінцівок, часто рецидивуючій перебіг.

Комісією в складі представників керівництва ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», санітарно-епідеміологічної станції Жовтневого району, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань..., проведено розслідування та складено 07.04.2006 року Акт № 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_4.

Згідно пункту 17 цього Акту... та санітарно - гігієнічної характеристики умов праці Жовтневого району від 07.02.05 р. № 2/2 - 239, причиною профзахворювання ОСОБА_4 явилась робота в умовах фізичного перевантаження, рівень яких перевищував граничнодопустимі норми, на які вказано вище.

Як зазначено у вказаному акті винними у завданні шкоди здоровю позивача є підприємство ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є відповідач в справі ПАТ «КЗРК».

Таким чином, протягом тривалого часу на організм позивача під час виконання ним роботи на підприємствах відповідача, впливали виробничі фактори: пил, шум, неприємний мікроклімат, вібрація, переохолодження. В результаті багаторічного впливу даних виробничих факторів на організм ОСОБА_4 у нього виникли вказані вище професійні захворювання.

ОСОБА_4 факт, що відповідачем в справі не було створено належних умов для виконання такої фізичної праці, яку виконував позивач ОСОБА_4 підтверджується зазначеними вище письмовими доказами, висновками МСЕК та епікризами лікарень де проходив лікування ОСОБА_4

Саме ці фактори та шкідливі умови праці привели до профзахворювання позивача в справі .

По висновку санітарно-гігієнічної характеристики важкість праці яку виконував ОСОБА_4, відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, напруженість праці до З класу 2 ступеня шкідливості.

Саме цим і була заподіяна шкода здоров'ю ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на відповідача в справі.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Тому суд вважає, що частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від ОСОБА_4 додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'ясненощо відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тому на підставі ст. 237-1 КЗпП України на підприємство покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду за втрату здоров'я.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що незважаючи на те що в Законі України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»вилучені статі про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, проте такого права він не втратив, оскільки статями 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України йому надано право відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця, тобто підприємства де він працював.

Виходячи з викладеного, доводи представника відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 вересня 1999 року, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Також спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди позивачу у зв'язку з відсутністю висновку ЛКК щодо наявності у нього моральних страждань й необхідності в такому випадку обов'язкового проведення МСЕК для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди є не обґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким не спричинено втрати професійної працездатності. Тому суд вважає, що факт заподіяння позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями, встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач переніс зменшення обсягу трудової діяльності, час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995року з подальшими змінами й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, тривалість роботи у відповідача, і наслідків, що наступили та їх незворотній характер, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі не 220 000 гривень, а частково, в сумі,- 20 000 гривень.

Сума позову про відшкодування моральної шкоди ст. 23 ЦК України не передбачає спеціального розрахунку та не може бути фіксованою.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст.16, 23, 1167, 1168 Цивільного Кодексу України, ст. 4 Закону України "Про охорону праці", ст. 153, 237-1 КЗПП України, ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В ;

Позов задовольнити частково, та стягнути на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»- 20 000 гривень 00 копійок, а іншій частині позовних вимог, ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути судовий збір на користь держави з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»в сумі, - 107 гривень 30 копійок.

На рішення суду може бути усіма учасниками процесу та зацікавленими особами подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Відкласти виготовлення повного тексту цього рішення суду на 17 грудня 20012 року.

Суддя: ОСОБА_7