Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й.

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ВАТ «Плюс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

в січні 2009 року ВАТ «Плюс Банк» звернувся з даним позовом, мотивуючи його тим, що згідно кредитного договору від 21.03.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 12 632 доларів США. Внаслідок неналежної сплати кредитних коштів та відсотків за користування кредитом станом на 19.01.2009 року відповідач має заборгованість в сумі 13 180,59 доларів США, що еквівалентно 101 490,54 грн. На забезпечення виконання кредитного договору з відповідачем 21.03.2008 року укладено договір застави належного йому транспортного засобу Daewoo Nexia, реєстраційний № НОМЕР_1. Оскільки відповідач зобовязання за кредитом належно не виконує, тому просив звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного транспортного засобу з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та зарахуванням коштів в рахунок погашення основного зобовязання за кредитним договором.

________________________________________________________________________________

Справа № 2/0907/3959/2011 Головуючий у І інстанції Горейко М.Д.

Провадження № 22ц/0990/160/2012 Суддя-доповідач - ОСОБА_3

Категорія 27

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2011 року позов задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором № 807.70036 від 21.03.2008 року, укладеним між ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_2 в сумі 101 490 грн. 54 коп., що еквівалентно 13 180,59 доларів США, на предмет застави - транспортний засіб Daewoo Nexia, 2008 року випуску, № кузова XWB3D31UD8A151661, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СЕС 042741 від 04.03.2008 року, шляхом його продажу з публічних торгів. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не дослідив, що ним сплачувалися кошти на погашення кредиту, пеня та відсотки, тому заборгованість утворитися не могла. Позивачем не було зменшено суми позову на ту суму коштів, яка була виплачена в період розгляду справи. На даний час він повністю ввійшов у графік погашення боргу. Тому просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач доводи апеляційної скарги не визнав, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У порушення зазначених правових норм, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не встановив факти, які підлягають встановленню, у звязку з чим неправильно застосував норми матеріального права, не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2008 року між ВАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 807.70036, згідно якого останньому надано кредит в сумі 12632 доларів США, зі сплатою 12% річних, з погашенням кредиту та процентів щомісяця в розмірах, визначених додатком № 1 до кредитного договору. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 21.03.2008 року сторони уклали договір застави транспортного засобу Daewoo Nexia, 2008 року випуску, № кузова XWB3D31UD8A151661, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СЕС 042741 від 04.03.2008 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2, уклавши кредитний договір, не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту і процентів за користування ним, відповідно до графіку погашення заборгованості. При цьому, суд керувався проведеним позивачем станом на 19.01.2009 року розрахунком, відповідно до якого відповідач має заборгованість в сумі 13 180,59 доларів США, що еквівалентно 101 490,54 грн. Тому суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на заставне рухоме майно: автомобіль Daewoo Nexia, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного транспортного засобу з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та зарахуванням коштів в рахунок погашення основного зобовязання за кредитним договором.

Однак, такий висновок суду суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена, на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1.4.4 договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 21.03.2008 року, встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставах, передбачених чинним законодавством.

Такі підстави і порядок звернення стягнення на рухоме майно встановлені у Законі України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

За загальним правилом ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В матеріалах справи відсутні копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів та письмова вимога ОСОБА_2 негайно передати предмет обтяження у володіння банку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 28 цього Закону, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

На порушення вимог ст. ст. 11, 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" про те, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, ВАТ «Плюс Банк»обтяження рухомого майна не зареєстрував у Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Крім того, позивач, звернувшись до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, не виконав покладеного на нього цим Законом обов'язку до моменту подання відповідного позову письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження автомобіля Daewoo Nexia, реєстраційний № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2Я, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Справа розглянута судом першої інстанції без участі сторін.

Суд не досліджував обставини сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором № 807.70036 від 21.03.2008 року. ОСОБА_2 проводив розрахунки по кредиту, що стверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а. с. 80-83) та квитанціями, долученими відповідачем в засіданні апеляційного суду, згідно яких ним сплачено 82 446,99 грн., що в еквіваленті складає 10 874 доларів США, тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову є передчасним.

За таких обставин колегія суддів визнає, що при вирішенні справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 лютого 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ВАТ «Плюс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_4