АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

22 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, визнання права власності на грошові кошти, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 10 червня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали з ВАТ «ВТБ Банк» договір №0104/4 оренди індивідуального сейфа (для співвласників), відповідно до якого ВАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в оренду індивідуальний сейф для зберігання цінностей на строк з 10 червня 2010 року по 09 вересня 2010 року (а.с. 6); проте відповідачка відмовилась зявлятись до банку, у звязку з чим перешкоджає позивачці користуватись своїми коштами. Позивачка, згідно уточнених позовних вимог, просила суд захистити її права щодо безперешкодного користування і розпорядження власним майном, шляхом зобов'язання відповідачки прибути до ПАТ «ВТБ Банк» та надати можливість вилучити із сейфу належні їй, позивачці, грошові кошти в сумі 96000,0 грн.; визнати за нею, позивачкою, право приватної власності на грошові кошти в сумі 96000,0 грн., які знаходяться на збереженні в сейфі в ПАТ «ВТБ Банк», згідно договору оренди індивідуального сейфа від 10 червня 2010 року; стягнути з відповідачки на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму заборгованості за весь період прострочення, починаючи з 10 вересня 2010 року по день виконання рішення суду та інші, передбачені договором, витрати банку, стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10 червня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали з ВАТ «ВТБ Банк» договір №0104/4 оренди індивідуального сейфа (для співвласників), відповідно до якого ВАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в оренду індивідуальний сейф для зберігання цінностей на строк з 10 червня 2010 року по 09 вересня 2010 року (а.с. 6), а згідно правил користування індивідуальними сейфами та спільної заяви ОСОБА_6 і ОСОБА_8 право доступу до сейфу у сторін виникає тільки за умови присутності обох одночасно (а.с. 6 - 11).

Разом з тим, у пункті 2.2.1 зазначеного вище договору закріплено, що співвласники, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, мають право як разом так і окремо один від одного користуватись сейфом весь строк, передбачений договором, в години, встановлені режимом роботи сховища.

Також судом встановлено, що в даному індивідуальному сейфі знаходяться грошові кошти в сумі 137000,0 грн., що визнано позивачкою та відповідачкою у судовому засіданні.

Посилання сторін на укладення попереднього договору купівлі-продажу будинку № 36 по вул. Польова в с. Новомиколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 46) пояснюють сенс укладення договору оренди індивідуального сейфа, але не доводить твердження позивачки про належність їй на праві власності 96000,0 грн., які знаходяться у банківському сейфі.

Будь-яких доказів на підтвердження позиції позивачки, що гроші у банківському сейфі в сумі 96000,0 грн. належать на праві власності їй, ОСОБА_6, а 41000,0 грн. є власністю відповідачки ОСОБА_8 суду не надано.

Разом з тим, у суді не доведені і твердження відповідачки ОСОБА_8 з приводу того, що вся грошова суму у сейфі у розмірі 137000,0 грн. належить особисто їй.

Колегія приймає до уваги пояснення представника банку, який в судовому засіданні зазначив, що інформація про вміст банківського сейфу є конфіденційною і банку не відомо хто саме є власником грошової суми, яка зберігається у сейфі.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги відсутність доказів належності позивачці на праві власності 96000,0 грн., що зберігаються у банківському сейфі, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_6 права приватної власності на гроші в сумі 96000,0 грн. та зобов'язання відповідачки прибути до ПАТ «ВТБ Банк» і надати можливість позивачці вилучити з орендованого сейфу грошові кошти в сумі 96000,0 грн.

Також районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідачки на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми заборгованості за користування сейфом за весь період прострочення, починаючи з 10 вересня 2010 року по день виконання рішення суду, та інших, передбачених договором № 0104/4 від 10 червня 2010 року, виплат банку, оскільки за даною вимогою ОСОБА_6 не є належним позивачем, право на пред»явлення позову в інтересах банку їй не надано; дана позовна вимога є безпідставною та недоведеною. Крім того, відповідний позов банком не заявлено.

Колегія звертає увагу, що, за наявності відповідних підстав, позивачка не позбавлена права звернутись до суду з позовом про зобов»язання відповідачки виконати умови договору від 10 червня 2010 року, але у межах зазначеного зобов»язання.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді